Справа № 804/13501/14
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 р. Справа № 804/13501/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтер-Мол"
до Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтер-Мол" (далі-ТОВ
«Інтер-Мол», підприємство, позивач)
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
позовом до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, у якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
18.08.2014р.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначає, що прийняте
відповідачем податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню, мотивуючи тим, що
висновки податкового органу,
відображені у акті перевірки
№1674/04-65-22-03/32831474 від 31.07.2014р. про
безтоварність операцій між ТОВ
«Інтер-Мол» та його контрагентами за
перевірюваний період є безпідставними,
не відповідають чинному законодавству,
документам фінансово-господарської
діяльності підпримєства та такими, що
не підтверджено жодними доказами, у
зв'язку з чим прийняте Державною
податковою інспекцією у Кіровському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на підставі
зазначеного акту перевірки
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є протиправним
та підлягає скасуванню.

Позиція відповідача, відображена у
запереченнях на адміністративний
позов, полягає у правомірності дій
податкового органу. Так, відповідач
стверджує, що надані ТОВ «Інтер-Мол»
первинні документи, а саме - товарно
транспортні накладні не відповідають
вимогам чинного законодавства, у
зв'язку з чим не можуть слугувати
підтвердженням здійснених
підприємством витрат. Крім того, актом
ДПІ у Київському районі м.Донецька ГУ
Міндоходів у Донецькій області
№195/05-64-22-02/38844515 від 28.03.2014р., а також
висновком ГОВ ДПІ у
Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області
встановлено, що в результаті
проведених інспекціями заходів не
встановлено походження товару по
ланцюгу придбання у зв'язку з чим
реальність господарських операцій між
ТОВ «Інтер-Мол» та контрагентами не
підтверджено.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Мол» (код
ЄДРПОУ ) зареєстровано як
юридичну особу у Дніпропетровському
міському управлінні юстиції від
02.04.2004р.

Позивач перебуває на податковому
обліку у Державній податковій
інспекції у Кіровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі-ДПІ у
Кіровському районі м.Дніпропетровська,
податковий орган, відповідач) як
платник податків від 02.01.2004р. за №10037.

Згідно Виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АГ №682756
підприємство здійснює такі види
економічної діяльності:

-10.51 перероблення молока, виробництва
масла та сиру.

ТОВ «Інтер-Мол» є переробними
підприємством, що здійснює передбачену
статутом господарську діяльність на
підставі атестату виробництва молока,
молочної сировини і молочних продуктів
від 12.08.2010р. №1012132, виданого
Дніпропетровською обласною державною
адміністрацією головного управління
Агропромислового розвитку;
сертифікату на систему управління
безпечністю харчових продуктів,
виданого 26.12.2012р.

У період з 28.07.2014р. по 31.07.2014р. на
підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п. 78.1
ст. 78 Податкового кодексу України та
наказу ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська від 25.07.2014р. №578
працівниками Державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Інтер-Мол», за результатами якої
податковим органом було складено Акт №
1674/04-65-22-03/32831474 від 31.07.2014 року про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Інтер-Мол» (код ЄДРПОУ ) щодо
дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
платниками податків ТОВ
«Днепртехноком» () та
ТОВ «Транслем» () за
період січень 2014 року (далі-акт
перевірки).

Згідно висновків зазначеного акту
перевірки податковим органом
встановлено порушення п. 198.1, п.198.2, п.198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
ТОВ «Інтер-Мол» податку на додану
вартість за період січень 2014 року на
суму 180 588, 00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська винесене оскаржуване
податкове повідомлення-рішення №
від 18.08.2014 року, яким ТОВ
«Інтер-Мол» збільшено суму грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість за основним платежем на суму
180 588, 00 грн. і за штрафними санкціями у
розмірі 90 294, 00 грн.

Не погодившись із винесеним рішенням,
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Дослідивши чинне на момент виникнення
спірних правовідносин законодавство
та матеріали справи, суд доходить
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства встановлені
Податковим Кодексом України.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
господарська діяльність це діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Так відповідно до п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України - витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 -138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового
кодексу України визначено, що не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається, зокрема, дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

-придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, зазначеними нормами передбачено
право платника податків на віднесення
до складу податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
нарахованих (сплачених) у зв'язку з
придбанням основних фондів з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, незалежно
від початку використання таких
основних фондів в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст.201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п.201.11 ст.201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України - платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну , складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.10 ст.201 Податкового
кодексу України, підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту, є
податкова накладна, що видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця. При здійсненні
операцій з постачання товарів/послуг
платник податку - продавець
товарів/послуг зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну після
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної (п. 198.6 ст.198
Податкового кодексу України).

Таким чином, оплата товарів (послуг)
відповідно до умов договору або дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною, є підставою для
виникнення права платника податку на
податковий кредит.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм
Податкового кодексу України, до
податкового кредиту підлягає
включенню частина податку, сплачена
(нарахована) платником податку, що
придбав товари та послуги, їх
постачальникам з метою подальшого
використання у господарській
діяльності, а відтак отримання
податкової накладної, яка засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг), є підставою для
виникнення права платника податку на
податковий кредит.

Листом Вищого адміністративного суду
України від 02.06.11р. №742/11/13-11 визначено,
що для підтвердження права платника
податку на формування витрат та/або
податкового кредиту з податку на
додану вартість достатньо наявності
мети використання товарів та послуг, що
ним придбані, незалежно від фактичних
результатів такого використання.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями та іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Виходячи із системного аналізу
вказаних норм Податкового кодексу
України, податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. Виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит не
ставиться у залежність від дотримання
вимог податкового законодавства і
сплатою податку до бюджету іншими
суб'єктами господарювання. Аналіз
вищезазначених норм законодавства, яке
регулює порядок формування
податкового кредиту, не передбачають
позбавлення платника податків права на
формування податкового кредиту в разі
порушення його контрагентами вимог
податкового законодавства по ланцюгу
постачання.

Факт порушення позивачем норм
податкового законодавства по
взаємовідносинам з контрагентами ТОВ
«Днепртехноком» та ТОВ «Транслем»
базується на даних акту ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська №468/04-62-22-3/38530554 від
31.03.2014р. «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ДНЕПРТЕХНОКОМ»
() щодо не підтвердження
реальності здійснення господарських
відносин їх реальності та повноти
відображення в обліку за січень 2014
року» та акту ДПІ у Київському районі
м.Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій
області №195/05-64-22-02/38844515 від 28.03.2014р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «ТРАНСЛЕМ» ()
щодо господарських взаємовідносин із
платниками податкіа за період січень
та лютий 2014 року», за якими ТОВ
«ДНЕПРТЕХНОКОМ» та ТОВ «ТРАНСЛЕМ»
здійснювали діяльність спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням третім особам податкової
вигоди.

Також, відповідач зазначає, що згідно
отриманого від ГОВ ДПІ у
Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області висновку
№1051 від 25.04.2014р. щодо ТОВ «Інтер-Мол» - в
результаті проведених заходів не
встановлено походження товару у
зв'язку з чим реальність здійснення
господарських операцій не
підтверджено.

Межі юридичної відповідальності
кожного платника податку на додану
вартість, яка відповідно до ст. 61
Конституції України має
індивідуальний характер, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до юридичної відповідальності за
діяння, що було вчинено іншою особою,
згідно з законом є неможливим.

Відповідно до ст.46-49 Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент в подальшому не
дотримувався у своїй діяльності
законодавчих норм це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
нарахування позивачу додаткових
платежів у разі якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
віднесення сплачених сум до витрат та
податкового кредиту і має всі
необхідні для цього документальні
підтвердження.

Крім того, рішенням Європейського суду
з прав людини від 22.01.2009 р. у справі
"Булвес АД" проти Болгарії (заява №3991/03)
було встановлено, що у разі якщо
національні органи за відсутності
будь-яких вказівок на безпосередню
участь фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Частиною першою статті 215 Цивільного
кодексу України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 Цивільного кодексу України.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
та статтею 207 Господарського кодексу
України закріплено принцип презумпції
правомірності правочину, згідно якого
будь-який правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Слід мати на увазі, що в розумінні
Цивільного та Господарського кодексів
України необхідною умовою для висновку
про нікчемність правочину є докази
наміру сторін на протизаконний
результат. При цьому намір юридичної
особи визначається умислом особи, яка
підписала відповідний договір.

В Акті не наведено інформації про
наявність судових рішень щодо визнання
укладених правочинів недійсними як
боку його учасників, так і з боку третіх
осіб. Жодних документальних доказів
про неможливість роботи контрагентів
ТОВ «Інтер-Мол» та його постачальника у
перевіряємий період не надано.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
первинними документами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" №996-XIV від 16.07.1999р., первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції відповідно до чинного
законодавства.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції відповідно до чинного
законодавства.

Крім того, висновки податкового органу
також обгрунтовані тим, що за
результатами аналізу наданих ТОВ
«Інтер-Мол» товарно-транспортних
накладних (далі-ТТН) встановлено їх
невідповідність вимогам чинного
законодавства України, зокрема:

-у ТТН №1 від 02.01.14р., №2 від 04.01.14р., №3 від
08.01.14р., №4 від 12.01.14р. не заповнені графи
з відомостями про вантаж за наступними
номерами: № 15 «Виконавці», № 16 «Спосіб»
№ 17,18,19,20,21,22,23 «Код, час прибуття,
вибуття, простою, назва, кількість,
підпис відповідальної особи при
вантажно-розвантажувальних
операціях»; відсутній перелік
використаних раціональних маршрутів
із зазначенням відстані (не наведено
кілометраж гр. №24-№36);

- у ТТН №5 від 16.01.14р., №6 від 18.01.14р., №7
від 20.01.14р., №8 від 22.01.14р., №9 від 29.01.14р.
не заповнені графи з відомостями про
вантаж за наступними номерами: №11
«Маса брутто,т», №12,13,14,15 «Час прибуття,
вибуття, простою, підпис
відповідальної особи при
вантажно-розвантажувальних
операціях».

Так, відповідно до чинного
законодавства ТТН оформляються лише у
випадку, якщо перевезення вантажів
здійснюється автомобільним
транспортом, - обов'язок оформлення ТТН
встановлюється Правилами перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затвердженими наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363), дія яких
поширюється лише на автомобільний
транспорт.

Відповідно до розділу 1 Правил № 363,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здачу вантажу і взаємні розрахунки між
учасниками транспортного процесу, а
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ,
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно з пп. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.6 Правил №363 -
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля. Подорожній лист вантажного
автомобіля є документом, без якого
перевезення вантажів не дозволяються.
Оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом). Після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри.Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Відсутність товарно-транспортних
накладних за операціями з окремими
контрагентами не свідчить про
відсутність фактичної поставки
товарів за цими операціями, оскільки
перевезення товарів не завжди
передбачає обов'язкове оформлення
товарно-транспортних накладних.

ТТН оформляються лише у тих випадках,
коли для перевезення товару
залучається перевізник, який надає
послуги з перевезення вантажу
автомобільним транспортом. Якщо ж
товар перевозиться власним
автомобільним транспортом продавця
(вантажовідправника) чи власним
транспортом покупця
(вантажоодержувача), ТТН не
оформляються.

Твердження відповідача щодо
нереальності проведення господарських
операцій між ТОВ «Інтер-Мол» та його
контрагентами за відповідний період
спростовуються наступним.

Між ТОВ «Днепртехноком» (Постачальник)
та ТОВ «Інтер-Мол» (Покупець) був
укладений договір постачання молока №7
від 01.06.2013р.

Розрахунок між позивачем та його
контрагентом за даним договором
здійснювався у безготівковій формі та
підтведжується платжіним дорученням
№100 від 17.01.2014р.

Транспортування товару здійснювалось
автопідприємством «Еко-Мол-Снаб» (), що підтверджується
товарно-транспортними накладними №1
від 02.01.2014р., №2 від 04.01.2014р., №5 від
08.01.2014р., №6 від 10.01.2014р., №9 від 14.01.2014р.,
№10 від 16.01.2014р.

На виконання даного договору позивач
отримав від ТОВ «Днепртехноком» товар
загальною вартістю 498 182, 80 грн. (в т.ч.
ПДВ - 83 030, 47 грн.), у зв'язку з чим
постачальником складено видаткову
накладну і податкову накладну за №15079
від 31.01.2014р.

Між ТОВ «Транслем» (Постачальник) та
ТОВ «Інтер-Мол» (Покупець) був
укладений договір постачання молока
№12 від 29.11.2013р.

Розрахунок між позивачем та його
контрагентом за даним договором
здійснювався у безготівковій формі та
підтведжується платжіним дорученням
№103 від 17.01.2014р.

Транспортування товару здійснювалось
ТОВ НВО «Промсервіс» (),
що підтверджується
товарно-транспортними накладними №1
від 02.01.2014р., №2 від 04.01.2014р., №3 від
08.01.2014р., №4 від 12.01.2014р., №5 від 16.01.2014р.,
№6 від 18.01.2014р., №7 від 20.01.2014р., №8 від
22.01.2014р., №9 від 29.01.2014р.

На виконання даного договору позивач
отримав від ТОВ «Днепртехноком» товар
загальною вартістю 585 347, 40 грн. (в т.ч.
ПДВ - 97 557, 90 грн.), у зв'язку з чим
постачальником складено видаткову
накладну і податкову накладну за №15365
від 31.01.2014р.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що суми податку на додану
вартість, сплачені ТОВ «Інтер-Мол» при
придбанні товару у
підприємств-постачальників, віднесені
до складу податкового кредиту з
дотримання приписів п.198.1-198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України.

Факт передання товару (набуття
платником права власності)
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами.

Згідно норм податкового законодавства
наявність товарно-транспортної
накладної не є обов'язковою умовою
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість.

Крім того, наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Зміни майнового
стану ТОВ «Інтер-Мол» відображено у
бухгалтерському та податковому обліку.

Дані документи в силу норм Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" є
первинними документами, що фіксують
факти здійснення господарських
операцій, та є підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат -
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної, вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 35
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (пункт 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198
Податкового кодексу України).

Згідно позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної у листі від 02.06.2011 року
№742/11/13-11 "Щодо однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України" зазначено, що
оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Не є обов'язковою передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Таким чином, за умови реального
здійснення господарської операції, яка
призвела до об'єктивної зміни складу
активів платника податків -покупця,
будь-які порушення постачальниками
товару у ланцюгу постачання
податкового законодавства чи правил
ведення господарської діяльності не
можуть бути підставою для позбавлення
покупця права на податковий кредит чи
бюджетне відшкодування.

Враховуючи викладене, акт перевірки не
містить об'єктивного викладення
обставин, які є підставою для
нарахування грошових зобов'язань,
позбавлення права на податковий кредит
або зменшення від'ємного значення
об'єкта оподаткування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86
цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд доходить висновку, що
відповідачем - суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірність
оскаржуваного рішення, а, отже прийняте
податковим органом податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

З огляду на вкладене, позов Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Інтер-Мол" до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
18.08.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Мол» () судові витрати у розмірі
487, 20 грн. (чотириста вісімдесят сім
гривень двадцять копійок).

Копію постанови направити сторонам по
справі.

Постанова суду набирає законної сили
та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду в порядку та
строки, передбачені статтями 186 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А.
Барановський