Справа № 815/3704/14
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3704/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Корой С.М.

секретар судового
засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача
- Чебаненко Є.Б. (за довіреністю)

представника позивача
- Казанцевої К.Л. (за довіреністю)

представника
відповідача - Верчук О.В. (за
довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Державної фінансової
інспекції в Одеській області до
комунального підприємства
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району» про зобов'язання
вчинити дії, визначені п. 1, 2, 3 вимог
Державної фінансової інспекції в
Одеській області від 24.12.2013 року №
15-06-23-14/13921, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Державної
фінансової інспекції в Одеській
області (далі - ДФІ в Одеській області)
до комунального підприємства
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району» (далі - КП
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району»), в якому позивач
просить суд зобов'язати комунальне
підприємство
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району» вчинити дії, що
визначені у п. 1, 2, 3 вимоги від 24.12.2013
року № 15-06-23-14/13921.

У своєму позові позивач зазначив, що
позивачем проведено позапланову
ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності КП
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району», за результатами
якої складено акт ревізії від 22.11.2013
року № 06-76/55. Ревізією встановлено, що
протягом 2012 року відповідачем укладено
113 договорів із суб'єктами
підприємницької діяльності, з яких 12
договорів соціального розвитку та
партнерства, а протягом 9 місяців 2013
року підприємством укладено 107
договорів, в тому числі 20 договорів про
участь у проекті соціального розвитку,
з яких два договори анульовано.
Ревізією повноти та обґрунтованості
встановлення плати за пайову участь за
наведеними договорами встановлено, що
в порушення ст. 144 Конституції України,
пп. 2 п. а ст. 28, пп. 7 п. а ст. 30, п. 1 ст. 73
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», п. 4 ст. 15
Закону України «Про благоустрій
населених пунктів», п. 1 ст. 3, пп. 7 п. 4
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п. 21 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 15 «дохід»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 29.11.1999 року № 290, п.
1 рішення виконавчого комітету
Одеської міської ради від 16.02.2012 року №
64 комунальним підприємством не
укладено договори на пайову участь в
утриманні об'єкта благоустрою,
обов'язковість яких передбачена
рішенням Одеської міської ради, що
призвело до недоотримання доходів
підприємства у загальній сумі 1065265,90
грн.. Складеною на підставі згаданого
акта ревізії вимогою об'єкт контролю
зобов'язано стягнути кошти у сумі 1065565,90
грн. з осіб, якими допущено порушення.
Також ревізією законності
встановлення розміру плати за
соціальний розвиток та партнерство
встановлено, що протягом 2012 року плата
встановлювалась на підставі договорів
про участь у проекті соціального
розвитку. В ході ревізії даного питання
встановлено, що протягом 2012 року деякі
договори на соціальний розвиток та
партнерство, укладені між суб'єктами
підприємницької діяльності та
підприємством, про надання у
користування ділянок берегозахисних
споруд у вигляді штучного піщаного
пляжу укладались на строк з березня по
грудень 2012 року, окремі з них з квітня
по грудень 2012 року, проте, плата за
користування ділянками піщаних
штучних пляжів розраховувалась за
період з травня по вересень 2012 року, що
є порушенням п. 7 ст. 179, п. 7. ст. 180
Господарського кодексу України та
порушенням вимог п. 7.1 договору
соціального розвитку та партнерства.
Вказане порушення призвело до
недоотримання доходів на загальну суму
46483,33 грн.. В свою чергу, вимогою ДФІ в
Одеській області відповідача
зобов'язано провести
претензійно-позовну роботи з
зазначеними суб'єктами господарської
діяльності. Посилаючись на ч.7 ст.10
Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні», відповідач вказує
про наявне у нього право пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги про усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів.
Оскільки, на думку позивача,
відповідачем на забезпечено виконання
вимоги ДФІ в Одеській області, позивач
звернувся з цим адміністративним
позовом до суду.

Відповідач надав до суду заперечення
(т.1 а.с.114-122), в яких зазначив, що не
погоджується із висновками акта
ревізії, у зв'язку з чим направляв до
органу контролю відповідні зауваження,
які, втім, не були враховані. При цьому,
як зазначає позивач, він не отримував
складеної на підставі акта ревізії
вимоги через перебування на
лікарняному директора підприємства та
його подальшого звільнення, що
унеможливило своєчасне ознайомлення з
таким документом. Відповідач, не
погоджуючись з вимогою, посилається на
рішення судів першої та апеляційної
інстанції за позовом до КП «ПЕО
Київського району» до ДПІ у Київському
районі ГУ Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ на загальну
суму 496520,18 грн.. Також відповідачем у
запереченні наведено правове
обґрунтування правомірного, на його
думку, не укладання ним із суб'єктами
підприємницької діяльності договорів
на пайову участь в утриманні об'єкта
благоустрою, обов'язковість яких
передбачена рішенням Одеської міської
ради, посилаючись на Порядок
визначення пайової участі власників
(орендарів) будівель та споруд
соціально-культурного, побутового,
торговельного та іншого призначення, а
також власників (орендарів) пунктів
дрібно-роздрібної торговельної мережі
для утримання об'єктів благоустрою,
який поширюється лише на власників та
орендарів будівель та споруд
соціально-культурного, побутового,
торгівельного та іншого призначення, а
також на власників та орендарів
пунктів дрібно-роздрібної
торговельної мережі, розташованих в
прибережній зоні, та на комунальні
підприємства, що утримують такі об'єкти
благоустрою, тоді як позивачем в акті
ревізії наведені положення
нормативно-правового акта викладені в
іншій редакції, що призвело до
невірного їх тлумачення. В свою чергу,
відповідач, користуючись правом
надання інших послуг та з метою
отримання коштів на утримання в
належному стані об'єктів благоустрою
укладало з підприємцями господарські
договори соціального розвитку та
партнерства або договори про участь у
проекті соціального розвитку. Окремо
відповідач наголосив, що на підставі
відомостей, викладених в акті ревізії,
зареєстровано кримінальне провадження
за фактом перевищення службових
повноважень колишнім директором
комунального підприємства, в ході
якого встановлено суму ущербу, який у
сумі 79139,00 грн. повернутий колишнім
керівником підприємства. Також
стосовно п. 2 вимоги відповідач
наголосив, що, виходячи з положень
Господарського кодексу України,
строком дії господарського договору є
час, впродовж якого існують
господарські зобов'язання сторін, що
виникли на основі договору. Згідно з
укладеними протягом 2012 року договорами
на соціальний розвиток та партнерство
термін їх дії визначався з дня
укладання до кінця року, однак плата
стягувалась за період пляжного сезону
з 1 травня по 1 жовтня кожного року,
тобто у період, коли між сторонами
існували господарські зобов'язання
сторін та надавались послуги
користувачам. Відповідач вказав, що
такий порядок визначення плати за
договорами відповідає положенням
Правил устаткування та експлуатації
пляжів міста Одеси, затверджених
рішенням Одеської міської ради від
05.04.2007 року № 1133-V.

Також позивач надав додаткові
пояснення (т.2 а.с.12-15, 16-18), в яких
зазначив, що Інструкцією про
застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку, затвердженою
наказом МФУ від 30.11.1999 року № 291,
визначено, що на субрахунку 101
«Земельні ділянки» ведеться облік
земельних ділянок. Методичними
рекомендаціями з бухгалтерського
обліку основних засобів, затвердженими
наказом МФУ від 30.09.2003 року № 561,
визначено, що облік основних засобів
ведеться в розрізі кожної окремої
одиниці основного засобу. За таких
умов, на думку відповідача, кошти у сумі
1217402,43 грн., які рахуються на балансі
підприємства на субрахунку 101
«Земельні ділянки» повинні бути
деталізовані в розрізі кожної одиниці
земельної ділянки. При цьому
відповідач зауважив, що в ході ревізії
направлено низку запитів до державних
установ щодо підтвердження наявності
земельних ділянок у підприємства, на
підставі відповідей на які
встановлено, що за підприємством не
закріплено земельних ділянок, відтак,
на думку відповідача безпідставним є
також облік підприємством земельних
ділянок у сумі 1217402,43 грн. на вказаному
субрахунку. Крім того, відповідачем
наведено додаткове правове
обґрунтування щодо обов'язкового для
всіх підприємців, які здійснюють свою
діяльність на закріпленій за
підприємством території, укладання
договору про пайову участь.

Відповідач надав додаткові пояснення
до своїх заперечень (т.2 а.с.19-21), в яких
звернув увагу суду на відсутність
правових підстав для стягнення
матеріальної шкоди у розмірі 1065265,9 грн.
з осіб, якими допущено порушення,
оскільки відсутні відповідні рішення
судів, тоді як стосовно колишнього
директора підприємства ОСОБА_4
постановлено рішення суду щодо
закриття кримінального провадження у
зв'язку з відсутністю складу порушення
та стягнення з нього 79139,00 грн.. В свою
чергу, відносно виконуючого обов'язки
директора підприємства ОСОБА_5 також
зареєстроване кримінальне
провадження, яке припинено у зв'язку з
відсутністю складу злочину. Відповідач
також вважає неможливим виконання й
вимог стосовно проведення
претензійно-позовної роботи щодо
стягнення матеріальної шкоди у розмірі
4683,33 грн., оскільки жоден з визначених в
акті ревізії з цього приводу
контрагент відповідача не порушував
умови укладеного з ним договору,
сплативши суму, визначену умовами
таких договорів. Крім того, щодо п. 3
вимоги відповідач пояснив, що дані
бухгалтерського обліку заводились до
програми 1С версії 7:7, технічні умови
якої не передбачають можливості
правильного нарахування амортизації
на основні засоби, які були частково
амортизовані. У разі занесення
основних засобів за первісною вартістю
всі наступні роки щомісячне
нарахування амортизації необхідно
робити вручну, що, на думку відповідача,
може призвести до помилок. Як пояснив
відповідач, задля перешкоджання
невідповідності звітності основні
засоби заведені до програми за
залишковою вартістю, а проамортизована
вартість у сумі 1217402,43 грн. одною
проводкою заведено на рахунок 101, що не
використовується в обліку
підприємства.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали вимоги та
обґрунтування адміністративного
позову у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог,
посилаючись на доводи, викладені у
запереченнях проти позову та
поясненнях.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в
судове засідання, дослідивши доводи
адміністративного позову, заперечень
проти нього, пояснення сторін, наявні
матеріали справи та обставини, якими
обґрунтовуються вимоги, докази, якими
вони підтверджуються, встановив
наступне.

З 07.11.2013 року по 15.11.2013 року відповідно
до ухвали Київського районного суду

м. Одеси від 29.10.2013 року у справі №
520/4245/13-к, винесеної в ході досудового
розслідування у кримінальному
провадженні № 0000252 від 28.08.2013 року
за ч.3 ст.365 Кримінального кодексу
України та на підставі направлень на
проведення ревізії від 05.11.2013 року
№1587,1588 співробітниками ДФІ в Одеські
області проведено позапланову ревізію
окремих питань
фінансово-господарської діяльності КП
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району» за період з 01.01.2012
року по 30.09.2013 року.

За результатами зазначеної ревізії ДФІ
в Одеській області складено акт
ревізії від 22.11.2013 року № 06-76/55 (т. 1 а.с.
141-172).

Згідно з вказаним актом ревізії
загалом позаплановою ревізією окремих
питань фінансово-господарської
діяльності КП
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району» за період з 01.01.2012
року по 30.09.2013 року встановлено
порушень фінансової дисципліни на
загальну суму 3694233,09 грн., з яких
порушень, що призвели до втрат на суму
1111749,23 грн., інші порушення - у сумі 1217402,43
грн., розрахункові втрати у сумі 1365081,43
грн., в тому числі: недоотримання
фінансових ресурсів внаслідок не
укладання договорів пайової участі,
обов'язковість яких передбачена
вимогами законодавства та рішеннями
ОМР у загальній сумі 1065265,90 грн., в тому
числі за 2012 рік - у сумі 665371,74 грн., за 9
місяців 2013 року - 39894,16 грн.;
недоотримання фінансових ресурсів
внаслідок проведення нарахування та
відповідно сплати за укладеними
договорами соціального розвитку та
партнерства не у відповідності з
терміном їх дії протягом 2012 року у сумі
46483,33 грн.; завищення вартості активів
підприємства внаслідок відображення в
обліку вартості земельних ділянок без
наявності первинних документів станом
на 30.09.2013 року у загальній сумі 1217402,43
грн..

Не погодившись з окремими висновками,
наведеними ДФІ в Одеській області у
вказаному акті, відповідач, діючи
відповідно до п.42 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20.04.2006
року № 550, надіслав на адресу позивача
заперечення на вищезгаданий акт (т.1
а.с.23-25). Однак, листом від 24.12.2013 року №
15-06-23-14/13923 позивач надіслав КП
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району» висновки на
заперечення до акта ревізії
фінансово-господарської діяльності КП
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району» за період з 01.01.2012
року по 30.09.2013 року, якими не прийняв
висловлені відповідачем заперечення
(т. 1 а.с. 15-22).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» органу державного
фінансового контролю надається право
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Скориставшись вищезгаданим правом, ДФІ
в Одеській області висунула директору

КП «Прибрежно-експлуатаційне
об'єднання Київського району» вимогу
щодо усунення виявлених в ході ревізії
порушень від 24.12.2013 року № 15-06-23-14/13921 (т. 1
а.с. 13-14).

Зазначеною вимогою, зокрема, визначено,
що в порушення ст. 144 Конституції
України, пп. 2 п. а ст. 28, пп. 7 п. а ст. 30, п. 1
ст. 73 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», п. 4 ст. 15
Закону України «Про благоустрій
населених пунктів», п. 1 ст. 3, пп. 7 п. 4
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п. 21 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 15 «Дохід»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 29.11.1999 року № 290, п.
1 рішення виконавчого комітету
Одеської міської ради від 16.02.2012 року №
64 комунальним підприємством з
суб'єктами господарської діяльності,
які проваджують свою діяльність на
території, підвідомчій підприємству,
не укладено договори на пайову участь в
утриманні об'єкта благоустрою,
обов'язковість яких передбачена
рішенням Одеської міської ради, що
призвело до недоотримання доходів
підприємства у загальній сумі 1065265,90
грн.. З урахуванням наведеного у
вказаній вимозі позивача керівника
підприємства зобов'язано стягнути
кошти у сумі 1065265,9 грн. з осіб якими
допущено порушення.

Також у вимозі визначено, що в
порушення п. 7 ст. 179, п. 7 ст. 180
Господарського кодексу України, п. 7.1
договору соціального розвитку та
партнерства підприємством протягом 2012
року суб'єктам господарської
діяльності нараховано та сплачено
плату за соціальний розвиток та
партнерство не у відповідності з
термінами дії договорів, що призвело до
недоотримання доходів на загальну суму
46483,33 грн., в тому числі: ФОП ОСОБА_6 - 3459,68
грн.; ФОП ОСОБА_7 - 2290,32 грн.; ОП ОСОБА_8 -
5685,48 грн., ТОВ «Смерш» - 7564,52 грн., ФОП
ОСОБА_9 - 24250 грн., ФОП ОСОБА_10 - 3233,33 грн.. У
зв'язку з вищевикладеним у вказаній
вимозі позивача керівника
підприємства зобов'язано провести
претензійно-позовну роботу з
зазначеними суб'єктами господарської
діяльності.

Крім того, у вимозі зазначено, що в
порушення п.1 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.5,6 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 8
«Нематеріальні активи», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 18.10.1999 року № 242, п.10 Методичних
рекомендацій бухгалтерського обліку
основних засобів, затверджених наказом
Міністерства фінансів України від
30.09.2003 року № 561, комунальним
підприємством без наявності первинних
документів на право власності або
право постійного користування
земельними ділянками оприбутковано по
бухгалтерському обліку земельні
ділянки, чим завищено балансову
вартість необоротних активів на суму
1217402,43 грн., що призвело до викривлення
фінансової звітності за формою № 1-м
«Баланс» станом на 30.09.2013 року, у зв'язку
з чим вимога містить зобов'язання
провести виправні бухгалтерські
проводки щодо приведення
бухгалтерського обліку у
відповідність з фактичною наявністю
активів.

Як вбачається з наданого до суду
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення,
наявного у матеріалах справи (т.2 а.с.11),
зазначена вимога щодо усунення
виявлених в ході ревізії порушень
отримана відповідачем 21.12.2013 року.

Крім того, листом від 13.02.2014 року
№1506-23-14/1517 позивач нагадав

КП «Прибрежно-експлуатаційне
об'єднання Київського району» про
необхідність усунення виявлених
ревізією порушень законодавства (т. 1
а.с. 11-12).

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» законні вимоги службових осіб
органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Судом з'ясовано, що вимога ДФІ в
Одеській області щодо усунення
виявлених в ході ревізії порушень на
момент звернення з цим позовом є чинною
та не оскаржувалась відповідачем у
строки, встановлені ст.99 КАС України.
При цьому суд вважає необґрунтованим
посилання відповідача на несвоєчасне
отримання вищезгаданої вимоги, що
спростовується наявним у матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення,
яким відповідачеві надсилалась вимога.
В свою чергу, посилання на перебування
керівника підприємства на лікарняному
та його подальше звільнення не може
виступати належним та допустимим
доказом неотримання підприємством як
юридичною особою вхідної
кореспонденції, у той час як
відповідачем у справі вжито всі
необхідні заходи щодо інформування
відповідача про висунуту вимогу. За
таких умов суд вважає, що позивач не
скористався своїм правом на оскарження
зазначеної вимоги за власною волею, та,
беручи до уваги, що предметом спору у
цій адміністративній справі є стан
виконання чинної вимоги органу
фінансового контролю, суд критично
оцінює посилання відповідача на
протиправність висновків акта ревізії
щодо виявлених порушень з боку
підприємства, які стали підставою для
прийняття зазначеної вимоги.

Так, в ході розгляду цієї
адміністративної справи відповідачем
підтверджено, що вимога щодо усунення
виявлених в ході ревізії порушень ним
не виконана, не зважаючи на її чинність.
Поряд з цим, суд вважає, що позовні
вимоги позивача підлягають лише
частковому задоволенню, виходячи з
такого.

Згідно з п.1 Положення про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23.04.2011 року № 499/2011, Державна
фінансова інспекція України
(Держфінінспекція) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів та який реалізує
державну політику у сфері державного
фінансового контролю.

Підпунктом 5 п. 4 вказаного Положення
встановлено, що Держфінінспекція
відповідно до покладених на неї
завдань вживає в установленому порядку
заходів до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства та
притягнення до відповідальності
винних осіб, а саме: вимагає від
керівників та інших службових осіб
підконтрольних установ усунення
виявлених порушень законодавства;
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів;

Зазначеним функціям Держфінінспекції
кореспондують відповідні права,
визначені у

ст. 10 Закону України «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» та п. 6
вказаного Положення, а саме,
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства (пп. 7
ч. 1 ст. 10 Закону, пп. 15 п. 6 Положення);
порушувати перед відповідними
державними органами питання про
визнання недійсними договорів,
укладених з порушенням законодавства,
у судовому порядку стягувати у дохід
держави кошти, отримані
підконтрольними установами за
незаконними договорами, без
установлених законом підстав та з
порушенням законодавства (пп. 7 ч. 1 ст. 10
Закону, пп. 18 п. 6 Положення); у разі
виявлення збитків, завданих державі чи
об'єкту контролю, визначати їх розмір в
установленому законодавством порядку
(пп. 8 ч. 1 ст. 10 Закону, пп.21 п. 6 Положення).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Такий
Порядок був затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 20.04.2006
року № 550.

Згідно з п. 35 вказаного Порядку
результати ревізії оформляються актом,
який складається на паперовому носії
державною мовою і повинен мати
наскрізну нумерацію сторінок. На
першому аркуші акта ревізії, який
оформляється на бланку контролюючого
органу, зазначається назва документа
(акт), дата і номер, місце складення
(назва міста, села чи селища).

Акт ревізії, зокрема, містить ступну
частину, в якій зазначаються підстава
для проведення ревізії, тема ревізії,
повна назва об'єкта контролю, його
місцезнаходження, відомості про
організаційно-правову форму та форму
власності, дати початку і закінчення
ревізії, період, який підлягав ревізії,
перелік посадових осіб контролюючого
органу та залучених спеціалістів, що
проводили ревізію, перелік посадових
осіб, які відповідали за
фінансово-господарську діяльність
об'єкта контролю у період, що підлягав
ревізії; констатуючу частину, в якій
наведено інформацію про результати
ревізії в розрізі кожного питання
програми із зазначенням, за який
період, яким способом (вибірковим,
суцільним) та за якими документами
перевірено ці питання, висновок про
наявність або відсутність порушень
законодавства, а також у разі наявності
визначений в установленому
законодавством порядку розмір збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю
внаслідок таких порушень.

При цьому Порядком встановлено, що
виявлені допущені об'єктом контролю
порушення законодавства, контроль за
дотриманням якого віднесено до
компетенції контролюючого органу,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Згідно з п. 49 Порядку у разі коли діями
чи бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
контролюючий орган ставить вимоги
перед керівником об'єкта контролю та
органом його управління щодо
пред'явлення цивільних позовів до
винних осіб.

Поряд з цим, п. 50 цього Порядку
визначений перелік заходів, які
контролюючі органи мають вживати а
результатами проведеної ревізії у
межах наданих ним прав, серед яких,
зокрема передбачено забезпечення
звернення до суду в інтересах держави
щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів, а
також стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства

Аналіз наведених норм законодавства
надає підстави вважати, що органу
державного фінансового контролю
надані повноваження щодо здійснення
контролю за використанням коштів
державного і місцевого бюджету та, у
разі виявлення порушень законодавства,
пред'явлення обов'язкових до виконання
вимог щодо усунення таких
правопорушень.

Суд звертає увагу, що вимога органу
державного фінансового контролю
спрямована на корегування роботи
підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. У
вимозі можуть зазначатися відомості
щодо необхідності відшкодування
виявлених збитків, завданих державі,
територіальній громаді чи об'єкту
контролю, але вони не можуть бути
примусово стягнуті підконтрольною
організацією шляхом пред'явлення такої
вимоги до винних осіб. Такі збитки
відшкодовуються у добровільному
порядку або шляхом звернення до суду з
відповідним позовом.

Поряд з цим, при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
орган державного фінансового контролю
має право звернутися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
пред'явлених ним вимог до усунення
виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення
перевіряється судом, який розглядає
позов органу державного фінансового
контролю про стягнення збитків з
винних осіб, а не позову до
підконтрольної установи про
зобов'язання виконати вимогу.

Тобто, у випадках самостійного
невиконання підконтрольною
організацією вимог щодо відшкодування
збитків орган державного фінансового
контролю законом наділений
повноваженнями щодо забезпечення
повернення збитків підконтрольної
організації шляхом звернення до суду
із позовами про стягнення завданої
матеріальної шкоди безпосередньо до
винних осіб, а не шляхом звернення з
позовом до підконтрольної організації
з вимогою зобов'язати вчинити
визначені у його вимозі дії щодо
повернення таких збитків. Саме таким
чином забезпечується неухильність
реалізації результатів ревізії, в тому
числі в частині виконання законних
вимог органу фінансового контролю, що
безпідставно не виконуються
підконтрольною організацією у
добровільному порядку, метою
пред'явлення яких є припинення
виявлених порушень та відновлення
порушених прав, в тому числі шляхом
забезпечення відшкодування в
установленому законодавством порядку
заданих збитків. В свою чергу,
звернення органу державного
фінансового контролю із
адміністративним позовом до
підконтрольної особи з вимогами про
зобов'язання виконати пред'явлену ним
раніше вимогу про усунення виявлених в
ході ревізії порушень належним чином
не забезпечує реалізацію результатів
ревізії, адже сама по собі вимога є
обов'язковою для виконання, відтак,
обов'язковість її виконання не
потребує додаткового визнання у
судовому порядку, а задоволення судом
таких вимог органу державного
фінансового контролю не створить умов,
які б у визначений законодавством
спосіб сприяли виконанню вимоги
підконтрольною організацією, оскільки
таке рішення суду не встановлює нових
юридично значимих фактів для
забезпечення виконання вимоги.

Як вбачається з пунктів 1 та 2 висунутої
позивачем вимоги щодо усунення
виявлених в ході ревізії порушень від
24.12.2013 року № 15-06-23-14/13921, вони пов'язані
із необхідністю відшкодування
комунальним підприємством збитків,
завданих йому через порушення вимог
чинного законодавства під час
реалізації підприємством закріпленої
за ним компетенції шляхом стягнення
таких коштів з осіб, якими допущені
встановлені в акті ревізії порушення
та проведення претензійно-позовної
роботи із суб'єктами господарювання,
які перебували у договірних відносинах
з підприємством.

З огляду на вищевикладене, зобов'язання
відповідача вжити заходи, визначені у
п. 1 та 2 згаданої вимоги, не забезпечує
виконання органом державного
фінансового контролю повноваження
щодо реалізації результатів ревізії,
що, в свою чергу, свідчить про
відсутність повноваження відповідного
органу владних повноважень, з приводу
виконання якого заявлено
адміністративний позов у цій частині.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України
адміністративний позов - звернення до
адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів або на
виконання повноважень у
публічно-правових відносинах.

Відсутність повноважень органу
владних повноважень у
публічно-правових відносинах, з
приводу виконання якого заявлений
адміністративний позов, свідчить про
невірне обрання таким органом способу
захисту прав держави, що є підставою
для відмови у задоволенні позову у
відповідній частині.

Крім того, слід зазначити, що способом
захисту порушеного права держави
(територіальної громади) може
виступати звернення органу Державної
фінансової інспекції України до суду в
інтересах держави з відповідним
позовом до керівників та інших
службових осіб підконтрольної
установи, які безпідставно отримали та
використали державні активи (кошти).
При цьому в своїх позовних вимогах
органи Держфінконтролю повинні чітко
визначити, які саме дії має вчинити
відповідач, а не ставити загальну
вимогу щодо виконання вимоги про
усунення порушень, які є обов'язковими
до виконання, але не містять посилань
на вчинення конкретних дій конкретними
особами та спосіб вчинення цих дій. Так,
пунктом 1 вимоги передбачено
необхідність стягнення підприємством
коштів у сумі 1065265,9 грн. з осіб, якими
допущено окреслене у вимозі порушення.
Однак, в ході судового розгляду
сторонами не заперечувалось, що
кримінальні провадження стосовно
визначених в акті ревізії винних осіб
(колишніх керівників підприємства)
закриті у зв'язку з відсутністю в їх
діях складу кримінального
правопорушення, а матеріалами
розслідування підтверджено завдання
колишнім керівником підприємства
шкоди лише у розмірі 79139,00 грн.. Не
зважаючи на вказані обставини, у
пред'явлених до відповідача позовних
вимогах не актуалізовано обсяг коштів,
які підлягають стягненню та не
визначено особи, з якої мають бути
стягненні відповідні збитки
підприємства.

Водночас, як зазначено вище, п.3 вимоги
визначено, що в порушення п. 1 ст. 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п. 5, 6 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 8
«Нематеріальні активи», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 18.10.1999 року № 242, п. 10 Методичних
рекомендацій бухгалтерського обліку
основних засобів, затверджених наказом
Міністерства фінансів України від
30.09.2003 року № 561, комунальним
підприємством без наявності первинних
документів на право власності або
право постійного користування
земельними ділянками оприбутковано по
бухгалтерському обліку земельні
ділянки, чим завищено балансову
вартість необоротних активів на суму
1217402,43 грн., що призвело до викривлення
фінансової звітності за формою № 1-м
«Баланс» станом на 30.09.2013 року, у зв'язку
з чим вимога містить зобов'язання
провести виправні бухгалтерські
проводки щодо приведення
бухгалтерського обліку у
відповідність з фактичною наявністю
активів.

Облік основних засобів на загальну
суму 1217402,43 грн. на рахунку 101
відповідачем у судовому засіданні не
заперечувався та підтверджується
наданими до суду витягами із
бухгалтерської документації
підприємства (т. 1 а.с. 26).

Суд враховує, що вимога ДФІ в Одеській
області у відповідній частині є чинною
на момент розгляду судом цієї справи, у
зв'язку з чим вважає, що її законність
та обґрунтованість не підлягає
доказуванню в ході розгляду цієї
справи.

Поряд з цим, з'ясовуючи стан виконання
вказаної вимоги в рамках розгляду цієї
справи, суд встановив таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік - процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень. Фінансова звітність -
бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства за звітний період

Згідно з ч.1 ст.2 вказаного Закону метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Виходячи з положень ст.4 вказаного
нормативно-правового акта, одним з
основних принципів ведення
бухгалтерського обліку визначене
повне висвітлення - фінансова
звітність повинна містити всю
інформацію про фактичні та потенційні
наслідки господарських операцій та
подій, здатних вплинути на рішення, що
приймаються на її основі.

Поряд з цим, згідно з ч. 1 ст. 9 вказаного
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частиною 3 цієї статті також визначено,
що інформація, що міститься у прийнятих
до обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

Таким чином, ведення бухгалтерського
обліку має забезпечувати повне
висвітлення інформації про фінансове
становище підприємства, одним із
засобів досягнення чого виступає
забезпечення ведення бухгалтерського
обліку на підставі первинних
документів, складених в установленому
законодавством порядку.

Інструкцією про застосування Плану
рахунків бухгалтерського обліку
активів, капіталу, зобов'язань і
господарських операцій підприємств і
організацій, затвердженою наказом
Міністерства фінансів України від
30.11.1999 року № 291, встановлено
призначення і порядок ведення рахунків
бухгалтерського обліку для
узагальнення методом подвійного
запису інформації про наявність і рух
активів, капіталу, зобов'язань та факти
фінансово-господарської діяльності
підприємств, організацій та інших
юридичних осіб (крім банків, бюджетних
установ та підприємств, які відповідно
до законодавства складають фінансову
звітність за міжнародними стандартами
фінансової звітності) незалежно від
форм власності, організаційно-правових
форм і видів діяльності, а також
виділених на окремий баланс філій,
відділень та інших відособлених
підрозділів юридичних осіб (далі -
підприємства).

План рахунків бухгалтерського обліку є
переліком рахунків і схем реєстрації
та групування на них фактів
фінансово-господарської діяльності
(кореспонденція рахунків) у
бухгалтерському обліку. У ньому за
десятковою системою наведені коди
(номери) й найменування синтетичних
рахунків (рахунків першого порядку) й
субрахунків (рахунків другого порядку).
Першою цифрою коду визначено клас
рахунків, другою - номер синтетичного
рахунку, третьою - номер субрахунку.
Контирування документів первинного
обліку, ведення регістрів
бухгалтерського обліку здійснюється
із застосуванням, щонайменше, коду
класу й коду синтетичного рахунку.

Виходячи з положень цієї Інструкції,
Рахунок 10 «Основні засоби» призначено
для обліку й узагальнення інформації
про наявність та рух власних або
отриманих на умовах фінансової оренди
об'єктів і орендованих цілісних
майнових комплексів, які віднесені до
складу основних засобів, а також
об'єктів інвестиційної нерухомості.

До основних засобів належать
матеріальні активи, які підприємство
утримує з метою використання їх у
процесі виробництва або постачання
товарів і послуг, надання в оренду
іншим особам або для здійснення
адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Методологічні засади формування в
бухгалтерському обліку інформації про
основні засоби визначені в Положенні
(стандарті) бухгалтерського обліку 7
«Основні засоби».

За дебетом рахунку 10 «Основні засоби»
відображається надходження (придбаних,
створених, безоплатно отриманих)
основних засобів на баланс
підприємства, які обліковуються за
первісною вартістю, сума витрат, яка
пов'язана з поліпшенням об'єкта
(модернізація, модифікація, добудова,
дообладнання, реконструкція тощо), що
призводить до збільшення майбутніх
економічних вигод, первісно очікуваних
від використання об'єкта; сума дооцінки
вартості об'єкта основних засобів, за
кредитом - вибуття основних засобів
внаслідок продажу, безоплатної
передачі або невідповідності
критеріям визнання активом, а також у
разі часткової ліквідації об'єкта
основних засобів, сума уцінки основних
засобів. За дебетом рахунку 10 «Основні
засоби» також відображається сума
створеного забезпечення, зокрема на
передбачену законодавством
рекультивацію порушених земель.

Рахунок 10 «Основні засоби», зокрема,
має субрахунок 101 «Земельні ділянки»,
на якому відповідачем у справі й
обліковуються основні засоби на суму
1217402,43 грн..

Втім, як вбачається з наданих в ході
ревізії пояснень головного бухгалтера
комунального підприємства ОСОБА_11 (т.1
а.с.31) надати первинні документи, які б
підтверджували правомірність обліку
на субрахунку 101 земельних ділянок
загальною вартістю 1217402,43 грн., а також
перелік таких земельних ділянок із
визначенням місця розташування та
розміру є неможливим. Таку
неможливість вказана особа пояснює
тим, що на час її призначення на посаду
земельні ділянки на вказану суму вже
обліковувались на підприємстві, а
підстави такого обліку їй невідомі.
Водночас, як стверджує, головний
бухгалтер, у підприємств відсутні
підстави для зняття вищевказаного
майна з обліку.

Поряд з цим, як вбачається із відповіді
управління інженерного захисту
території міста та розвитку узбережжя
Одеської міської ради, направленої на
запит позивача (т. 1 а.с. 28-29), згідно з
рішенням Одеської міської ради від
05.04.2007 року № 1133-V «Про затвердження
Правил устаткування та експлуатації
пляжів міста Одеси» пляжі уздовж
берегової лінії узбережжя Чорного моря
в місті Одесі поділяються на пляжі
природного походження та
берегозахисні споруди у вигляді
штучних пляжів і є власністю
територіальної громади. При цьому
берегозахисні споруди у вигляді
штучних піщаних пляжів від пляжу
«Лонжерон» до мису В.Фонтан (пляж
«Монастирський») знаходяться на
балансі управління інженерного
захисту території міста та розвитку
узбережжя Одеської міської ради. Крім
того, управлінням повідомлено, що ним у
період з 01.01.2012 року по 30.09.2013 року
договори оренди на берегозахисні
споруд із суб'єктами господарської
діяльності за доданими переліками не
укладались (т. 1 а.с. 27).

Первинні документи, на підставі яких
здійснювався бухгалтерський облік
основних засобів на субрахунку 101 на
загальну суму 1217402,43 грн. також не
надані й до суду, що свідчить про те, що
обставини безпідставності обліку
підприємством вказаних основних
засобів, які полягають у відсутності
відповідних первинних документів, досі
не усунуті позивачем. При цьому
представник відповідача у судовому
засіданні не зміг пояснити, які саме
земельні ділянки обліковуються
підприємством на субрахунку 101
«Земельні ділянки» та за яких обставин
підприємство отримало їх у фактичне
користування.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» для забезпечення
достовірності даних бухгалтерського
обліку та фінансової звітності
підприємства зобов'язані проводити
інвентаризацію активів і зобов'язань,
під час якої перевіряються і
документально підтверджуються їх
наявність, стан і оцінка. Втім,
відповідачем не надано до суду
матеріалів періодичних інвентаризацій
майна, яке перебуває на обліку
підприємства, з яких вбачалось би
документальне підтвердження наявності
таких активів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Водночас, всупереч положенням вказаної
норми законодавства відповідач не
підтвердив належними та допустимими
доказами у справі фактичну наявність
майна, яке обліковується ним на
субрахунку 101 та підстав для взяття
його на облік підприємством, а також не
визначив й перелік майна, яке взято
підприємством на облік.

При цьому суд критично оцінює
посилання відповідача на те, що дані
бухгалтерського обліку заводились до
програми 1С версії 7:7, технічні умови
якої не передбачають можливості
правильного нарахування амортизації
на основні засоби, які були частково
амортизовані, оскільки ним взагалі не
підтверджено фактичну наявність майна,
щодо якого має проводитись
амортизація.

За таких умов судом встановлено, що п. 3
вказаної вимоги, забезпечення
виконання якого має забезпечуватись
безпосередньо підприємством та не
передбачає залучення до його виконання
сторонніх осіб, досі залишається не
виконаним, тоді як необґрунтований
облік КП «Прибрежно-експлуатаційне
об'єднання Київського району» на
субрахунку 101 земельних ділянок
загальною вартістю 1217402,43 грн.
призводить до викривлення показників
фінансової звітності підприємства.

Відповідно вимога позивача в частині
зобов'язання провести виправні
бухгалтерські проводки щодо
приведення бухгалтерського обліку у
відповідність з фактичною наявністю
активів підлягає задоволенню.

На підставі встановленого, керуючись
приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд
вважає, що вимоги позивача є частково
обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163,
167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державної
фінансової інспекції в Одеській
області до комунального підприємства
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району» про зобов'язання
вчинити дії, визначені у пунктах 1, 2, 3
вимоги Державної фінансової інспекції
в одеській області від 24.12.2013 року №
15-06-23-14/13921 - задовольнити частково.

Зобов'язати комунальне підприємство
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району» виконати пункт 3
вимоги Державної фінансової інспекції
в Одеській області щодо усунення
виявлених в ході ревізії порушень від
24.12.2013 року

№ 15-06-23-14/13921.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 КАС України.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
01.12.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

Адміністративний позов Державної
фінансової інспекції в Одеській
області до комунального підприємства
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району» про зобов'язання
вчинити дії, визначені у пунктах 1, 2, 3
вимоги Державної фінансової інспекції
в одеській області від 24.12.2013 року №
15-06-23-14/13921 - задовольнити частково.

Зобов'язати комунальне підприємство
«Прибрежно-експлуатаційне об'єднання
Київського району» виконати пункт 3
вимоги Державної фінансової інспекції
в Одеській області щодо усунення
виявлених в ході ревізії порушень від
24.12.2013 року

№ 15-06-23-14/13921.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 КАС України.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
01.12.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

01 грудня 2014 року