Справа № 804/13856/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 рокусправа № 804/13856/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна
А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового
засідання: Яковенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ВММ ГРУП»
на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2013 року у справі №804/13856/13-а за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ВММ ГРУП» до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ВММ ГРУП» 21 жовтня
2013 року звернулось до суду з позовом до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
згідно якого просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
рішення відповідача про коригування
митної вартості товарів № 110120000/2013/400091/1
від 14.10.2013 року;

- визнати протиправним та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№110120000/2013/00235 від 14.10.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що при проведені митного
оформлення партій товарів
відповідачем безпідставно було
витребувано у позивача додаткові
документи та необґрунтовано прийнято
рішення про коригування митної
вартості товару та видано картку
відмови у митному оформленні товару.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2013 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
встановлені судом обставини справи
свідчать про те, що в процесі митного
оформлення партії товару відповідачем
не було порушено норм митного
законодавства.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач оскаржив її
до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову якою позов задовольнити.

Посилається на відсутність
розбіжностей у прас-листі виробника
товару, оскільки він містить реквізити
видавника та як наслідок безпідставне
вимагання додаткових документів
відповідно до ч.3 ст.53 МК України, та
застосування ч.1 ст. 55 МК України, а
також відсутності обов’язку надання
документального підтвердження
складових вартості товару зазначених у
листі продавця від 07.10.2013 року № 07-10.

Зазначає про завезення товару за одним
й тим самим контрактом, що й інші партії
повністю ідентичного товару протягом
останніх трьох років, що доводяться
наявними у відповідача деклараціями.

Просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача який
підтримав доводи апеляційної скарги,
пояснення представника відповідача
який заперечував щодо її задоволення,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що на підставі
контракту № 18-10/2010 від 18.10.2010р.
(продавець та виробник Фірма "Vatan Plastik San.
Tic. A.S", Турція) на адресу позивача
надійшов товар: Поліетилен лінійний,
питомою густиною 0,918, наповнений
карбонатом кальцію (79,14 мас.%) у гранулах
(первинна форма): "Полімерний
заповнювач" VATPOL 210 FPE, кількість 96000кг (96
тон).

Позивачем 09.10.2013 р. надано до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
для здійснення митного оформлення
вищевказаний товар, який поданий до
митного оформлення за митною
декларацією, яка зареєстрована за №
110120000/2013/416290.

Митна вартість товару була заявлена
позивачем шляхом подання декларації
митної вартості форми ДМВ-1, за ціною
щодо ідентичних товарів (метод 2а)
відповідно до статті 267 Митного кодексу
України, а саме: вартість товарів
заявлена позивачем складала 0,66 дол.США
/кг.

За результатами митного контролю
відповідачем виявлено ряд
розбіжностей, зокрема:

- в якості підтвердження митної
вартості товару надається прайс-лист
виробника. Документ, наданий
декларантом, як прайс-лист, не містить
реквізитів видавника, що не дає
можливості ідентифікувати його з
товаром;

- відсутнє документальне підтвердження
складових вартості товару, зазначених
у листі продавця від 07.10.2013 р. № 07-10.

З огляду на вищезазначене, було
проведено консультації декларанта з
митним органом, що підтверджується
відповідним записом у графі "Для
відміток митного органу" та на
зворотному боці ДМВ.

Під час консультацій декларанта було
зобов'язано протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

- транспортні (перевізні) документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість перевезення оцінюваних
товарів;

- страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування;

- виписку з бухгалтерської
документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Посадовою особою митного органу
винесено рішення про коригування
митної вартості товарів № 110120000/2013/400091/1
від 14.10.2013 року та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 110120000/2013/00235
від 14.10.2013 року.

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача та
картки відмови є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та відмовляючи у задоволені
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що відповідач
приймаючи спірне рішення про
коригування митної вартості товарів та
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення діяв
правомірно, оскільки відповідачем не
було порушено норм митного
законодавства.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу
України № 4495-VІ від 13.03.2012 року (далі –
МК України) митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України
передбачено, що декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, мають право
надавати митному органу (за наявності)
додаткові відомості у разі потреби
уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом);
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); виписку з бухгалтерської
документації; ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивачем 09.10.2013 року за
митною декларацією, яка зареєстрована
за № 110120000/2013/416290 надано до відповідача
для здійснення митного оформлення
вищевказаний товар (а.с.106-110).

Митна вартість товару була заявлена
позивачем шляхом подання декларації
митної вартості форми ДМВ-1, за
другорядним методом за ціною договору
щодо ідентичних товарів (метод 2а) за
якою вартість товарів заявлена
позивачем складала 0,66 дол.США/кг.
Підставою для прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів №
110120000/2013/ 400091/1 від 14.10.2013 року було
наявність в поданих позивачем
документах розбіжностей, а саме
прайс-лист, не містить реквізитів
видавника, відсутнє документальне
підтвердження складових вартості
товару, зазначених у листі продавця від
07.10.2013 року №07-10. (а.с.9-12).

Між тим, як вірно зазначив позивач в
доводах апеляційної скарги, в
прайс-листі міститься назва видавника,
а наявність його реквізитів не
передбачена умовами чинного
законодавства України.

Щодо відсутності документального
підтвердження складових вартості
товару, зазначених у листі продавця від
07.10.2013 року №07-10, суд апеляційної
інстанції вважає, що продавець не
зобов’язаний надавати цих
підтверджень.

Крім того наявність вказаних обставин,
згідно з ч. 3 ст. 53 МК України, не є
підставою для витребування додаткових
документів.

Положеннями Митного кодексу України не
встановлено заборону чи обмеження
застосування методу визначення митної
вартості товару за ціною договору щодо
ідентичних товарів, в залежності від
того чи наявні в прайс-листі видавника
крім його назви, його реквізити та чи є
документальне підтвердження складових
вартості товару, зазначених у листі
продавця.

Отже митницею не доведено
правомірність витребування додаткових
документів та як наслідок неможливість
застосування зазначеного позивачем
методу визначення митної вартості
товару.

Стаття 57 МК України містить вичерпний
перелік видів та випадків застосування
методів визначення митної вартості
товарів. При цьому, основним є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються. Якщо митна
вартість не може бути визначена за
методом 1 згідно з положеннями статті 57
цього Кодексу, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності. У разі
неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися або
ціна, за якою оцінювані ідентичні або
подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю, або обчислена
відповідно до вимог статей 62,63 цього
Кодексу вартість товарів. При цьому
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу. Методи на основі
віднімання та додавання вартості
(обчислена вартість) можуть
застосовуватися у будь-якій
послідовності на розсуд декларанта. У
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, установлених
статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Між тим, такі функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До таких, зокрема,
належать процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Однак, судом апеляційної інстанції
встановлено, що оскаржене рішення
відповідача та матеріали справи не
містить доказів на підтвердження
послідовного застосування
відповідачем методів визначення
митної вартості товару, оскільки
раніше за тим самим контрактом
позивачем було ввезено ідентичний
товар, що підтверджується відповідними
ДМВ (а.с.22 ), однак відповідач не
визначив митну вартість товару за
ціною договору щодо ідентичних
товарів.

Таким чином, з рішення про визначення
митної вартості товарів, ані з інших
матеріалів справи не вбачається
відповідних підстав для визначення
вартості товарів за резервним методом,
а також обґрунтування неможливості
застосування попередніх методів в їх
послідовності.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про протиправність
рішення відповідача щодо застосування
резервного методу визначення митної
вартості товару без послідовного
застосування попередніх, як це
встановлено частиною шостою статті 57
МК України, та без обґрунтування
неможливості їх застосування.

Відтак позовні вимоги про визнання
протиправними та скасування вказаного
рішення відповідача та картки відмови
підлягають задоволенню.

У відповідності з частиною 2 статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим відповідач протягом розгляду
справи не довів у процесуальний спосіб
правомірність ухваленого рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів та картки відмови в прийнятті
митної декларації.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку про
ухвалення судом першої інстанції
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови
суду та прийняття нової постанови про
задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4
частини 1 статті 202, статтею 207 КАС
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариство з
обмеженою відповідальністю «ВММ ГРУП»
- задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2013 року у справі №804/13856/13-а –
скасувати та прийняти нову постанову
якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Дніпропетровської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів № 110120000/2013/400091/1 від
14.10.2013 року.

Визнати протиправним та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
Дніпропетровської митниці Міндоходів
№110120000/2013/00235 від 14.10.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «ВММ ГРУП» судовий
збір у розмірі 103 (сто три ) грн. 23 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений 24
листопада 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко