Справа № 826/9327/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 листопада 2014 року № 826/9327/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., суддів Келеберди В.І.,
Данилишина В.М., при секретарі Хрімлі
К.О., за участю представників сторін:

від позивача: Тарадай К.В. (дов.
від 03.02.2014р. №626)

від відповідача1:Бенедюк В.Ю.
(дов. від 17.09.2014р. №3143/9/28-10-10-2-25)

Руцька А.І. (дов. від
26.08.2014р. №2126/9/28-10-10-1-25)

від відповідача2: Мухи С.І. (дов. від
11.12.2013р. №99-99-10-17/28/17)

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства
«Фарлеп-Інвест» до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників, Державної
фіскальної служби України про визнання
недійсним та скасування податкового
повідомлення - рішення, визнання
недійсним та скасування рішення.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні 26.11.2014 року в 10 год. 32
хв. проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено,
про що повідомлено сторін після
проголошення вступної та резолютивної
частини постанови в судовому засіданні
з урахуванням вимог ч.2 ст. 167 КАС
України.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулось Приватне
акціонерне товариство «Фарлеп-Інвест»
(далі по тексту також - позивач) з
позовом до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників (надалі також - відповідач1),
Міністерства доходів і зборів України,
в якому просило:

- визнати недійсним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від 07
квітня 2014 року №
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників, про
порушення Товариством п.138.1, п.138.2 ст. 138,
плі.139.1.9, п.п. 139.1.12. п. 139.1 ст. 139, п. 6
підрозділу 4 розділу XX «Перехідні
положення» ПКУ в частині зменшення
суми від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток у
сумі 60 397 279,00 грн.;

- визвати недійсним та скасувати
рішення про розгляд скарги
Міністерства доходів і зборів Украйни
від 16 червня 2014 року № 10577/6/99-99-10-01-15.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначав, що доводи
відповідачів про порушення позивачем
п.138.1, п.138.2 ст. 138, п.п.139.1.9, п.п. 139.1.12. п. 139.1
ст. 139 ПКУ внаслідок завищення ним
від'ємного значення об'єкту
оподаткування з податку на прибуток у
сумі 708141,00 грн. є такими, що не
відповідають, а відтак спірне
податкове повідомлення - рішення є
протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, зазначав, що рішення про
розгляд скарги Міністерства доходів і
зборів Украйни від 16 червня 2014 року №
10577/6/99-99-10-01-15 фактично дублює положення
та аргументи наведені відповідачем1 у
Акті перевірки, на підставі якого було
винесено спірне податкове
повідомлення - рішення, з огляду про що
на переконання позивача відповідач2 не
повно та не об'єктивно з'ясував всі
обставини справи, що призвело до
прийняття помилкового рішення, а
відтак таке рішення також має бути
скасоване.

Відповідачі проти задоволення позову
заперечували з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.

В ході судового розгляду справи, судом
протокольною ухвалою замінено
відповідача Міністерство доходів і
зборів України належним - Державною
фіскальною службою України (надалі по
тексту також - відповідач2).

Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню не підлягає з
огляду про наступне.

Відповідачем1 було проведено
планову виїзну перевірку Приватного
акціонерного товариства
«Фарлеп-Інвест» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012рр.

За результатами перевірки було
складено акт від 21.03.2014р. №316/28-10-42-10/19199961
(надалі по тексту - також - акт
перевірки).

На підставі акту перевірки
відповідачем1, 07 квітня 2014 року
прийнято податкове повідомлення -
рішення №, яким позивачу зменшено
суму від'ємного значення об'єкта
оподаткування.

Позивач не погоджуючись з
висновками контролюючого органу,
звернувся із скаргою до Міністерства
доходів і зборів України, за
результатами розгляду якої, рішенням
Міністерства доходів і зборів України
про результати розгляду скарги від
16.06.2014р. №10577/6/99-99-10-01-15 податкове
повідомлення рішення від 07.04.2014р.
№ залишено без змін, а скаргу - без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням
Міністерства доходів і зборів України
про результати розгляду скарги від
16.06.2014р. №10577/6/99-99-10-01-15 про
правомірність винесення податкового
повідомлення рішення від 07.04.2014 №,
позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд
виходив із наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України, який,
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21
Податкового кодексу України, посадові
особи контролюючих органів
зобов'язані, крім іншого: дотримуватися
Конституції України та діяти виключно
у відповідності з цим Кодексом та
іншими законами України, іншими
нормативними актами; забезпечувати
сумління виконання покладених н
контролюючі органи функцій; не
допускати порушень прав та
охоронюваний законом інтересів
громадян, підприємств, установ,
організацій.

При цьому, як встановлено
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Фактичні обставини справи
свідчать, що відповідачем1 в ході
перевірки позивача встановлено, що
ПрАТ «Фарлеп-Інвест» неправомірно
віднесено до складу інших витрат
амортизацію тимчасової податкової
різниці, яка виникла за результатами
інвентаризації основних засобів
станом на 01.04.2011р. приєднаних після
01.04.2011р. до ПрАТ «Фарлеп-Інвест»
підприємств на загальну суму 59 689 138 грн.

Проте позивач на спростування
таких доводів податкового органу
зазначав, що тимчасова податкова
різниця, що виникла в результаті
інвентаризації основних засобів
станом на 01.04.2011р. амортизується у
податковому обліку як окремий об'єкт,
тому при операціях реорганізації її
оподаткування повинно здійснюватись
за тими ж правилами, що встановлені для
об'єктів основних засобів.

Суд не погоджується з такими
доводами позивача, з огляду про
наступне.

Відповідно до пп. 14.1.188 п. 14.1 ст. 14
ПК України, податкова різниця - це
різниця, яка виникає між оцінкою і
критеріями визнання доходів, витрат,
активів, зобов'язань за національними
положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку або
міжнародними стандартами фінансової
звітності, доходами і витратами,
визначеними згідно з розділом III
Податкового кодексу.

Тимчасова податкова різниця - це
податкова різниця, яка виникає у
звітному періоді та анулюється в
наступних звітних податкових періодах.

Відповідно п. 6 підрозділу 4
розділу XX «Перехідні положення» ПК
України, для визначення переліку
об'єктів основних засобів, інших
необоротних та нематеріальних активів
за групами відповідно до пункту 145.1
статті 145 цього Кодексу з метою
нарахування амортизації з дати
набрання чинності розділом III цього
Кодексу застосовуються дані
інвентаризації, проведеної за станом
на 1 квітня 2011 року.

При цьому, якщо загальна вартість
усіх груп основних засобів за даними
бухгалтерського обліку менша, ніж
загальна вартість усіх груп основних
фондів за даними податкового обліку на
дату набрання чинності розділом III
цього Кодексу, то тимчасова податкова
різниця, яка виникає в результаті
такого порівняння, амортизується як
окремий об'єкт із застосуванням
прямолінійного методу протягом трьох
років.

З огляду на вищевикладені норми
чинного податкового законодавства
обумовлюється висновок про те, що
тимчасова податкова різниця
амортизується пропорційно протягом
трьох років рівними, які визначаються
на момент виникнення такої податкової
різниці.

В ході судового розгляду справи
підтверджено, що за період 2011-2012р.р. до
ПрАТ «Фарлеп-Інвест» приєдналися
наступні підприємства: ТОВ «Днепртел»
(23356886), ТОВ «Люза» (19366502), ТОВ «Фарлеп
Телеком Холдинг» (25118760), ТОВ «Інтерком»
(30631306), ТОВ «ТПД І.П.С.» (23703980), ТОВ
«Телефонна компанія ЕЛС» (25049148), ТОВ
«Оптима-Зв'язок Ессетс» (23703980), ТОВ
«Оптіма Телеком» (21653930), ТОВ «Укомлайн»
(23703980).

Як встановлено пунктом 153.15 статті
153 ПК України, визначено порядок обліку
під час реорганізації юридичних осіб
балансової вартості основних фондів та
нематеріальних активів, собівартості
запасів, від'ємного значення об'єкта
оподаткування, тощо.

Так, балансова вартість основних
фондів та нематеріальних активів
юридичної особи, що припиняється,
включається до складу балансової
вартості відповідних груп основних
фондів та нематеріальних активів
платника податків - правонаступника на
дату затвердження передавального акта
та підлягає амортизації в порядку,
визначеному статтями цього Кодексу.

Відповідно п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14 ПК
України, основні засоби - матеріальні
активи, що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним та моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Пунктом п. 6 підрозділу 4 розділу XX
«Перехідні положення» ПК України, не
визначено, що тимчасова податкова
різниця, яка виникає в результаті
порівняння загальної вартості усіх
груп основних засобів за даними
бухгалтерського обліку та загальної
вартості усіх груп основних фондів за
даними податкового обліку є об'єктом
основних засобів.

Враховуючи вищевикладене, суд
звертає увагу на те, що тимчасова
податкова різниця законодавством не
ототожнюється з основними засобами та
бути переданою в процесі реорганізації
у порядку визначеному п. 153.15 ст.153 ПК
України.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем в супереч вищевказаним
імперативним приписам було віднесено
до тимчасової податкової різниці, суми
тимчасових податкових різниць
приєднаних підприємств та
неправомірно збільшено визначену
раніше суму таких різниць, незважаючи
на п. 6 підр. 4 роз. XX «Перехідні
положення» ПК України.

За наслідками розгляду справи,
судом встановлено, що неправомірність
збільшення суми тимчасових податкових
різниць підтверджується даними
зазначеними позивачем в податковій
звітності за 2011 та 2012 роки.

Так, у перевіряємому періоді
позивач мав відносини з такими
суб'єктами підприємницької діяльності,
як ТОВ «А1 Сервіс» (37203388) за період
жовтень 2012р.; ТОВ «Ект - Сервіс» (37139302) за
червень -вересень 2011р.; ПП «Декарт»
(31685188) за травень 2012 р., липень 2012 р.,
серпень 2012 р., вересень 2012р.; ТОВ
«Дарінет Сервіс» (35752170) за: лютий 2011р.,
квітень - вересень 2011р., грудень 2011р.,
січень 2012р.; Охоронно-Детективне
Агентство «Пугач» (30703967) за серпень
2011р., вересень 2011р., листопад 2011р.,
грудень 2011 р., січень 2012 р.; ПП «Дует» -
Видавничий Дім «Харків на долонях»
(31342067) за грудень 2011р.; ПП
«Інтер-Спецпром» (33857378) за серпень -
жовтень 2012р.; ТОВ «Сокол» (24990734) за
липень 2012р., господарські операції з
якими визнано безтоварними, з
наступних підстав.

ПрАТ «Фарлеп-1нвест» та ТОВ «А1
Сервіс» було укладено договгр купівлі
-продажу обладнания № 180512 від 18.05.2012р.,
предметом якого е зобов'язания
продавця передати у власшсть покупця
обладнания у комплектності відповідно
до підписаних специфкацій, а покупець
прийняти та оплатити його.

Пунктом 2.1.2 договору передбачено,
що продавець разом з обладнанням надае
видаткову накладну та податкову
накладну.

Розділом 3 договору визначена
ціна та загальна сума договору, а саме:
ціна договору одиниці обладнания
визначаеться у відповідній
Специфжації до договору, виходячи з
вартості зазначеної у Кошторисі.

Розділом 4 визначено умови i
порядок оплати, відповідно до якого
оплата поставленого обладнания
здійнюється у національній валюті
України - гривні, шляхом
безготівкового переказу грошових
коптв з поточного рахунку покупця на
поточний рахунок продавця на підставі
встановленого рахунку-фактури після
підписання відповідної специфікації.

Відповідно до умов договору
купівлі - продажу обладнания № 180512 від
18.05.2012р. документами, які мають
засвідчувати факт отримання позивачем
обладнания є, специфікація (п.1.1
Договору), кошторис, рахунок-фактура
(п.4,1.1 Договору), видаткова накладна,
податкова накладна (п. 2.1.2 Договору), а
також підтвердження здійснення оплати,
при чому оплата здійснюється на
підставі рахунку фактури після
підписання специфікації.

Проте, позивачем не було надано
специфпсації на товар (п.1.1 Договору),
кошторис (розд. 3 Договору) та докази
оплати товару (розд. 4 Договору). За
таких обставин, відсутність
специфікацій на товар, не дає
можливості виокремити конкретний
товар в рахунках-фактури та оплатити
його.

Позивачем та ТОВ «Ект - Сервіс»
було укладено договір № 1410 від 14.10.2010р.,
предметом якого є зобов'язання
продавця поставляти та передавати у
власність покупця товар, а покупця -
приймати товар та оплатити його
вартість в порядку та в строки,
передбачені договором.

Розділом 2: Ціна договору
передбачено, що товар відвантажується
продавцем покупцю за пінами,
зазначеними по кожному виду продукції
в рахунку-фактурі та/або специфікації
до договору.

Розділ 3 передбачає, що порядок
розрахунків здійснюється протягом 10
(десяти) робочих днів з дня отримання
рахунку-фактури, від продавця, здійснює
попередню оплату за товар в
національній валюті України шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця у
розмірі 100 % від суми рахунку-фактури.

Пунктом 4.2 передбачено, що
поставка товарів здійснюється на
умовах згідно DDP Інкотермс 2000. Пунктом
поставки товару за даним договором є
склад продавця. Адреса складу: Київ,
пр.-т. Перемоги, 9-А. За домовленістю
сторін пункт поставки може бути
змінений.

Пунктом 4.4 передбачено, що з
поставкою товару продавець передає
покупцю всі необхідні документи, що
супроводжують товар.

Тому, документами, які мають
засвідчувати факт отримання позивачем
товару, передбачений пунктом 1.1
договору № 1410 від 14.10.2010р..
рахунки-фактури, специфікації,
документи на товар що поставляється,
видаткові накладні, податкові
накладні.

Проте, позивачем не було надано
рахунки-фактури, специфікації та
документи на товар, поставляється.

Також, позивачем та ПП «Декарт» за
договором підряду № 10 від 14.07.2007р.,
укладеного між ТОВ «Оптіма-Телеком» та
ПП «Декарт», додаткових угод до
договору підряду № 10 від 14.07.2007р.
укладених між ПП «Декарт», ТОВ «Оптіма
Телеком» та ПАТ «Фарлен-Інвест»
предметом яких є: зобов'язання
підрядника на свій власний ризик
виконати роботи по будівництву ліній
зв'язку, а замовник зобов'язується
передати затверджений робочий проект,
прийняти виконані роботи та оплати їх.
Згідно укладеної додаткової угоди до
договору підряду № 10 від 14.07.2007р. №
від 01.03.2012р. у подальшому за
договором замовником виступає ПАТ
«Фарлен-Інвест».

Відповідно до умов договору,
документи які засвідчують виконання
зобов'язань сторін є проектна
документація, дозвільна документація
на виконання даного виду робіт, акт
прийняття передачі, письмові вимоги,
акги-прийняття виконаних робіт,
додаткові угоди, податкові накладні

Так позивачем не було надано
проектну та дозвільну документацію на
виконання даного виду робіт та акти
прийняття передачі.

Щодо правовідносин з ТОВ
«Дарінет-Сервіс» за договором №
від 01.04.2010р. предметом якого є
зобов'язання виконавця виконати
роботи, пов'язані з підключенням
клієнтів до мережі Замовника, а
замовника - прийняти та оплатити ці
роботи.

Відповідно до умов договору,
документи які засвідчують виконання
зобов'язань сторін є проектна
документація, щоденні наряди на
виконання робіт, технічна
документація, акти - прийому здачі
робіт, акти приймання передачі
матеріалів, податкові накладні.

В той час, позивачем не було
надано проектну документацію, щоденні
наряди на виконання робіт, технічну
документацію, акти-прийому здачі робіт,
акти приймання передачі матеріалів.

Щодо правовідносин з Охороно -
детективним агентством «Пугач» за
договорами № 41 від 30.06.2008р., № 46/1 від
30.11.2009р., № 47 від 01.02.2010р., № 48 від 01.05.2010р.,
предметом яких є забезпечення охорони
"Об'єктів" замовника.

Враховуючи специфіку даного
договору, при реальному його виконанні
у позивача повинні бути в наявності
такі документи як рахунки-фактура,
двосторонні акти обстеження та
документи на підтвердження факт
надання виконавця документів, які
підтверджують повноваження замовника
щодо володіння, користування або
розпорядження цим майном та витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно. Водночас позивачем зазначених
документів надано не було.

ПП «Дует» - Видавничій дім "Харків
на долонях", та позивачем було укладено
договір надання рекламних послуг б/н
від 11.04.2011р.

Відповідно зазначеного договору,
мають бути складені наступні
документи: макети рекламних оголошень,
звіти про виконання завдань, акти
виконаних робіт, докази на
підтвердження надання виконавцю
матеріалів необхідних для формування
завдань, розробки та проведення
рекламних компаній, узгоджені завдання
та графіки їх виконання, рахунки.

В той час, зазначені документи, за
винятком актів виконаних робіт
позивачем надано не було.

Щодо правовідносин позивача з ПП
«Інтер-спецпром» за договором поставки
№230712 від 23.07.2012р. предметом якого є
зобов'язання передати у власність
товар та здійснити його монтаж
відповідно до специфікацій.

Первинними документами, які мають
бути складені та надані позивачем є
специфікації, рахунки, документація на
товар, видаткова та податкова накладні,
сертифікатами відповідності (якості)
та акти приймання - передачі товару та
виконаних робіт.

Зазначені документи, за винятком
видаткових та податкових накладних,
позивачем надано не було.

Стосовно правовідносин позивача
з ТОВ «Сокол» за договором № 177/148 від
27.04.2012р. предметом якого є здійснення
поставки товару відповідно до
замовлень покупця.

Відповідно умов договору,
документами які мають засвідчувати
факт поставки товару за є
заявка/замовлення, рахунок - фактура,
документи, що підтверджують якість
товару та накладні. Водночас, позивачем
заявок/замовлень, рахунків - фактур та
документів, що підтверджують якість
товару надано не було.

Пунктом 44.6. ст. 44 ПК України
передбачено, що у разі якщо до
закінчення перевірки або у терміни,
визначені в абзаці другому пункту 44.7
цієї статті платник податків не надає
посадовим особам контролюючого органу,
які проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Згідно ст. 185 ПК України, об'єктом
оподаткування, крім того, є операції
платників податку з постачання товарів
та послуг, місце постачання яких
розташоване на митній території
України.

Відповідно до п. 138.2. ст. 138 ПК
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. ПК
України, не включаються до складу
валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів,
витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів,
пов'язаних з обчисленням і сплатою
податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних,
не підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції,
якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З огляду на вищевикладене, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною
ознакою господарської операції є те,
що вона повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
податків.

Вимога щодо реальних змін
майнового стану платника податків як
обов'язкова ознака господарської
операції кореспондує з нормами
податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, право на
формування витрат у платника податку
виникає лише за умови фактичного
придбання, зокрема, товарів (робіт,
послуг), витрати з придбання яких
відносяться, до складу валових витрат
та підтверджуються первинними
документами, тобто документами, які
складаються під час здійснення
господарської операції, а якщо це не
можливо - безпосередньо після її
закінчення.

Разом з тим, судом встановлено, що
за результатами розгляду справи
№826/5206/14 Окружний адміністративний суд
м. Києва дійшов висновку, що позивачем
не доведено товарності та реальності
господарських правовідносин з
контрагентами ТОВ «А1 Сервіс», ТОВ
«Ект-Сервіс», ПП «Декард», ТОВ «Дарінет
Сервіс», Охоронне-детективне Агенство
«Пугач», ПП «Дует» -Видавничий дім
«Харків на долонях», ПП
«Інтер-Спецпром», ТОВ «Сокол». В
результаті чого, суд дійшов висновку
про відсутність у позивача правових
підстав для формування податкового
кредиту та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування по
взаємовідносинам з зазначеними
контрагентами.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.09.2014 по
справі №826/5206/14 апеляційну скаргу ПрАТ
«Фарлеп-Інвест» залишено без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.06.2014р. - без змін.

Як встановлено ч. 1 ст. 72 КАС
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, відсутність у
позивача правових підстав для
формування витрат з зазначеними
контрагентами,серед іншого
підтверджена і судовим рішенням у
справі №826/5206/14, яке набрало законної
сили.

З огляду на вищевикладене суд
дійшов до висновку про правомірність
податкового повідомлення - рішення від
07 квітня 2014 року №.

Щодо позовної вимоги про визнання
недійсним та скасування рішення про
розгляд скарги Міністерства доходів і
зборів Украйни від 16 червня 2014 року №
10577/6/99-99-10-01-15, суд звертає увагу на
наступне.

Висновки, викладені у рішенні про
результати розгляду скарги не є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
не спричиняють виникнення будь-яких
прав і обов'язків позивача,
обов'язковість дотримання яких
забезпечується правовими механізмами,
та враховуючи висновок суду про
підтвердження порушення позивачем
п.п.1.32, п.5.1, п.п.5.2.1. п.5.2, абз. 4 п.5.3.9 п.5.3,
п.5.4.10 п.5.4, п.5.5.2, п.5.5 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»; п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п.139.1.9,
п.п. 139.1.12. п. 139.1 ст. 139, п. 6 підрозділу 4
розділу XX «Перехідні положення»
Податкового кодексу України (надалі -
«ПКУ») в результаті чого встановлено
завищення від'ємного значення об'єкту
оподаткування по податку на прибуток у
сумі 61 376 971,00 грн. у перевіряємому
періоді по вказаним контрагентам,
рішення від 16 червня 2014 року №
10577/6/99-99-10-01-15 скасуванню не підлягає.

У відповідності до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно частини 1 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
прийшов до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163,
167 КАС України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
І.А. Качур

Судді
В.І. Келеберда

В.М. Данилишин