Справа № 826/16010/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 листопада 2014 року №
826/16010/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Катющенка В.П.,
суддів: Добрівської Н.А., Шейко Т.І.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Державного підприємства
«Запорізький науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» до третя
особаДержавного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни
Реєстраційна служба Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції про
визнання протиправним та скасування
рішення №136234669 від 06 червня 2014 року,
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Запорізький
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» (далі по тексту - позивач,
ДП «Запоріжжястандартметрологія»)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни (далі
по тексту - відповідач, Державний
реєстратор Мощонська І.В.), третя особа:
Реєстраційна служба Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
(далі по тексту - третя особа,
Реєстраційна служба Мелітопольського
МУЮ), в якому просить визнати
протиправним та скасувати рішення
№136234669 від 06 червня 2014 року про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а також зобов'язати
відповідача зареєструвати право
власності на підставі рішення
господарського суду Запорізької
області від 08 квітня 2014 року по справі
№908/741/14 за ДП «Запорізький
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації».

В обґрунтування позовних вимог ДП
«Запоріжжястандартметрологія»
зазначає, що в оскаржуваному рішенні
відповідач послався на правові норми,
які до поставленого позивачем у заяві
про реєстрацію прав та їх обтяжень
питання не мають жодного відношення,
тому рішення про відмову у проведенні
державної реєстрації прав та їх
обтяжень є протиправним та підлягає
скасуванню.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

У судовому засіданні 12 листопада 2014
року представник позивача підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, подав до суду заперечення
на позов, у яких просив розглядати
справу за своєї відсутності. У
письмових запереченнях зазначив, що
ним вчинено дії на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, визначені
законодавством.

Третя особа надіслала до суду
пояснення на позов, у яких зазначила, що
нею вчинені всі дії, пов'язані з
прийняттям документів та їх
надсиланням до уповноваженого органу
для прийняття рішення та просила
розглядати справу за відсутності свого
представника.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи положення частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 12
листопада 2014 року суд ухвалив
продовжити розгляд справи в письмовому
провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 21
травня 2014 року ДП
«Запоріжжястандартметрологія»
звернулось до Реєстраційної служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції з заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень на будівлю за адресою: місто
Мелітополь, провулок Фурманова, 5, на
підставі рішення господарського суду
Запорізької області.

Відповідно до пункту 1 наказу
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2013 року №607/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02 квітня
2013 року за №534/23066, зазначена заява з
повним пакетом документів була
передана на розгляд до Державної
реєстраційної служби України.

Рішенням відповідача від 06 червня 2014
року №13623466, прийнятим за результатами
розгляду зазначеної заяви, позивачу
відмовлено у державній реєстрації
права власності.

Відповідне рішення прийняте у зв'язку з
наступним: заявником не надано
документ на підтвердження прийняття в
експлуатацію об'єкта нерухомого майна,
документ, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речового права
на земельну ділянку, а також документ,
що підтверджує присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси.

У зв'язку з наведеним, відповідачем
зроблено висновок, що подані документи
не відповідають вимогам та не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Вважаючи таке рішення протиправним,
позивач звернувся з відповідним
позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд приходить до наступного.

Спірні правовідносини регулюються
Цивільним кодексом України від 16 січня
2003 року №435-IV зі змінами та
доповненнями (далі по тексту - ЦК
України), Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004
року №1952-IV у відповідній редакції (далі
по тексту - Закон України від 01.07.2004р.
№1952-IV) та Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 року №868 (далі по тексту -
Порядок №868).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Таким законом є Закон України від
01.07.2004р. №1952-IV, який визначає правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за цим Законом, та їх
обтяжень і спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.

Згідно з частиною 1 статті 3 названого
Закону державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно (стаття 4 Закону України від
01.07.2004р. №1952-IV).

До повноважень органу державної
реєстрації прав належить, зокрема:
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації; забезпечення ведення
Державного реєстру прав (пункти 1, 2
частини 1 статті 8 того ж Закону).

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
України від 01.07.2004р. №1952-IV державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Приписами частини 2 названої статті
визначено, що орган державної
реєстрації прав, державні реєстратори
зобов'язані надати до відома заявників
інформацію про необхідний перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав, порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, а також порядок
надання інформації з Державного
реєстру прав встановлює Кабінет
Міністрів України.

Відповідно до частин 1-3 статті 17 Закону
України від 01.07.2004р. №1952-IV текст
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, повинен
бути написаний розбірливо. Прізвище,
ім'я, по батькові фізичних осіб та їх
місце проживання, а також найменування
юридичних осіб та їх місцезнаходження
повинні бути написані повністю. Не
приймаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень документи з
підчищеннями або дописками,
закресленими словами та іншими не
обумовленими в них виправленнями,
заповнені олівцем, а також з
пошкодженнями, які не дають змоги
однозначно тлумачити їх зміст.
Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Крім того, частиною 1 статті 19 Закону
України від 01.07.2004р. №1952-IV закріплено,
що державна реєстрація прав
проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної
сили;

6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

На реалізацію наведених вище банкетних
норм, постановою Кабінету Міністрів
України від 17 жовтня 2013 року №868
затверджено Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, який визначає процедуру
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - державна реєстрація
прав), перелік документів, необхідних
для її проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 4 зазначеного
Порядку, у Державному реєстрі прав
реєструються речові права та їх
обтяження на об'єкти нерухомого майна,
а саме на земельну ділянку,
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду або їх окремі частини,
квартиру, житлове та нежитлове
приміщення.

У разі коли законодавством встановлено
вимогу щодо прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація права власності на нього
проводиться після прийняття такого
об'єкта в експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву,
форму та вимоги до заповнення якої
встановлює Мін'юст. Заява подається
окремо щодо кожного об'єкта нерухомого
майна.

Заявник подає разом із заявою органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
необхідні для державної реєстрації
прав документи, визначені цим Порядком,
їх копії, документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, та документ
про сплату державного мита. (пункт 13
Порядку №868).

Пунктом 15 Порядку №868 визначено, що під
час розгляду заяви і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
закону;

5) наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Згідно з пунктом 20 названого Порядку за
результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації.

У випадках, установлених законом,
державний реєстратор органу державної
реєстрації прав після прийняття
рішення про державну реєстрацію права
власності, відкриття відповідного
розділу Державного реєстру прав та/або
внесення записів до зазначеного
Реєстру формує свідоцтво про право
власності на нерухоме майно (далі -
свідоцтво), оформляє його у двох
примірниках, які підписує і засвідчує
печаткою.

Відповідно до пункту 28 Порядку №868
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Орган державної реєстрації прав,
нотаріус не пізніше наступного
робочого дня з моменту прийняття
рішення про відмову в державній
реєстрації прав видає особисто
заявникові або надсилає поштою з
описом вкладення таке рішення разом з
документами, що подавалися заявником
для проведення державної реєстрації
прав.

Однією з підстав для відмови в
державній реєстрації права, згідно
пункту 4 частини 1 статті 24 названого
Закону, є подання документів, які не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

У пункті 36 Порядку №868 закріплено, що
для проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком.
Зокрема, таким документом відповідно
до пункту 37 Порядку №868 може бути
рішення суду, що набрало законної сили,
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно.

Для проведення державної реєстрації
речових прав на об'єкт нерухомого майна
в разі, коли в документах, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на такий
об'єкт, відсутні відомості про його
технічні характеристики, заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає технічний
паспорт на об'єкт нерухомого майна
(пункт 42 Порядку №868).

Згідно з пунктом 49 Порядку №868 у разі
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна
заінтересованою особою є замовник
будівництва, крім випадків,
передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації
права власності з видачею свідоцтва на
новозбудований об'єкт нерухомого майна
заявник подає, зокрема:

документ, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
земельну ділянку;

документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта.

Документом, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
індивідуального (садибного) житлового
будинку, садового, дачного будинку,
господарської (присадибної) будівлі та
споруди, прибудови до них, побудованих
до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на
об'єкт нерухомого майна;

технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна;

документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси.

Як вбачається з матеріалів справи та
зазначає сам позивач, разом із заявою
про проведення державної реєстрації
прав та їх обтяжень на будівлю, що
розташована в м. Мелітополь, провулок
Фурманова, будинок 5, ним було подано
рішення господарського суду
Запорізької області від 08 квітня 2014
року у справі №908/741/14 про визнання за ДП
«Запорізький науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» права власності на
самочинно збудований об'єкт нерухомого
майна, технічний паспорт на об'єкт
нерухомого майна за інвентаризаційною
справою №20672а, звіт про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж
об'єкта від 25 червня 2013 року, державний
акт на право постійного користування
земельною ділянкою Серія ЯЯ № 119088 від 06
липня 2009 року, лист Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Запорізькій області від 02
грудня 2013 року №433, статут
підприємства, свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи, документ,
що підтверджує повноваження
представника, документи, що
підтверджують внесення плати за
надання витягу з державного реєстру
прав та сплату державного мита.

Копії зазначених документів додані
позивачем до адміністративного позову.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
вимог ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 жовтня 2014 року про відкриття
провадження у справі в частині надання
копії реєстраційної справи, в якій
згідно з Порядком №868 містяться копії
всіх документів, поданих разом із
заявою про проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
розглядаючи справу суд виходить з того,
що всі зазначені позивачем документи
були подані разом із заявою про
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

З огляду на викладене, аналізуючи зміст
оскаржуваного рішення, суд приходить
до висновку про помилковість посилання
відповідача на відсутність документа,
що підтверджує виникнення, перехід та
припинення речових прав на земельну
ділянку, оскільки таким документом є
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою,
розташованою в м. Мелітополь, провулок
Фурманова, 5, Серія ЯЯ № 119088 від 06 липня
2009 року.

У той же час, суд погоджується з
посиланнями відповідача на
необхідність подання разом із заявою
документа, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта.

Так, відповідно до Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 року № 461, який визначає
процедуру прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
прийняття в експлуатацію об'єктів, що
належать до I - III категорії складності,
та об'єктів, будівництво яких здійснено
на підставі будівельного паспорта,
проводиться шляхом реєстрації
Державною архітектурно-будівельною
інспекцією та її територіальними
органами (далі - Інспекція) поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатації
(далі-декларація). Прийняття в
експлуатацію об'єктів, що належать до IV
і V категорії складності, здійснюється
на підставі акта готовності об'єкта до
експлуатації шляхом видачі Інспекцією
сертифіката.

Посилання позивача на лист Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Запорізькій області від 02
грудня 2013 року №433, згідно з яким ДП
«Запоріжжястандартметрологія»
повернуто декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації на
обґрунтування відсутності
необхідності подання відповідачу
документа, що засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, суд вважає помилковим.

Так, зі змісту вказаного листа
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області вбачається, що
заява про прийняття в експлуатацію
об'єкта «Гаражі за адресою: Запорізька
обл., м. Мелітополь, провул. Фурманова,
5», побудованого без дозволу на
виконання будівельних робіт та додані
до неї документи, були подані позивачем
на підставі Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків та будівель і
споруд сільськогосподарського
призначення I та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж, затвердженого наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 19 березня 2013
року № 95, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 15 квітня
2013 року за № 612/23144.

Однак, пунктом 1.1 названого Порядку
закріплено, що він встановлює
процедуру та умови прийняття в
експлуатацію збудованих без дозволу на
виконання будівельних робіт та
механізм проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж:

індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, збудованих у
період з 05 серпня 1992 року до 12 березня
2011 року;

збудованих до 12 березня 2011 року:

громадських будинків I і II категорій
складності;

будівель і споруд
сільськогосподарського призначення I і
II категорій складності.

Отже, об'єкт будівництва - гаражі не
відноситься до переліку об'єктів, що
приймаються в експлуатацію згідно
названого Порядку, а тому декларація
була повернута заявнику.

При цьому, зі змісту зазначеного листа
не вбачається, що даний об'єкт не
потребує оформлення документів щодо
прийняття його в експлуатацію,
натомість, як вбачається з наведених
приписів Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 року № 461, ним визначено
процедуру прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, а
також зазначено документи, які
складаються за результатами
проведення відповідної процедури.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1952-IV
визначено, що у Державному реєстрі прав
реєструються речові права та їх
обтяження на земельні ділянки, а також
на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: підприємства як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення.

При цьому якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий об'єкт
проводиться після прийняття його в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку (частина 2
статті 5 Закону № 1952-IV).

Як передбачено пунктом 10 Порядку № 461, у
разі коли на самочинно збудоване
нерухоме майно визнано право власності
за рішенням суду, воно приймається в
експлуатацію згідно з цим Порядком.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 13.03.2014 у справі № К/800/37404/13.

За таких обставин, виходячи зі змісту
наведених вище правових норм, суд
приходить до висновку про
правомірність прийнятого відповідачем
рішення № 13623466 від 06 червня 2014 року про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень та відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в цій
частині.

При цьому інші порушення, на які
посилається позивач, не впливають на
правомірність рішення № 13623466 від 06
червня 2014 року, позаяк в будь-якому
випадку будівля (гаражі), що
розташована в м. Мелітополь, провулок
Фурманова, будинок 5, підлягає введенню
в експлуатацію.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
відповідача зареєструвати право
власності на підставі рішення
господарського суду Запорізької
області від 08 квітня 2014 року по справі
№908/741/14 за ДП «Запорізький
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації, суд приходить до
висновку про відмову в її задоволенні,
оскільки вказана вимога є похідною
позовною вимогою, а відтак задоволенню
також не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене та виходячи з меж
заявлених позовних вимог, суд
приходить до висновку, що відповідачем
доведено правомірність оскаржуваного
позивачем рішення, з огляду на що
підстави для задоволення позову
відсутні.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Державного
підприємства «Запорізький
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Головуючий суддя
В.П. Катющенко

Судді
Н.А. Добрівська

Т.І. Шейко