Справа № 809/1092/14
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р.
Справа № 809/1092/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Бойко Л.М.,

за участю:

представника позивача - Сохана В.Є.,

представника третьої особи ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Х-АДВАНС" до
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції; треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - гаражний
кооператив "Соколи" та ОСОБА_2 про
визнання недійсним рішення №2741818 від
31.05.2013 року та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Х-Адванс" (надалі
також - позивач) звернулося в суд з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції в
Івано-Франківській області (надалі
також - відповідач), треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - гаражний
кооператив "Соколи", ОСОБА_2 про
визнання недійсним та скасування
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно та здійсненого на його
підставі запису в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно шляхом
внесення відповідного запису до
останнього.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем, всупереч вимог Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" та "Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", затвердженому Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р.
№703 проведено державну реєстрацію
права власності на гараж НОМЕР_2, за
адресою: м. Івано-Франківськ, "Соколи"
гаражний кооператив, за громадянкою
ОСОБА_2 без відповідної на те
дозвільної документації, за
відсутності декларації інспекції ДАБК
про готовність об'єкта до експлуатації,
за відсутності речового права заявника
на земельну ділянку та витягу з ДЗК про
земельну ділянку, крім цього документи
подано особою без належних на те
повноважень, а сам перелік документів
не відповідає затвердженому
обов'язковому переліку, необхідному
для проведення первинної державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно. Оскільки, гараж НОМЕР_2,
реєстраційні дії щодо якого є
предметом оскарження, розташований на
земельній ділянці, загальною площею
6,2207 га, що належить позивачу на праві
приватної власності, згідно з
Державним актом Серія ЯМ №657804,
зареєстрованим в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
користування землею, договорів оренди
землі за №00107 від 25.10.2012 року, таке
рішення підлягає визнанню недійсним, а
державна реєстрація скасуванню шляхом
внесення відповідних записів про це до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з підстав,
викладених в адміністративному позові
та додаткових письмових поясненнях.
Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про час,
дату та місце розгляду справи
повідомлявся завчасно та належним
чином. Однак в матеріалах справи наявні
письмові заперечення на
адміністративний позов, мотивовані
тим, що при реєстрації майна (гаражу) на
спірній земельній ділянці, державному
реєстратору було надано достатній
перелік документів для здійснення
державної реєстрації нерухомого майна,
обґрунтовував правомірність
оскаржуваних реєстраційних дій,
посилаючись на лист Державної
реєстраційної служби України від 15.04.2013
року за №165/06-15-13 "Щодо видачі свідоцтв
про право власності на нерухоме майно у
зв'язку із набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна", а також
необхідністю врахування, при
проведенні реєстраційних дій,
законодавства, що діяло на час
будівництва об'єкта нерухомого майна.
Додатково зазначив, що оскільки об'єкт
нерухомого майна, збудований до 01.01.2013
року в результаті діяльності гаражного
кооперативу, державна реєстрація прав
з видачею свідоцтва про право
власності на гараж проводилася на
підставі заяви члена відповідного
кооперативу, до якої додавалася
довідка кооперативу про членство в
ньому та про повне внесення таким
членом пайового внеску. Що стосується
зобов'язань в частині забезпечення
внесення до Державного реєстру прав
відповідного запису про скасування
відомостей у останньому, звертав увагу
суду, що з цього приводу позивач до
відповідача не звертався. За наведених
підстав просив в задоволенні позову
відмовити повністю.

Представник третьої особи - гаражного
кооперативу "Соколи" в судові засідання
не з'являвся, хоча про дату, час та місце
судового розгляду справи повідомлявся
завчасно та належним чином, причини
неявки в дане судове засідання суду
невідомі.

Представник третьої особи на стороні
відповідача - ОСОБА_2, в судовому
засіданні зазначив, що йому відомо про
те, що представник ГК «Соколи» на даний
час перебуває в іншому суді в судовому
засіданні.

Зважаючи на те, що не з'являючись в
попередні судові засіданні
представник ГК «Соколи» направляв на
адресу суду клопотання про відкладення
розгляду справи із зазначенням причин
неприбуття, в дане судове засідання
заяв про причини неприбуття на адресу
суду не направляв, з урахування того, що
неявка належним чином повідомленої про
час, дату та місце розгляду справи,
третьої особи, не перешкоджає
подальшому розгляду справи, а також на
наявність в матеріалах
адміністративної справи письмових
пояснень ГК «Соколи», суд прийшов до
висновку про можливість подальшого
розгляду справи за такої явки сторін.

Відповідно до поданого письмового
заперечення по справі гаражний
кооператив "Соколи" вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем
первинно не доведено факту порушення
оскаржуваним рішенням відповідача
своїх прав, свобод та законних
інтересів. Натомість право
користування земельною ділянкою
гаражного кооперативу "Соколи"
підтверджувалося договором оренди
землі на АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківську
з цільовим призначенням для
обслуговування гаражів від 16 березня
2006 року, укладеним терміном на один рік,
який є правомірним та ніким не
скасованим. Крім цього, вважає
помилковим твердження позивача, про те,
що гараж повинен був бути обов'язково
прийнятий в експлуатацію в
установленому законодавством порядку,
обґрунтовуючи це тим, що в спірному
випадку мала місце державна реєстрація
права власності на нерухоме майно, яке
член гаражного кооперативу вніс в
якості свого пайового внеску при
вступі до ГК "Соколи", а жодних доказів,
які б підтверджували факт самочинного
будівництва спірного гаражу у позивача
не має. З підстав, наведених в
запереченні, просив в задоволенні
позову відмовити.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 в
судовому засіданні проти позову
заперечив з підстав викладених у
письмовому запереченні, яке міститься
в матеріалах адміністративної справи.

За змістом частини 1 статті 128 КАС
України неявка третіх осіб, що були
належним чином повідомлені про дату
час та місце судового розгляду справи
не є підставою для відкладення
розгляду справи, таким чином суд вважає
за можливе розглянути дану
адміністративну справу за такої явки
осіб, а докази, наявні в матеріалах
справи достатніми для прийняття
об'єктивного та обґрунтованого
судового рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та представника третьої
особи, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
дослідивши та оцінивши зібрані по
справі докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, судом
встановлено наступне.

У відповідності до витягу з
інформаційної довідки №10597512 з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна від 10.10.2013 року, 25.05.2013 року
державним реєстратором: Благим Андрієм
Михайловичем проведено державну
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомого майна: гараж; адреса:
Івано-Франківська область, м.
Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний
кооператив, гараж НОМЕР_2, форма
власності: приватна, розмір частки: 1/1,
власник: ОСОБА_2 (т.1 а.с.7-8).

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що реєстраційні дії
проводилися на підставі документів,
відображених в картці прийому заяви
№2584683 (т.1 а.с.103-104): заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень №3801 від
25.05.2013 року, реєстраційний № 1305978 (т.1
а.с.82); квитанцій про оплату державного
мита №ПН12072 та №ПН12002 від 22.05.2013 року (т.1
а.с.83-84); копій паспорта та картки
платника податків ОСОБА_2 (т.1 а.с.86-87);
копій паспорта та картки платника
податків представника ОСОБА_5 (т.1 а.с.85);
копії технічного паспорту від 17.04.2013
року на гараж НОМЕР_2 (т.1 а.с.97-100); витягу
із протоколу №7 від 31 березня 2013 року
про затвердження списку
членів/асоційованих членів гаражного
кооперативу "Соколи" (т.1 а.с.90); довідки
№54/01-04 від 12.04.2013 року Гаражного
кооперативу "Соколи" про право
власності на гараж НОМЕР_2 ряд 1, ділянка
№2 (т.1 а.с.88); витягу з угоди про надання
послуг адвокатом від 12.04.2013 року (т.1
а.с.89). Окрім вищенаведених документів
представником відповідача надано суду
копію договору оренди землі від 16.03.2006
року (т.1 а.с.91-96), проте сам договір не
був відображений в картці прийому
заяви №2584683 від 25.05.2013 року серед
документів, на підставі яких
проводилися оскаржувані реєстраційні
дії.

31.05.2013 року, за результатами розгляду
заяви та доданих документів
відповідачем прийнято рішення №2741818
про державну реєстрацію права
власності форма власності: приватна,
розмір частки: 1/1 на гараж, що
розташований: Івано-Франківська
область, м. Івано-Франківськ, "Соколи"
гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 за
суб'єктом: ОСОБА_2, податковий номер
НОМЕР_1 (т.1 а.с.109), на підставі якого
видано Свідоцтво про право власності
(т.1 а.с.108), індексний номер та витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності №4196594 від 31.05.2013 року (т.1
а.с.110-111).

Згідно із статтею 152 Земельного кодексу
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Одним
із шляхів захисту прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки є
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Аналогічне право оскаржити до суду дії
державного реєстратора визначено
частиною другою статті 30 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року.

Правові, економічні та організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, визначені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004
року, із змінами та доповненнями,
(надалі, також Закон №1952). Також, при
розгляді та вирішенні даної
адміністративної справи до спірних
правовідносин слід застосовувати
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин (надалі також - Порядок).

Відповідно до частини другої статті 9
Закону №1952 державний реєстратор,
зокрема, встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, відповідність
повноважень особи, яка подає документи
на державну реєстрацію прав та їх
обтяжень; відповідність відомостей про
нерухоме майно, наявних у Державному
реєстрі прав та поданих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону.

Частиною третьою статті 17 Закону №1952
передбачено, що документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 26 Порядку для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку передбачений
загальний перелік документів, що
можуть підтверджувати виникнення,
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно.

На підставі поданих суду документів
встановлено, що до дати реєстрації
права власності на гараж НОМЕР_2, якою є
29 травня 2013 року, жодних реєстраційний
дій щодо оформлення права власності на
гаража НОМЕР_2 не проводилося. А отже,
гараж НОМЕР_2, ряд 1, ділянка 2 підлягав
первинній державній реєстрації і на
вказані правовідносини поширювалися
вимоги пункту 46 Порядку.

Так, пунктом 46 Порядку передбачено, що
для проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у зв'язку з
набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 28, 29
і 31 цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав, зокрема,
документ, що посвідчує речове право на
земельну ділянку (крім випадків
реконструкції квартири, житлового або
нежитлового приміщення); витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку (у разі, коли в
документі, що посвідчує речове право на
земельну ділянку, відсутні відомості
про її кадастровий номер).

Виключення стосується житлових чи
нежитлових приміщень, які є складовими
частинами інших житлових будинків,
будівель, споруд (їх окремих частин), в
яких вони розташовані. З огляду на те,
що гараж НОМЕР_2, державна реєстрація
прав на який оскаржується є окремим
об'єктом нерухомого майна, який
встановлено безпосередньо на землі, а
не розташовано в якійсь окремій
будівлі чи споруді, про що свідчать
виданий технічний паспорт, виключення
щодо обов'язковості реєстрації
речового права на земельну ділянку не
стосується цього конкретного випадку.

Таким чином, судом встановлено
відсутність при проведенні
оскаржуваної реєстрації документу, що
посвідчує речове право заявника на
земельну ділянку і витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку (у разі, коли в документі, що
посвідчує речове право на земельну
ділянку, відсутні відомості про її
кадастровий номер).

Поданий відповідачу договір оренди
землі від 16.03.2006 року не містить
відомостей про кадастровий номер
земельної ділянки та що є суттєвим,
укладений строком на 1 (один) рік, а
відтак на момент вчинення реєстрації
права власності на гараж НОМЕР_2, ряд 1,
ділянка 2 втратив чинність.

Крім цього, судом встановлено, що
договір оренди землі від 16.03.2006 року не
передбачав права забудови а ні для
гаражного кооперативу "Соколи", а ні для
його членів. Згідно п.1.2 договору
цільовим призначенням земельної
ділянки було обслуговування гаражів, і
використання земельної ділянки
виключно згідно її цільового
призначення було одним з основних
зобов'язань орендаря (п.2.5.1), а згідно
п.2.5.2 договору, орендар також
зобов'язувався додержуватися вимог
законодавства та місцевих правил
забудови населених пунктів.

Відсутність, на момент вчинення
відповідачем спірних реєстраційних
дій, будь-яких документів, які б могли
підтвердити наявність у третіх осіб
речового права на земельну ділянку
додатково підтверджується постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 24 жовтня 2013
року в справі №909/538/13 (залишеною без
змін постановою Вищого господарського
суду України від 31.03.2014 року) згідно з
якою гаражному кооперативу "Соколи"
відмовлено в укладенні додаткової
угоди оренди земельної ділянки по
АДРЕСА_1, а також постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 12 лютого 2014
року в справі №909/837/13, якою залишено в
силі рішення господарського суду
Івано-Франківської області згідно з
яким відмовлено в задоволенні позову
гаражного кооперативу "Соколи" про
визнання за гаражним кооперативом
"Соколи" права на користування
земельною ділянкою площею 6,2207 га для
колективного гаражного будівництва, що
знаходиться по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.136-146).

Відповідно до приписів пункту 4
Порядку, у разі коли законодавством
встановлено вимогу щодо прийняття в
експлуатацію об'єкта нерухомого майна,
державна реєстрація права власності на
нього проводиться після прийняття
такого об'єкта в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.
Аналогічна умова державної реєстрації
міститься в абзаці 2 статті 5 Закону
№1952.

З врахуванням наведених правових норм
щодо обов'язковості прийняття в
експлуатацію об'єкта нерухомого майна
як передумови державної реєстрації
права власності на нього, абзацом 5
пункту 46 того ж Порядку, визначено, що
для проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у зв'язку з
набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник, разом
з іншими документами, подає органові
державної реєстрації прав документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Аналогічна передумова державної
реєстрації прав на нерухоме майно
містилась і в законодавстві, яке діяло
до прийняття вище згаданих
нормативно-правових актів.

Так, п. 1.6 Тимчасового Положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року №7/5, прямо була визначена загальна
вимога, згідно якої реєстрації
підлягали права власності виключно на
об'єкти нерухомого майна, будівництво
яких закінчено та, які прийняті в
експлуатацію у встановленому порядку.

Згідно із статтею 32 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
№ 3038-VI від 17.02.2011 року, в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин усі об'єкти будівництва
поділяються на І, II, III, IV і V категорії
складності. Категорія складності
об'єкта будівництва визначається
відповідно до державних будівельних
норм та стандартів на підставі класу
наслідків (відповідальності) такого
об'єкта будівництва.

Відповідно до частини першої статті 39
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до І - III категорій
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Форма декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
порядок її подання і реєстрації
визначаються Кабінетом Міністрів
України. Частиною другої цієї статті
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" передбачено,
що прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, що належать до IV
і V категорій складності, здійснюється
на підставі акта готовності об'єкта до
експлуатації шляхом видачі органами
державного архітектурно-будівельного
контролю сертифіката у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Враховуючи посилання третьої особи -
гаражного кооперативу "Соколи" про
будівництво гаражу НОМЕР_2, ряд 1,
ділянка 2, ще в 2006 році, слід зауважити,
що обов'язковість прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів до моменту державної
реєстрації речових прав на них була
визначена і раніше діючими
нормативно-правовими актами.

Одним з основних таких документів був
Закон України "Про планування і
забудову територій" від 20.04.2000р., із
змінами і доповненнями, згідно якого
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта посвідчувалося:

з 29.09.2004р., по 01.01.2009р. - Актом державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, затверджений органом
виконавчої влади чи органом місцевого
самоврядування, що утворив цю комісію,
та зареєстрованим в інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю, яка видала дозвіл на
виконання будівельних робіт;

з 01.01.2009р., до 30.04.2011р., - виданим
Держархбудінспекцією та її
територіальними органами Сертифікатом
відповідності.

Всі вище перелічені документи, якими
посвідчувався факт прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, як і всі правовстановлюючі
документи, що посвідчують речове право
на земельну ділянку - підлягають
окремій обов'язковій державній
реєстрації і набувають чинності лише
після проведення такої.

Судом встановлено, що при проведенні
державної реєстрації відповідачу не
подавалися документи, які б
підтверджували факт введення гаражу
НОМЕР_2 в експлуатацію. Суду не надано
вказаних документів, чи будь-яких інших
підтверджуючих документів про
введення об'єкту в експлуатацію, в тому
числі й згідно із законодавством, що
діяло у 2006 році.

З приводу даного питання, слід також
зазначити, що постановою Вищого
господарського суду України від 29.04.2014
року у справі №909/837/13 за позовом
гаражного кооперативу "Соколи",
Вовчинецької сільської ради,
Акціонерного товариства відкритого
типу "Родон", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Х-Адванс",
Івано-Франківської міської ради про
визнання права на користування
земельною ділянкою встановлено, що
здійснена забудова спірної земельної
ділянки членами ГК "Соколи" суперечить
ст.ст.24, 29 Закону України "Про
планування і забудову територій" (який
діяв на момент забудови), згідно з
нормами яких фізичні та юридичні особи
могли здійснювати будівництво об'єктів
містобудування виключно на земельних
ділянках, що належали їм на праві
власності чи користування (з
урахуванням вимог ст.ст.125, 126
Земельного кодексу України, які
визначають форми правовстановлюючих
документів та обов'язковість їх
державної реєстрації), і виключно на
підставі дозволу виконавчого органу
відповідної ради на будівництво
об'єкта містобудування та дозволу на
виконання будівельних робіт
отриманого в місцевих органах ДАБК (т.1
а.с.147-149). Обставин та доказів наявності
у ГК "Соколи" чи його членів будь-якого з
вище вказаних документів на
будівництво гаражів не доведено.

Частиною першою статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю
будь-яких документів, які б
підтверджували введення в
експлуатацію гаража НОМЕР_2 ряд №1,
ділянка АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківську
відповідачем порушено вимоги пунктів 4
та 46 Порядку, у спосіб здійснення
державної реєстрації прав на гараж
НОМЕР_2, який не введений в експлуатацію
у визначеному законом порядку.

Згідно із Довідкою про право власності
на гараж №54/01-04 від 12.04.2013 року, яка
видана гаражним кооперативом "Соколи",
гараж НОМЕР_2, ряд №1, ділянка АДРЕСА_1 в
м. Івано-Франківську дійсно належить
ОСОБА_2 на праві власності та
збудований в 2006 році. Водночас, згідно з
Витягом із протоколу №7 від 31.03.2013 року
про затвердження списку
членів/асоційованих членів гаражного
кооперативу "Соколи" - ОСОБА_2, вступила
до кооперативу лише 31.03.2013 року.

З огляду на вищенаведене, на момент
будівництва гаражу НОМЕР_2 третя особа -
ОСОБА_2, не була учасником кооперативу,
а став ним тільки через 7 (сім) років.

Так, згідно з відомостями Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
22.12.2010 року, починаючи з березня 2006 року
всього членів кооперативу було 55
чоловік, розмір внеску до статутного
фонду - 0,00 грн (т.1 а.с.204-205).

Відповідно до інформації з Єдиного
Державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, що
зазначена на офіційному сайті
Державного підприємства
"Інформаційно-ресурсний центр", станом
на момент розгляду даної
адміністративної справи чисельність
членів ГК "Соколи" з моменту створення
останнього залишалася не змінною - 55
чоловік, розмір внеску до статутного
(пайового) фонду - 0.00 грн.

Згідно з частиною першою статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" №755-IV від 15.05.2003 року,
із змінами та доповненнями, якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Частиною третьою цієї ж статті
Закону передбачено, що якщо відомості,
які підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, не були до нього
внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

З огляду на вищенаведене, твердження
третьої особи - ГК "Соколи" про
прийняття нових його членів чи в 2006
році, чи в 2013-му році не підтверджуються
відомостями, які містяться в Єдиному
Державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а відтак не
можуть вважатися достовірними.

Що стосується доводів відповідача, які
ґрунтуються на рекомендаціях,
викладених в листі Державної
реєстраційної служби України від 15.04.2013
року за №165/06-15-13 "Щодо видачі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно у
зв'язку з набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна" слід
зазначити наступне.

Згідно з вказаним листом, Державна
реєстраційна служба України не
звільняє заявника від обов'язку подати
весь перелік документів визначених
пунктами 46 та 48 Порядку, в тому числі,
документ що посвідчує речове право на
земельну ділянку, документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту,
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси тощо.

За змістом абзацу другого та третього
пункту 1 листа, виключення з цього
правила може мати місце, коли об'єкти
нерухомого майна, збудовані в
результаті діяльності житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу, за
умови, що на певну частину таких
об'єктів до 01.01.2013 року оформлено та
зареєстровано право власності. Лише в
цьому випадку державна реєстрація
могла б бути проведена на підставі
вказаних відповідачем документів.

Таким чином, вказаним листом Державна
реєстраційна служба України дає
можливість застосування так званої
"спрощеної процедури" за наявності двох
умов: 1) об'єкт нерухомого майна повинен
бути збудований у результаті
діяльності відповідного кооперативу, в
даному випадку - гаражного кооперативу
"Соколи"; 2) на певну частину аналогічних
об'єктів в тому ж кооперативі до 01.01.2013
року повинно бути оформлене та
зареєстроване право власності в
порядку, визначеному чинним
законодавством.

Належних доказів, що спірний гараж
НОМЕР_2 як об'єкт нерухомого майна
збудований в результаті діяльності
гаражного кооперативу "Соколи" в 2006
році чи в інший час, суду не
представлено, крім того сама третя
особа - гаражний кооператив "Соколи" в
своїх запереченнях цю обставину
спростовує, пояснюючи, що гараж НОМЕР_2
збудований самостійно ОСОБА_6, в 2006 році
та внесений ним в пайовий фонд
кооперативу, що свідчить про
відсутність першої передумови для
застосування "спрощеної процедури".

Що стосується другої умови для
можливості застосування "спрощеної
процедури" реєстрації, то судом
встановлено та підтверджується даними
Інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
що перші реєстраційні дії щодо
реєстрації гаражів за адресою:
гаражний кооператив "Соколи", м.
Івано-Франківськ датовані 21.05.2013 року
(т.1 а.с.7-8), будь-якої іншої інформації чи
доказів, які б ці обставини
спростовували суду не представлено.

Крім цього, суд, керуючись принципом
законності зазначає, що вказаний лист
не має ознак нормативно-правового акту,
носить рекомендаційний характер та не
може застосовуватися в супереч вимог
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року
(чинної на момент виникнення спірних
правовідносин).

З огляду на встановлені судом
обставини, підтверджені належними
доказами та вказані правові норми, суд
дійшов переконання, що відповідачем
здійснено державну реєстрацію права
власності на гараж НОМЕР_2, ряд 1,
ділянка 2, в порушення вимог Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року та
Постанови Кабінету Міністрів України
"Про затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" №703 від 22.06.2011 року, а
саме: без належного документу, що
посвідчує речове право на земельну
ділянку; без документу, що відповідно
до вимог законодавства, засвідчує
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкту.

Що стосується позовної вимоги щодо
зобов'язання відповідача забезпечити
внесення до Державного реєстру прав на
нерухоме майно відповідного запису про
скасування державної реєстрації
речових прав на гараж, що розташований
за адресою: Івано-Франківська область,
м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний
кооператив, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом
ОСОБА_2, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог пункту 2.6 розділу
ІІ наказу Міністерства юстиції України
"Про затвердження Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" № 3502/5 від 12.12.2011року,
державний реєстратор, який провів
державну реєстрацію прав, на підставі
рішення суду про скасування державної
реєстрації прав, що набрало законної
сили, приймає рішення щодо внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав,
скасування записів Державного реєстру
прав.

Як наслідок, суд приходить до висновку,
що вказана вимога заявлена передчасно,
так як обов'язковою умовою, прийняття
реєстратором рішення про внесення до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно, запису про скасування державної
реєстрації, є наявність судового
рішення про скасування рішення
державного реєстратора, що набрало
законної сили та звернення особи із
таким рішенням. Оскільки, на час
розгляду даної справи у позивача
відсутнє таке рішення суду, а також,
позивач не звертався із відповідною
вимогою до відповідача, то суд
приходить до висновку, що в цій частині
заявлений адміністративний позов не
підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Згідно вимог частини 3 статті 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. Факт сплати
позивачем до бюджету судового збору в
розмірі 73,08 грн., підтверджується
квитанцією за від 02.04.2014 року (т.1 а.с.3).

А отже, з урахування того, що судом
позов задоволено частково, суд
приходить до висновку, що слід стягнути
на користь позивача понесені ним
судові витрати в розмірі 36,54 грн.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати
рішення №2741818 від 31.05.2013 року
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції в
Івано-Франківській області Благого
Андрія Михайловича про проведення
державної реєстрації прав власності
форма власності: приватна, розмір
частки: 1/1 на гараж, що розташований:
Івано-Франківська область, м.
Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний
кооператив, гараж НОМЕР_2
(реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна: 1) за суб'єктом:
ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1,
відкриття розділу у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно та
відкриття реєстраційної справи на
об'єкт нерухомого майна.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Х-АДВАНС" понесені
ним судові витрати у розмірі 36
(тридцять шість) гривень 54 копійок
судового збору.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
/підпис/ Матуляк
Я.П.

Постанова складена в повному
обсязі 24.11.2014 року.