Справа № 2а/0370/1481/11
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/67110/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач), Кочана
В.М., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Волинського обласного бюро
медико-соціальної експертизи

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 25 червня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05 вересня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Волинської обласної медико-соціальної
експертної комісії, Луцької міської
медико-соціальної експертної комісії
(далі - Луцька міська МСЕК), третя особа -
Волинське обласне бюро
медико-соціальної експертизи (далі -
Волинське обласне бюро МСЕ), про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зазначеним адміністративним
позовом. В обґрунтування позовних
вимог зазначив, що під час виконання
службових обов'язків в органах
державної податкової служби захворів,
що в подальшому призвело до втрати
працездатності, і підтверджується
актом розслідування випадку, що стався
18 грудня 2007 року, від 01 грудня 2008 року. З
17 квітня 2008 року Луцькою міською МСЕК
його визнано інвалідом 2 групи, у
зв'язку з чим він має право на отримання
страхового відшкодування відповідно
до статті 18 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні».
Проте, відповідач відмовився
встановити йому ступінь втрати
працездатності внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням
службових обов'язків, оскільки
відсутні підстави вважати цей випадок
страховим. Вважаючи дії Луцької
міської МСЕК неправомірними, просив
суд визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
відповідача видати довідку про ступінь
втрати професійної працездатності
внаслідок перенесеного захворювання,
пов'язаного з виконанням ним його
професійної службової діяльності на
займаній посаді.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 25 червня 2011
року, яку залишено без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
Луцької міської МСЕК щодо відмови у
видачі ОСОБА_4 довідки про ступінь
втрати професійної працездатності
внаслідок перенесеного геморагічного
інсульту в правій півкулі мозочка і
стовбурі мозку на ґрунті церебрального
атеросклерозу з артеріальною
гіпертензією та іншими супутніми
захворюваннями, пов'язаного з
виконанням його професійної службової
діяльності державного податкового
ревізора - інспектора сектору апеляцій
ДПА у Волинській області. Зобов'язано
Луцьку міську МСЕК видати довідку
ОСОБА_4 про ступінь втрати професійної
працездатності внаслідок перенесеного
геморагічного інсульту в правій
півкулі мозочка і стовбурі мозку на
ґрунті церебрального атеросклерозу з
артеріальною гіпертензією та іншими
супутніми захворюваннями, пов'язаного
з виконанням його професійної
службової діяльності державного
податкового ревізора - інспектора
сектору апеляцій ДПА у Волинській
області. В решті позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі Волинське обласне
бюро МСЕ просить скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права, зокрема,
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 грудня 2009 року №1317, якою
затверджено Положення про
медико-соціальну експертизу (далі -
Положення №1317). Вказує, що вперше
звертаючись до відповідача у квітні 2008
року, позивач не надав документів,
передбачених цим Положенням, а тому
підстав для видачі довідки про
встановлення ступеню працездатності у
відсотках не було. Вказує, що Акт про
нещасний випадок від 01 грудня 2008 року
не відповідає вимогам Порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2004 року
№1112 (далі - Порядок). Крім того, за
висновком спеціалізованого медичного
закладу вказаний випадок не є
страховим, а тому відсотки втрати
працездатності не встановлюються, а
висновок комісійної судово-медичної
експертизи Волинського обласного бюро
судово-медичної експертизи від 15 липня
2010 року №73 носить рекомендаційний
характер і не є підставою для видачі
вказаної довідки.

ОСОБА_4 у запереченнях на касаційну
скаргу просить залишити касаційну
скаргу без задоволення, а судові
рішення без змін. Зазначає, що норми
законодавства, на які посилається
відповідач, регулюють правовідносини у
сфері загальнообов'язкового
державного соціального страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, що
спричинили втрату працездатності, а
тому не можуть бути застосовані у
правовідносинах, пов'язаних з
державним особистим страхуванням
посадових осіб органів державної
податкової служби, які врегульовані
спеціальним законодавством.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював
на посаді головного державного
податкового ревізора-інспектора
сектору апеляцій ДПА у Волинській
області.

18 грудня 2007 року на робочому місці у
позивача погіршився стан здоров'я, у
зв'язку з чим його госпіталізовано до
лікарні з діагнозом - інсульт, що в
подальшому призвело до встановлення
йому 2 групи інвалідності з 17 квітня 2008
року.

У грудні 2008 року комісією ДПА у
Волинській області проведено
розслідування випадку, що стався 18
грудня 2007 року, про що складено акт,
який затверджено головою ДПА України у
Волинській області 01 грудня 2008 року.

Згідно з цим актом, комісія вирішила, що
вказаний випадок (захворювання, що
призвело до інвалідності) є страховим,
оскільки він пов'язаний з виконанням
позивачем службових обов'язків, а
ОСОБА_4 надано направлення у Луцьку
міську МСЕК для обстеження стану
здоров'я з метою визначення ступеня
втрати працездатності внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням
ним службових обов'язків.

Протягом 2008-2009 років позивач
неодноразово звертався до органів
податкової служби та охорони здоров'я з
приводу отримання ним довідки про
ступінь втрати працездатності.

27 травня 2009 року ОСОБА_4 письмово
звернувся до Луцької міської МСЕК щодо
видачі довідки про ступінь втрати
працездатності у відсотках, додавши
направлення ДПА у Волинській області
від 02 грудня 2008 року № 21775/04-017 «Про
визначення ступеня втрати
працездатності» та акт розслідування
випадку від 01 грудня 2008 року.

Проте, таку довідку відповідач не
видав, посилаючись на те, що згідно із
заключенням Українського державного
науково-дослідного інституту
реабілітації інвалідів від 31 грудня 2009
року № 2226, інвалідизуюча
церебро-васкулярна патологія виникла у
позивача в домашніх умовах під час
лікування радікулярного синдрому і не
пов'язана з виконанням службових
обов'язків, а тому підстав вважати
випадок страховим немає. За таких
обставин відсотки втрати
працездатності не встановлюються.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
виходив з того, що згідно з висновком
комісійної судово-медичної експертизи
від 15 липня 2010 року, проведеної
Волинським обласним бюро МСЕ на
підставі ухвали Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 27 травня 2010 року,
підтверджено причинно-наслідковий
зв'язок між виникненням у ОСОБА_4
захворювання (інсульту) та його
професійною діяльністю, а тому
відповідач неправомірно відмовив
позивачу у наданні довідки про
встановлення йому ступеню втрати
професійної працездатності.

Проте, з таким висновком погодитись
неможливо.

Відповідно до частини 2 статті 69 Закону
України від 19 листопада 1992 року № 2801-XII
«Основи законодавства України про
охорону здоров'я» експертиза тривалої
або стійкої втрати працездатності
здійснюється медико-соціальними
експертними комісіями, які
встановлюють ступінь та причину
інвалідності, визначають для інвалідів
роботи і професії, доступні їм за
станом здоров'я, перевіряють
правильність використання праці
інвалідів згідно з висновком
експертної комісії та сприяють
відновленню працездатності інвалідів.

У 2008 році діяв Порядок організації та
проведення медико-соціальної
експертизи втрати працездатності,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 04 квітня 1994 року
№ 221 (далі - Порядок № 221),
відповідно до підпункту «б» пункту 8
якого, МСЕК установлювала ступінь
втрати працездатності (у відсотках).

При цьому, ступінь втрати професійної
працездатності працівників,
ушкодження здоров'я яких пов'язано з
виконанням ними трудових обов'язків,
установлюється у відсотках на підставі
направлення власника підприємства,
установи, організації або
уповноваженого ним органу чи рішення
суду, постанови прокурора, висновку
органів дізнання або попереднього
слідства ( пункт 11 Порядку № 221).

За змістом пункту 14 Порядку № 221
ступінь втрати працездатності
працівників, які відповідно до чинного
законодавства підлягають державному
обов'язковому особистому страхуванню,
з метою виплати страхових сум
установлювалась у відсотках згідно з
довідкою про страхову подію. Зазначена
довідка видається за місцем роботи
(служби) працівника.

Як видно із матеріалів справи, така
довідка за місцем роботи позивачу не
видавалась, проте був складений акт
розслідування випадку, що стався 18
грудня 2007 року в ДПА у Волинській
області від 01 грудня 2008 року, яким цей
випадок визнаний страховим.

Поняття «страхового випадку» наведено
у статті 13 Закону України від 23 вересня
1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», згідно з частиною 2
якої, страховим випадком є нещасний
випадок на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг.

Перелік обставин, за яких настає
страховий випадок, визначений
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 серпня 2004 року №1112 «Деякі питання
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві»,
якою також затверджено Порядок
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві
(далі - Порядок №1112), положення якого
діяли на час складання акту.

Згідно з цим Порядком, в разі раптового
погіршення стану здоров'я працівника,
такий випадок підлягає розслідуванню
спеціально створеною комісією з
розслідування нещасного випадку у
складі не менше ніж три особи.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1112, до
складу комісії включаються керівник
(спеціаліст) служби охорони праці або
посадова особа, на яку роботодавцем
покладено виконання функцій
спеціаліста з питань охорони праці
(голова комісії), керівник структурного
підрозділу підприємства, на якому
стався нещасний випадок, представник
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду за місцезнаходженням
підприємства (за згодою), представник
первинної організації профспілки,
членом якої є потерпілий, або
уповноважена найманими працівниками
особа з питань охорони праці, якщо
потерпілий не є членом профспілки, інші
особи.

У разі настання нещасного випадку з
тяжкими наслідками, у тому числі з
можливою інвалідністю потерпілого, до
складу комісії обов'язково включається
представник робочого органу Фонду за
місцезнаходженням підприємства.

За наслідками такого розслідування
складається Акт форми Н-1.

Вирішуючи спір, суди першої та
апеляційної інстанцій не звернули
уваги на доводи відповідача щодо
відсутності усіх документів,
необхідних для видачу позивачу довідки
про ступень втрати професійної
працездатності у відсотках та не
перевірили, чи відповідає акт від 01
грудня 2008 року вимогам Порядку №1112.

При цьому, висновок комісійної
судово-медичної експертизи
Волинського обласного бюро МСЕ від 15
липня 2010 року № 73, не може бути
беззаперечною підставою для видачі
вказаної довідки, оскільки питання
встановлення зв'язку захворювання з
професійною діяльністю та визначення
відсотків втрати професійної
працездатності відноситься до
компетенції медико-соціальних
експертних комісій.

За таких обставин, висновки судів не
ґрунтуються на всебічно досліджених
обставинах справи, а судові рішення не
відповідають вимогам статті 159 КАС
України.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанції і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, судові рішення,
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Волинського
обласного бюро медико-соціальної
експертизи задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 25 червня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05 вересня 2012 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
В.М.Кочан
Ю.К. Черпак