Справа № 461/12420/14-а
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2014 року
Галицький районний суд м.Львова у
складі:

головуючого судді
Стрельбицького В.В.,

при секретарі
Тарапацькому Т.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Львові справу за
позовом Головного Управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області до головного управління
юстиції у Львівській області,
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Львівській області, про визнання
протиправними дій державного
виконавця та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до
ГУЮ у Львівській області, УДВС ГУЮ у
Львівській області про визнання дій
протиправними та скасування постанови
від 01.10.2014р. у ВП №44090021 про накладення
штрафу, покликаючись на те, що
оскаржувана постанова винесена без
врахування обставин, що впливають на
можливість виконання судового рішення,
а тому є незаконною та підлягає
скасуванню. Вважає, що державним
виконавцем необґрунтовано не взято до
уваги те, що виплата коштів за ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» проводить в порядку і
розмірах, які визначає КМУ, виходячи з
наявного фінансового ресурсу
Пенсійного фонду України. Крім того,
покликається на те, що виконавчий лист,
на підставі якого відкрито виконавче
провадження, не відповідає вимогам
Закону України «Про виконавче
провадження», а постанова про
відкриття виконавчого провадження
оскаржена до суду та скасована 07.10.2014р.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав до суду
заяву, в якій просить слухати справу у
його відсутності, позов підтримує та
просить задоволити.

Представники відповідачів в судове
засідання не з'явились, про причини
неявки суд не повідомили, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи, суд вважає за можливе
проводити розгляд справи у відсутності
представників відповідачів на
підставі наявних у справі доказів, які
суд вважає достатніми.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що постановою
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Львівській області від 21.07.2014 року
відкрито виконавче провадження ВП
№44090021 про примусове виконання
виконавчого листа №2а-11/10, виданого
19.06.2014 року Галицьким районним судом
м.Львова про зобов'язання Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області здійснити
нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
передбаченого ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та за період з 22 травня 2008 року по 31
січня 2010 року включно з врахуванням
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум.

03.10.2014 головне управління Пенсійного
фонду України у Львівській області
отримало постанову від 01.10.2014 ВП №44090021
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Львівській області про накладення
штрафу в розмірі 1020 грн. у якій
вказувалось, що боржником рішення суду
не виконано, причини невиконання,
наведені у повідомленні боржника від
22.08.2014 №9069/06-17 не є поважними.

Листом від 08.08.2014 №4468/07-28 головне
управління просило державного
виконавця відкласти провадження
виконавчих дій на підставі ст. 35 Закону
у зв'язку з несвоєчасністю отримання
постанови.

На адресу головного управління ПФУ у
Львівській області 15.08.2014 надійшла
постанова державного виконавця від
14.08.2014 ВП №44090021 про відкладення
провадження виконавчих дій даною
постановою провадження виконавчих дій
з примусового виконання виконавчого
листа №2-а-11/10 виданого 19.06.2014 Галицьким
районним судом м. Львова відкладено до
22.08.2014.

Листом від 22.08.2014 №9066/06-17 головне
управління повідомляло державного
виконавця про невідповідність
виконавчого листа вимогам чинного
законодавства, однак такі причини
невиконання виконавчого листа
державний виконавець вважає не
поважними, що відображено у
оскаржуваній постанові.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентується Законом
України "Про виконавче провадження".

Згідно із ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема
виконавчі листи, що видаються судами.

Вимоги до виконавчого документа
визначені в ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст. 258 КАС України, за
кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено,видається
один виконавчий лист. Якщо судове
рішення ухвалено на користь кількох
позивачів чи проти кількох
відповідачів, суд має право видати
кілька виконавчих листів, точно
зазначивши, яку частину судового
рішення треба виконати за кожним
виконавчим листом.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 ЗУ «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження

Відповідно до ст. 89 Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу та призначає новий
строк для виконання.

Згідно з ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16.04.2014 (далі - ухвала від 16.04.2014) , якою
залишено без змін ухвалу Галицького
районного суду м.Львова від 06.02.2014 по
справі № 461/11782/13-а, замінено сторону
виконавчого провадження (ВП № 39697012 від
16.09.2013) - боржника управління пенсійного
забезпечення військовослужбовців та
деяких інших категорій громадян
головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області на
юридичну особу - головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області.

Однак, на даний час виконавчого
провадження №39697012 - не існує.

При цьому, не взято до уваги поважні
причини, які ускладнюють та
унеможливлюють виконання судового
рішення.

Пунктом п.3 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 №845,
передбачено, що рішення про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Пунктом 20 Порядку погашення
заборгованості за рішеннями суду,
виконання яких гарантується державою
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.09.2014 №440
передбачено, що погашення
заборгованості здійснюється
Казначейством в межах бюджетних
асигнувань, визначених законом про
Державний бюджет України на
відповідний рік, за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду на підставі рішень, поданих
органом, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
згідно з Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 р. №
845.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 95 Конституції України визначає,
що виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків.

Згідно із п. 20 та п. 29 ч.1 ст.116 Бюджетного
кодексу України взяття зобов'язань без
відповідних бюджетних асигнувань та
здійснення видатків бюджету без
встановлених бюджетних призначень є
порушеннями бюджетного законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Відповідно до ч.2 ст.72 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» кошти
Пенсійного фонду України не
включаються до складу Державного
бюджету України.

Окрім того, суд бере до уваги ту
обставину, що постанова про відкриття
виконавчого провадження №44090021 від
21.07.2014р. була оскаржена до суду, про що
державному виконавцю було відомо, та
07.10.2014 року скасована.

Таким чином, є об'єктивні підстави
вважати, що причини невиконання
рішення суду є поважними, тобто
Управління ПФ України у Львівській
області, з огляду на поважні причини, не
мало можливості виконати судове
рішення, що не було взято до уваги
державним виконавцем.

Отже, як випливає з
вищенаведеного, державним виконавцем,
при винесенні оскаржуваної постанови
та вчиненні виконавчих дій, було
допущено порушення згаданих норм
Закону, не перевірено у належному
порядку поважність причин не виконання
рішення суду, а тому оскаржувана
постанова підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для
задоволення решти вимог щодо визнання
дій протиправними, оскільки підстави
для вчинення виконавчих дій,
здійснення контролю, а також причини
невиконання державний виконавець
оцінює за своїм переконанням, а
постанова про накладення штрафу
оцінена судом і скасована. Окрім того,
дії щодо винесення постанови, самі по
собі (без постанови), не мають
самостійного правового значення, не
породжують у позивача жодних
обов'язків, а отже й не порушують прав
та інтересів позивача.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 128, 160, 161, 162, 167, 258
КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задоволити частково.

Скасувати постанову державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Романа Н.О. від 01.10.2014р. у ВП
№44090021 про накладення штрафу.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

На постанову суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10-ти днів з
дня її проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення постанови можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя
Стрельбицький В.В.