Справа № 814/1186/14
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 р. Справа № 814/1186/14

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції:
Мороз А. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І. судді -
Потапчука В.О. судді - Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
Миколаївський науково-технічний центр
«Інформаційні технології» до
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про визнання
протиправним і скасування рішення №
про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску від 26
лютого 2014 року, -

встановиЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Миколаївський
науково-технічний центр "Інформаційні
технології" (далі - позивач, Товариство)
звернулось із адміністративним
позовом до державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
(далі - відповідач, ДПІ), в якому просить
суд визнати протиправним і скасувати
рішення № про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску від 26
лютого 2014 р. (далі - Рішення № ).

Суд першої інстанції своєю
постановою від 02 червня 2014 року
адміністративний позов задовольнив.

Рішення № про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску від 26
лютого 2014 р., визнав протиправним і
скасував.

Присудив товариству з обмеженою
відповідальністю Миколаївський
науково-технічний центр "Інформаційні
технології" з Державного бюджету
України судовий збір в сумі 182,70 грн.

Державна податкова інспекція у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду та прийняти
нову постанову, якою у задоволенні
вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Державна податкова інспекція у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області посилається на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, або у разі відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали та доводи
апелянта в межах апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
26 лютого 2014 р. ДПІ прийняла Рішення №
, яким застосувала до Товариства
штраф в сумі 2150,76 грн. та нарахувала
пеню в розмірі 600,33 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство на початку листопада 2013 р.
змінило свою юридичну адресу з
Ленінського району м. Миколаєва на
Центральний район. Посилаючись на
норми п. 10.13. Порядку № 1588 (позивач
помилково вказує на п. 10.1.4., який у
Порядку № 1588 взагалі відсутній),
позивач зазначає, що у разі зміни
місцезнаходження сплата податків і
зборів здійснюється за місцем
попередньої реєстрації до закінчення
поточного бюджетного періоду, тобто до
закінчення 2013 р.

Так, відповідно до ст. 1 п. 1.3.
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), в редакції станом на час
прийняття Рішення № , цей Кодекс
не регулює питання погашення
зобов'язань зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до преамбули Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", цей Закон
визначає правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Відповідно до п. 1.1. Порядку № 1588, цей
Порядок розроблений відповідно до ПК
України з метою використання єдиної
раціональної методики обліку
платників податків і зборів у
контролюючих органах.

В той же час, Порядок № 454 затверджено у
відповідності до ст. 6 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

З огляду на наведене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що порядок подання
звітності з єдиного внеску, а також
його сплати регулюються спеціальними
нормативними актами - названим Законом
та Порядком № 454, а не нормами ПК
України та виданими на його підставі
підзаконними нормативними актами.

Згідно п. 3.7. Порядку № 454, якщо
страхувальник із числа
страхувальників, зазначених у пунктах
3.1, 3.2 та 3.4 цього розділу, у звітному
періоді змінює місцезнаходження, або
місце реєстрації, або місце проживання
(поза межами територіального
обслуговування органу доходів і
зборів, в якому він перебував на
обліку), звіт за цей звітний період (з
першого до останнього календарного
числа звітного періоду) подається до
органу доходів і зборів за новим місцем
взяття на облік.

Таким чином, після зміни свого
місцезнаходження, позивач повинен був
подавати звітність з єдиного внеску не
до ДПІ у Ленінському районі - за місцем
своєї попередньої реєстрації, а до
відповідача.

Фактично відповідач прийняв Рішення №
у зв'язку із тим, що до нього не
надійшло звіту позивача, відповідно, і
доказів сплати єдиного внеску в
розмірі 21507,64 грн., що було розцінено
ДПІ, як наявність заборгованості з
єдиного внеску у вказаній сумі.

Стаття 9 ч. 8 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначає, що
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пунктах 4 і 5
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця.
Отже, єдиний внесок за жовтень 2013 р.
позивач мав сплатити до 20 листопада 2013
р.

В матеріалах справи маються платіжні
доручення № 647 від 15 жовтня 2013 р., яким
позивач сплатив 6885,0 грн. авансу з
єдиного внеску за жовтень, а також
платіжне доручення № 657 від 31 жовтня 2013
р., згідно якого Товариством сплачено
14622,64 грн. єдиного внеску за той же
місяць, а всього сплачено 21507,64.

Таким чином, позивач своєчасно сплатив
єдиний внесок, але неподання звіту саме
до відповідача призвело до
необізнаності останнього про таку
сплату з боку Товариства.

Як вказано у Рішенні № , воно
прийнято на підставі ст. 25 ч. 10 п. 2
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"".

Відповідно до ст. 25 ч. 10 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" на суму
недоїмки нараховується пеня з
розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати
за кожний день прострочення платежу, а
згідно ч. 11 п. 2, орган доходів і зборів
застосовує до платника єдиного внеску
штрафні санкції за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску, зокрема накладається
штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно
не сплачених сум.

Як передбачено ст. 1 п. 6 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", недоїмка - сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені цим Законом, обчислена
органом доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом.

Отже, передумовою для застосування до
платника єдиного внеску штрафу і
нарахування пені, є встановлення
податковим органом факту наявності у
платника недоїмки, тобто сум єдиного
внеску, які своєчасно, у строки
передбачені ст. 9 ч. 8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", не нараховані і
не сплачені.

В той же час, позивач не допустив
недоїмки з єдиного внеску - він
своєчасно сплатив внесок, але у зв'язку
із поданням звіту до іншого
контролюючого органу, відповідач був
необізнаний про сплату позивачем
коштів.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
нарахування Рішенням № штрафу і
пені носить протиправний характер, у
зв'язку із чим позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю Миколаївський
науково-технічний центр «Інформаційні
технології» підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції повно
і всебічно досліджено обставини
справи, надані сторонами докази,
правильно визначено характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не є істотними і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 02 червня 2014
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
Миколаївський науково-технічний центр
«Інформаційні технології» до
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про визнання
протиправним і скасування рішення №
про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску від 26
лютого 2014 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням до Вищого адміністративного
суду України в порядку статті 212 КАС
України.

Головуючийсуддя С.І. Жук суддя В.О.
Потапчук суддя Г.В. Семенюк