Справа № 820/12390/14
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.Справа №
820/12390/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 19.09.2014р. по
справі № 820/12390/14 за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень та вимоги,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1), звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить суд скасувати податкове
повідомлення - рішення за № від
22.05.2014 р., скасувати податкове
повідомлення - рішення за № від
22.05.2014 р., скасувати податкове
повідомлення - рішення за № від
22.05.2014 р., скасувати вимогу про сплату
боргу (недоїмки) від 22.05.2014 р.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 19.09.2014р.
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Харківської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень та вимоги було
задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкові повідомлення -
рішення за № від 22.05.2014 року, за №
від 22.05.2014 року, за № від
22.05.2014 року.

Скасовано вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 22.05.2014 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
19.09.2014р. та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ФОП ОСОБА_1 зареєстрований 24.07.2003 року
Харківською районною державною
адміністрацією Харківської області, є
платником податку на додану вартість
та перебуває на податковому обліку в
Харківській об'єднаній Державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію юридичної
особи серії НОМЕР_7, довідкою №2110,
витягом та випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, свідоцтвом
про реєстрацію платника податку на
додану вартість НОМЕР_8 (а.с. 57-63 том 3).

Відповідно до наказу від 20.03.2014 року №291
відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
31.12.2013р., за результатами якої складено
акт №704/20-23-17-02- від 05.05.2014 року (а.с.
12-62 том 1).

Згідно висновків акту перевірки
№704/20-23-17-02- від 05.05.2014 року
встановлені порушення позивачем: п. 177.4,
п. 177.2 ст. 177, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.2, п.
138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, в
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб в сумі 263668,86 грн.
за 2012-2013 роки; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п.
201.6 ст. 201 Податкового кодексу України
та п. 3, п. 4, п. 6.3 Порядку заповнення
податкових накладних, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 року №1379, що призвело до
завищення податкового кредиту на
загальну суму 206568,00 грн. за 2012-2013 роки; п.
85.2 ст. 85 Податкового кодексу України , а
саме не зберігання первинних
документів; п.2 ст.7 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», абз. 3 ч. 8 ст.9
Закону-2464, в результаті чого
донараховано єдиного внеску в розмірі
62709,83 грн. за 2012-2013 роки.

На підставі вищезазначених висновків
акту перевірки відповідачем 22.05.2014 року
були прийняті податкові повідомлення -
рішення №, яким збільшено суми
грошового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 309852,00 грн., у тому числі за
основним платежем - 206568,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
103284,00 грн.; №, яким збільшено суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму
395503,29 грн., у тому числі за основним
платежем - 263668,86 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 131834,43 грн.;
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за адміністративними
штрафами в суми 510,00 грн.; а також вимогу
про сплату боргу (недоїмки) №Ф- на
суму 62709,83 грн. (а.с. 8-11 том 1).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що доказів
правомірності, законності та
обґрунтованості прийнятих
відповідачем спірних рішень до суду не
надано.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме акту перевірки №704/20-23-17-02-
від 05.05.2014 року, підставами для
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень стали висновки
податкового органу про те, що позивачем
в податковому обліку до складу витрат
за 2012 рік було включено суму в розмірі
485750,00 грн., за 2013 рік суму в розмірі 547090,05
грн. по придбаній продукції та
отриманих юридичних послугах у ТОВ
«Бізнес-консалтинг плюс», ТОВ «Комітет
об'єднаних аудиторів», ПП «Матрапак»,
ТОВ «Пром-техноінвест», ТОВ
«Техно-спецальянс», ТОВ
«Інформ-прогрес сервіс» та ТОВ
«Юрполіс Компані», а також було
включено до складу податкового кредиту
у 2012-2013 роках сум податку на додану
вартість на підставі податкових
накладних, виписаних зазначеними
контрагентами, по яким документально
не підтверджено реальність здійснення
господарських відносин та їх
пов'язаність з господарською
діяльністю позивача.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що між позивачем (покупець)
та ТОВ «Бізнес-консалтинг плюс»
(продавець) було укладено договір
купівлі - продажу №17 від 20.12.2010 року з
додатковою угодою від 26.12.2011 року (а.с.
70-73 том 1), відповідно до умов якого
продавець зобов'язався передати у
власність товарно - матеріальні
цінності: с/г продукцію, а покупець
зобов'язався прийняти та своєчасно
оплачувати ці товарно - матеріальні
цінності на умовах даних договорів.

На виконання умов вищезазначеного
договору позивачем було придбано у ТОВ
«Бізнес-консалтинг плюс» с/г продукцію
- журавлина свіжа, що підтверджується
наданими до суду видатковими
накладними №БК00000056 від 17.01.2012 року,
№БК00000023 від 12.04.2012 року, №БК00000047 від
19.04.2012 року, №БК00000007 від 05.04.2012 року (а.с.
74, 78, 82, 86 том 1).

Вказану продукцію отримано
безпосередньо ОСОБА_1 та водієм ОСОБА_2,
про що свідчать їх підписи у зазначених
видаткових накладних.

Відповідно до п. 3.1. вищезазначених
договорів поставка товару
здійснюється за рахунок ФОП ОСОБА_1 на
умовах самовивезення.

Так, відповідно до
товарно-транспортних накладних №0000056
від 17.01.2012 року, №00000023 від 12.04.2012 року,
№00000047 від 19.04.2012 року, №00000007 від 05.04.2012
року (а.с. 76, 80, 84, 88 том 1) транспортування
с/г продукції здійснювалось за рахунок
ФОП ОСОБА_1 автомобілем ГАЗ-3302-14
(держ.НОМЕР_9), водієм ОСОБА_2

Контрагентом позивача було виписано
податкові накладні №56 від 17.01.2012 року,
№15 від 12.04.2012 року, №19 від 19.04.2012 року, №5
від 05.04.2012 року (а.с. 75, 79, 83, 87 том 1).

Розрахунки за отриманий товар ФОП
ОСОБА_1 проведено на підставі виписаних
рахунків - фактур (а.с. 77, 81, 85 том 1) в
повному обсязі, що підтверджується
доданими до матеріалів справи
квитанціями (а.с. 220, 226, 227 том 1).

По взаємовідносинам з ТОВ
«Бізнес-консалтинг плюс» позивачем у
січні 2012 року віднесено до складу
податкового кредиту суму ПДВ 6300 грн. та
до складу валових витрат суму 31500 грн.
без ПДВ, у квітні 2012 року до складу
податкового кредиту віднесено суму ПДВ
20300 грн., до складу валових витрат суму
101500 грн., що не заперечується сторонами
по справі.

Також, між позивачем (покупець) та ТОВ
«Інформ-прогрес сервіс» (продавець)
було укладено договір купівлі - продажу
від 21.05.2012 року №33 (а.с. 89-91 том 1),
відповідно до умов якого продавець
зобов'язався передати у власність
товарно - матеріальні цінності: с/г
продукцію, а покупець зобов'язався
прийняти та своєчасно оплачувати ці
товарно - матеріальні цінності на
умовах даного договору.

На виконання умов вищезазначеного
договору позивачем було придбано у ТОВ
«Інформ-прогрес сервіс» с/г продукцію -
журавлина свіжа, що підтверджується
видатковими накладними №ІПС00000017 від
24.05.2012 року, №ІПС00000012 від 22.05.2012 року,
№ІПС00000024 від 29.05.2012 року (а.с. 93, 97, 101 том
1).

Вказану продукцію отримано
безпосередньо ОСОБА_1, про що свідчить
його підпис у зазначених видаткових
накладних.

Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного
договору поставка товару здійснюється
за рахунок ФОП ОСОБА_1 на умовах
самовивезення.

Так, відповідно до
товарно-транспортних накладних №0000017
від 24.05.2012 року, №0000012 від 22.05.2012 року,
№0000024 від 29.05.2012 року (а.с. 95, 99, 102 том 1)
транспортування с/г продукції
здійснювалось за рахунок ФОП ОСОБА_1
автомобілем ГАЗ-3302-14 (держ.НОМЕР_9),
водієм ОСОБА_2

ТОВ «Інформ-прогрес сервіс» було
виписано податкові накладні №35 від
24.05.2012 року, №31 від 22.05.2012 року, №41 від
29.05.2012 року (а.с. 94, 98, 103 том 1).

Розрахунки за отриманий товар ФОП
ОСОБА_1 проведено на підставі виписаних
ТОВ «Інформ-прогрес сервіс» рахунків -
фактур (а.с. 92, 93, 100 том 1) в повному
обсязі, що підтверджується доданими до
матеріалів справи квитанціями (а.с. 227
том 1).

По взаємовідносинам з ТОВ
«Інформ-прогрес сервіс» позивачем
віднесено до складу податкового
кредиту у травні 2012 року суму ПДВ 20450
грн., у липні 2012 року суму ПДВ 17250 грн. та
до складу валових витрат у травні 2012
року суму 102250,00 грн. без ПДВ та у липні
2012 року суму 86250,00 грн. без ПДВ, що не
заперечується сторонами по справі.

Також, між позивачем (покупець) та ТОВ
«Комітет об'єднаних аудиторів»
(продавець) було укладено договір
купівлі - продажу від 09.07.2012 року №35 (а.с.
104-106 том 1), відповідно до умов якого
продавець зобов'язався передати у
власність товарно - матеріальні
цінності: с/г продукцію, а покупець
зобов'язався прийняти та своєчасно
оплачувати ці товарно - матеріальні
цінності на умовах даного договору.

На виконання умов вищезазначеного
договору позивачем було придбано у ТОВ
«Комітет об'єднаних аудиторів» с/г
продукцію - журавлина свіжа, ядро
соняшника, що підтверджується
видатковими накладними №КОА00009 від
03.08.2012 року, №КОА00024 від 07.08.2012 року,
№КОА00053 від 15.08.2012 року, №КОА0000006 від
03.09.2012 року, №КОА0000112 від 29.11.2012 року (а.с.
120, 124, 128, 146, 153 том 1).

Вказану продукцію отримано
безпосередньо ОСОБА_1, про що свідчить
його підпис у зазначених видаткових
накладних.

Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного
договору поставка товару здійснюється
за рахунок ФОП ОСОБА_1 на умовах
самовивезення.

Так, відповідно до
товарно-транспортних накладних №000009
від 03.08.2012 року, №000024 від 07.08.2012 року,
№000053 від 15.08.2012 року, №000006 від 03.09.2012
року (а.с. 122, 126, 130, 148 том 1)
транспортування с/г продукції
здійснювалось за рахунок ФОП ОСОБА_1
автомобілем ГАЗ-3302-14 (держ.НОМЕР_9),
водієм ОСОБА_2

ТОВ «Комітет об'єднаних аудиторів»
було виписано податкові накладні №9
від 03.08.2012 року, №24 від 07.08.2012 року, №53
від 15.08.2012 року, №6 від 03.09.2012 року, №96
від 29.11.2012 року, №25 від 11.10.2012 року, №56
від 18.10.2012 року (а.с. 121, 125, 129, 147, 149- 151 том
1).

Як вбачається з матеріалів справи,
розрахунки за отриманий товар ФОП
ОСОБА_1 проведено на підставі виписаних
ТОВ «Комітет об'єднаних аудиторів»
рахунків - фактур (а.с. 119, 123, 127, 145, 152 том
1) в повному обсязі, що підтверджується
доданими до матеріалів справи
квитанціями (а.с. 225, 227 том 1).

По взаємовідносинам з ТОВ «Комітет
об'єднаних аудиторів» позивачем
віднесено до складу податкового
кредиту у вересні 2012 року суму ПДВ 9850
грн., у жовтні 2012 року суму ПДВ 9850 грн. та
до складу валових витрат у вересні 2012
року суму 49250 грн. без ПДВ та у жовтні 2012
року суму 49250 грн. без ПДВ, що не
заперечується сторонами по справі.

Також, між позивачем (покупець) та ПП
«Матрапак» (продавець) було укладено
договір купівлі - продажу від 14.09.2012
року №16 (а.с. 131-132 том 1), відповідно до
умов якого продавець зобов'язався
передати у власність товарно -
матеріальні цінності: с/г продукцію, а
покупець зобов'язався прийняти та
своєчасно оплачувати ці товарно -
матеріальні цінності на умовах даного
договору.

На виконання умов вищезазначеного
договору позивачем було придбано у ПП
«Матрапак» с/г продукцію - журавлина
свіжа, ядро соняшника, що
підтверджується видатковими
накладними №МА00000038 від 18.09.2012 року,
№МА00000049 від 21.09.2012 року, №МА00000061 від
27.09.2012 року (а.с. 134, 138, 142 том 1).

Вказану продукцію отримано
безпосередньо ОСОБА_1, про що свідчить
його підпис у зазначених видаткових
накладних.

Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного
договору поставка товару здійснюється
за рахунок ФОП ОСОБА_1 на умовах
самовивезення.

Так, відповідно до
товарно-транспортних накладних №000038
від 18.09.2012 року, №000049 від 21.09.2012 року,
№000061 від 27.09.2012 року (а.с. 136, 140, 144 том 1)
транспортування с/г продукції
здійснювалось за рахунок ФОП ОСОБА_1
автомобілем ГАЗ-3302-14 (держ.НОМЕР_9),
водієм ОСОБА_2

ПП «Матрапак» було виписано податкові
накладні №38 від 18.09.2012 року, №49 від
21.09.2012 року, №61 від 27.09.2012 року (а.с. 135, 139,
143 том 1).

Розрахунки за отриманий товар ФОП
ОСОБА_1 проведено на підставі виписаних
ПП «Матрапак» рахунків - фактур (а.с. 133,
137, 141 том 1) в повному обсязі, що
підтверджується доданими до
матеріалів справи квитанціями (а.с. 223,
225 том 1).

По взаємовідносинам з ПП «Матрапак»
позивачем віднесено до складу
податкового кредиту у вересні 2012 року
суму ПДВ 13150 грн. та до складу валових
витрат суму 65750 грн. без ПДВ, що не
заперечується сторонами по справі.

Також, між позивачем (покупець) та ТОВ
«Техно-спецальянс» (продавець) було
укладено договір купівлі - продажу від
21.01.2013 року №22 (а.с. 154-156 том 1),
відповідно до умов якого продавець
зобов'язався передати у власність
товарно - матеріальні цінності: с/г
продукцію, а покупець зобов'язався
прийняти та своєчасно оплачувати ці
товарно - матеріальні цінності на
умовах даного договору.

На виконання умов вищезазначеного
договору позивачем було придбано у ТОВ
«Техно-спецальянс» с/г продукцію -
журавлина свіжа, ядро соняшника,
насіння гарбузове, що підтверджується
видатковими накладними №ТСА0000048 від
21.02.2013 року, №ТСА0000029 від 14.02.2013 року,
№ТСА0000019 від 08.02.2013 року, №ТСА0000015 від
07.03.2013 року, №ТСА0000026 від 12.03.2013 року,
№ТСА0000048 від 21.03.2013 року (а.с. 157, 161, 165, 169,
173, 177 том 1).

Вказану продукцію отримано
безпосередньо ОСОБА_1, про що свідчить
його підпис у зазначених видаткових
накладних.

Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного
договору поставка товару здійснюється
за рахунок ФОП ОСОБА_1 на умовах
самовивезення.

Так, відповідно до
товарно-транспортних накладних №000048
від 21.02.2013 року, №0000029 від 14.02.2013 року,
№0000019 від 08.02.2013 року, №0000015 від 07.03.2013
року, №0000026 від 12.03.2013 року, №0000048 від
21.03.2013 року (а.с. 160, 164, 168, 172, 176, 180 том 1)
транспортування с/г продукції
здійснювалось за рахунок ФОП ОСОБА_1
автомобілем ГАЗ-3302-14 (держ.НОМЕР_9),
водієм ОСОБА_2

ТОВ «Техно-спецальянс» було виписано
податкові накладні №48 від 21.02.2013 року,
№29 від 14.02.2013 року, №19 від 08.02.2013 року,
№15 від 07.03.2013 року, №26 від 12.03.2013 року,
№48 від 21.03.2013 року (а.с. 159, 163, 167, 171, 175, 179
том 1).

Як вбачається з матеріалів справи,
розрахунки за отриманий товар ФОП
ОСОБА_1 проведено на підставі виписаних
ТОВ «Техно-спецальянс» рахунків -
фактур (а.с. 158, 162, 166, 170, 174, 178 том 1) в
повному обсязі, що підтверджується
доданими до матеріалів справи
квитанціями (а.с. 222-223 том 1).

По взаємовідносинам з ТОВ
«Техно-спецальянс» позивачем
віднесено до складу податкового
кредиту у лютому 2013 року суму ПДВ 26901,33
грн., у березні 2013 року суму ПДВ 21800 грн.
та до складу валових витрат у лютому 2013
року суму 134506,70 грн. без ПДВ та у березні
2013 року суму 109000 грн. без ПДВ, що не
заперечується сторонами по справі.

Також, між позивачем (покупець) та ТОВ
«Пром-техноінвест» (продавець) було
укладено договір купівлі - продажу від
03.04.2013 року №14 (а.с. 181-183 том 1),
відповідно до умов якого продавець
зобов'язався передати у власність
товарно - матеріальні цінності: с/г
продукцію, а покупець зобов'язався
прийняти та своєчасно оплачувати ці
товарно - матеріальні цінності на
умовах даного договору.

На виконання умов вищезазначеного
договору позивачем було придбано у ТОВ
«Пром-техноінвест» с/г продукцію -
журавлина свіжа, що підтверджується
видатковими накладними №ПТ00000025 від
04.04.2013 року, №ПТ00000031 від 04.04.2013 року,
№ПТ00000039 від 04.04.2013 року, №ПТ00000040 від
04.04.2013 року (а.с. 184, 189, 192, 196 том 1).

Вказану продукцію отримано
безпосередньо ОСОБА_1, про що свідчить
його підпис у зазначених видаткових
накладних.

Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного
договору поставка товару здійснюється
за рахунок ФОП ОСОБА_1 на умовах
самовивезення.

Так, відповідно до
товарно-транспортних накладних №000025
від 04.04.2013 року, №000031 від 04.04.2013 року,
№000039 від 04.04.2013 року, №000040 від 04.04.2013
року (а.с. 186, 191, 194, 198 том 1)
транспортування с/г продукції
здійснювалось за рахунок ФОП ОСОБА_1
автомобілем ГАЗ-3302-14 (держ.НОМЕР_9),
водієм ОСОБА_2

ТОВ «Пром-техноінвест» було виписано
податкові накладні №25 від 04.04.2013 року,
№31 від 04.04.2013 року, №39 від 04.04.2013 року,
№40 від 04.04.2013 року (а.с. 187, 190, 195, 199 том 1).

Розрахунки за отриманий товар ФОП
ОСОБА_1 проведено на підставі виписаних
ТОВ «Пром-техноінвест» рахунків -
фактур (а.с. 185, 188, 193, 197 том 1) в повному
обсязі, що підтверджується доданими до
матеріалів справи квитанціями (а.с. 222
том 1).

По взаємовідносинам з ТОВ
«Пром-техноінвест» позивачем
віднесено до складу податкового
кредиту у квітні 2012 року суму ПДВ 39466,68
грн. та до складу валових витрат суму
197333,40 грн. без ПДВ, що не заперечується
сторонами по справі.

Зазначений автомобіль, на якому
транспортувалась с/г продукція ФОП
ОСОБА_1 орендує у гр. ОСОБА_2 за
договором оренди автотранспорту від
07.07.2007 року (а.с. 76 том 3). ОСОБА_2
перебуває з позивачем у трудових
відносинах (експедитор) відповідно до
трудового договору від 16.07.2010 року (а.с.
77-78 том 3).

Матеріалами справи підтверджено, що с/г
продукцію було доставлено на склад
позивача на адресу: Харківська обл., м.
Південне, вул. Ломана,14. Відповідно до
договору суборенди нежитлового
приміщення з додатками до цього
договору (а.с. 70-73, 75 том 3) ФОП ОСОБА_1
орендує у ТОВ Компанії «ОВИН»
нежитлові приміщення для виробництва
кондитерських виробів та виробниче
обладнання, необхідне для виробничого
процесу, за адресою: Харківська обл., м.
Південне, вул. Ломана,14, за якою і
здійснювалось розвантаження с/г
продукції.

В подальшому придбана позивачем с/г
продукція була використана для
виробництва продукції - журавлина в
сахарній пудрі, козинаки, яка, в свою
чергу, була реалізована позивачем
контрагентам - ПП "Орхідея-Суми", ТОВ
«Респектплюс», ТОВ «Мега-Трейд», ТОВ
"Український Рітейл", ТОВ "Восторг", ПП
«Технопродукт», ТОВ "Альфа-Продукт", ТОВ
«Дружковская Пищевкусовая Фабрика»,
ТОВ «Посад», ТОВ "Ларєв", та отримано
прибуток, що підтверджується
відповідними договорами поставки,
видатковими накладними, податковими
накладними, реєстром видаткових
накладних, товарно-транспортними
накладними, виписками по рахунку,
податковими деклараціями про майновий
стан та доходи за 2012-2013 роки (а.с. 6-249 том
2, а.с. 79-88 том 3, а.с. 89-249 том 3, а.с. 1-250 том 4,
а.с. 1-220 том 5, а.с. 1-229 том 6, а.с. 1-250 том 7,
а.с. 1-250 том 8, а.с. 9-181 том 9).

Відповідно до договору про сумісну
діяльність від 20.01.2003 року (а.с. 74 том 3),
позивач здійснює свою виробничу
діяльність спільно з Компанією "ОВІН"
ТОВ, і є виробником продукції -
кондитерських виробів.

Також, між позивачем (замовник) та ТОВ
«Юрполіс Компані» (виконавець) було
укладено договір про надання юридичних
послуг від 14.06.2012 року №51 (а.с. 200-204 том 1),
відповідно до умов якого виконавець
відповідно до потреб замовника
зобов'язується надавати юридичні
послуги та консультації в обсязі та на
умовах, передбачених цим договором на
платній основі.

Згідно п. 1.2 зазначеного договору під
«наданням юридичних послуг» сторони
розуміють платне надання виконавцем
замовникові юридичних послуг та
виконання юридичних робіт по
оскарженню податкових повідомлень -
рішень № від 16.12.2011р., № НОМЕР_5
від 16.12.2011р., № від 04.03.2012р., №
від 20.04.2012р., винесених стосовно
замовника Харківською ДПІ, а саме
представництво інтересів замовника.

Договірну ціну до вказаного договору
встановлено протоколом №1 від 14.06.2012
року, в якому визначено найменування
наданих послуг, кількість витрачених
годин та розрахунок вартості отриманих
послуг (сума винагороди) (а.с. 205 том 1).

Виконані юридичні послуги позивачем
прийнято за актом прийому-передачі
виконаних послуг від 14.06.2012 року (а.с. 204
том 1).

Крім того, між позивачем (замовник) та
ТОВ «Юрполіс Компані» (виконавець) було
укладено договір про надання юридичних
послуг від 03.06.2013 року №71 (а.с. 207-209 том 1),
відповідно до умов якого виконавець
відповідно до цього договору
виконавець надає юридичні послуги
замовнику на платній основі.

Згідно п. 1.2 зазначеного договору під
«наданням юридичних послуг» сторони
розуміють платне надання виконавцем
замовникові юридичних послуг та
надання консультацій з правових питань
по оскарженню податкових повідомлень -
рішень № від 28.08.2012р., № від
28.08.2012р., № від 20.04.2012р., винесених
стосовно замовника Харківською ДПІ, а
саме представництво інтересів
замовника.

Договірну ціну до вказаного договору
встановлено протоколами від 28.06.2013
року, в яких визначено найменування
наданих послуг, кількість витрачених
годин та розрахунок вартості отриманих
послуг (сума винагороди) (а.с. 211, 214, 217
том 1).

Виконані юридичні послуги позивачем
прийнято за актами прийому-передачі
виконаних послуг від 28.06.2013 року (а.с. 210,
213, 216 том 1).

ТОВ «Юрполіс Компані» було виписано
податкові накладні №31 від 14.06.2012 року,
№298 від 28.06.2013 року, №299 від 28.06.2013 року,
№297 від 28.06.2013 року (а.с. 206, 212, 215, 218 том 1).

Як вбачається з матеріалів справи,
розрахунки за отримані послуги ФОП
ОСОБА_1 проведено в повному обсязі, що
підтверджується доданими до
матеріалів справи квитанціями (а.с. 221
том 1).

По взаємовідносинам з ТОВ «Юрполіс
Компані» позивачем віднесено до складу
податкового кредиту відповідні суми
ПДВ та до складу валових витрат
відповідні суми без ПДВ, що не
заперечується сторонами по справі.

Суд першої інстанції оцінивши наявні в
справі докази, відмітив, а суд
апеляційної інстанції погодився, що
матеріалами справи додатково
підтверджено факт виконання позивачем
та контрагентами позивача зобов'язань
за спірними правочинами. Копії
витребуваних судом і долучених до
матеріалів справи первинних і
розрахункових документів не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п.201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом -Положення №88)
спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості.

Жодних зауважень чи претензій до
правоздатності і дієздатності
юридичних осіб, які є сторонами спірних
правочинів, відповідності спірних
правочинів вимогам закону
відповідачем ані при проведенні
перевірки, ані в ході судового розгляду
не пред'являлось.

Відповідачем не спростовується, що на
час здійснення
фінансово-господарських операцій
контрагенти позивача були
зареєстровані як платники податку в
податковому органі та яким присвоєно
індивідуальні податкові номера
платника податку на додану вартість.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Виходячи з вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенні
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативної або фінансового лізингу.

У відповідності до п. 198.2. ст. 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Правові відносини з приводу формування
валових витрат унормовані розділом ІІІ
Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 138.1.1. п. 138.1, п. 138.2, п.п.
138.5. 1 п. 138.5 ст. 138 ПК України витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку; витрати
банківських установ.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Інші витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
наступного: датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору.

Згідно з п. 139 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності

Колегія суддів зазначає, що ані в суді
першої інстанції ані в суді
апеляційної інстанції, Відповідачем не
було доведено правомірності та
обґрунтованості мотивів винесення
спірних податкових повідомлень рішень.
Доказів фактичної відсутності
операцій по придбанню позивачем послуг
(робіт) у своїх контрагентів відповідач
не подав.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції та з чим погоджується суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку про безпідставність висновку
відповідача стосовно порушення
позивачем вимог п. 177.4, п.177.2 ст 177, п.п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п.198.3,
п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України №2755-VI від
02.12.2010 року.

Податковий орган протиправно не взяв
до уваги наявність належним чином
оформлених первинних та податкових
документів, на підтвердження належного
укладення та виконання договорів.

Крім того, слід зазначити, що сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Неможливість проведення зустрічної
звірки податківцями у контрагента
позивача не є доказом факту
нереальності виконання робіт (послуг).

Підприємством позивача правомірно
відображено в податковій звітності
правові взаємовідносини з
вищевказаними суб'єктами
господарювання.

Разом з цим колегія судів зазначає, що
в п.57 Рішення Європейського суду з прав
людини по справі "Булвес" АД проти
Болгарії від 22 січня 2009 року було
зазначено, що оскільки
компанія-заявник у повному обсязі та
вчасно виконала обов'язки з дотримання
встановлених Державою-членом
Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала
засобів для забезпечення виконання
податкових зобов'язань постачальником
і не знала про невиконання останнім
своїх обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі. Відповідачем не доведено
обізнаності позивача щодо
недобросовісного декларування своїх
зобов'язань його контрагентами.

Тобто позивач не може нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку. Такі
вимоги, відповідно до зазначеного
рішення Європейського суду з прав
людини є надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власності.

Так, відповідачем ані в суді першої
інстанції так ані в суді апеляційної
інстанції не було доведено наявності
між позивачем та контрагентом
позивача, взаємоузгоджених спільних
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в Державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.11
КАС України не виявлено.

Додатково суд апеляційної інстанції
взяв до уваги той факт, що згідно з
змістом суджень відповідача, котрі
викладені в акті висновок суб'єкта
владних повноважень про відсутність
факту реального вчинення
господарських операцій спірних
правочинів вмотивований також
посиланням на проведенні заходи
податкових інспекцій на обліку в яких
знаходяться контрагенти позивача.
Однак в силу ст.70 КАС України судження
органу державної податкової служби
України про нереальність укладених
суб'єктами господарювання правочинів
не може бути визнано належним,
допустимим і достатнім доказом
невідповідності правочину вимогам
закону.

Відповідачем до суду не надано жодних
доказів, що укладені між позивачем та
контрагентами у спірних
правовідносинах договори в судовому
порядку оспорювались, є такими, що
набули законної сили, рішення судів з
приводу визнання вказаних договорів
недійсними.

Колегія судів зазначає, що матеріалами
справи було підтверджено реальний
характер спірних
фінансово-господарських операцій та
встановлено відсутність підстав для
зменшення позивачу суми податкового
кредиту.

Щодо позовних вимог про скасування
податкового повідомлення - рішення за
№ від 22.05.2014 р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
адміністративними штрафами в суми 510,00
грн., колегія судів зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме акту перевірки №704/20-23-17-02-
від 05.05.2014 року, підставою для
застосування до позивача штрафу в
розмірі 510,00 грн. стало ненадання
позивачем у повному обсязі до
перевірки документів (договорів,
товарно-транспортних накладних) щодо
підтвердження реальності здійснення
спірних фінансово-господарських
операцій (та їх не зберігання).

Відповідно до п.п. 44.1, 44.3, 44.6 ст. 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані
забезпечити зберігання документів,
визначених у пункті 44.1 цієї статті, а
також документів, пов'язаних із
виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності.

У разі якщо до закінчення перевірки або
у терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 Податкового
кодексу України платник податків
зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам контролюючих
органів у повному обсязі всі документи,
що належать або пов'язані з предметом
перевірки. Такий обов'язок виникає у
платника податків після початку
перевірки.

Згідно з п. 121.1 ст. 121 Податкового
кодексу України незабезпечення
платником податків зберігання
первинних документів, облікових та
інших регістрів, бухгалтерської та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів протягом
установлених статтею 44 цього Кодексу
строків їх зберігання та/або ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів чи їх
копій при здійсненні податкового
контролю у випадках, передбачених цим
Кодексом, тягнуть за собою накладення
штрафу в розмірі 510 гривень.

Колегія судів зазначає, що
відповідачем ані до суду першої
інстанції ані до суду апеляційної
інстанції, не було надано доказів
надсилання запитів щодо надання
зазначених документів під час
проведення перевірки. В акті перевірки
також відсутні посилання про
направлення таких запитів на адресу
позивача.

Тобто застосування до позивача штрафу
в розмірі 510,00 грн. за податковим
повідомленням-рішенням № від
22.05.2014 р., є необґрунтованим та
безпідставним.

Щодо позовних вимог про скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки)
№Ф- на суму 62709,83 грн., колегія
судів зазначає, що вказана вимога є
необґрунтованою та підлягає
скасуванню з огляду на те, що як
вбачається з матеріалів справи, а саме
оскаржуваної вимоги (а.с. 11 том 1), вона
була винесена на підставі картки
особового рахунку платника та акта
перевірки №704/20-23-17-02- від 05.05.2014
року.

Так, згідно акту перевірки
№704/20-23-17-02- від 05.05.2014 року
перевіркою правильності нарахування
єдиного внеску з сум доходу, на яку
нараховується єдиний внесок у розмірі
34,7%, податковим органом встановлено, що
у 2012- 2013 нарахування не здійснювалося
згідно з вимогами чинного
законодавства. При перевірці
правильності нарахування та сплати
єдиного внеску податковим органом
використовувалась звітність, що
подавалась ФОП ОСОБА_1, документи,
відповідно до яких провадилося
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього закону нараховується єдиний
внесок, а також інші первинні
документи, для визначення суми
загального оподатковуваного доходу
(витрат).

Відповідно до п. 4 ст. 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" нарахування
єдиного внеску здійснюється в межах
максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом.

Єдиний внесок нараховується на суми,
зазначені в частинах першій і другій
цієї статті, не зменшені на суму
відрахувань податків, інших
обов'язкових платежів, що відповідно до
закону сплачуються із зазначених сум,
та на суми утримань, що здійснюються
відповідно до закону або за договорами
позики, придбання товарів та виплат на
інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на суми,
зазначені в частинах першій і другій
цієї статті, незалежно від джерел їх
фінансування, форми, порядку, місця
виплати та використання, а також від
того, чи виплачені такі суми фактично
після їх нарахування до сплати.

Згідно з п. 6.3 Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013 року № 455, органи
доходів і зборів надсилають платникам
вимогу про сплату недоїмки в таких
випадках, якщо дані документальних
перевірок результатів діяльності
платника про суми доходу (прибутку)
фізичних осіб - підприємців чи осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
свідчать про донарахування сум єдиного
внеску органами доходів і зборів у
повідомленнях-розрахунках, де
визначено суми єдиного внеску, які
підлягають доплаті;

У випадку, передбаченому абзацом
другим цього пункту, вимога
надсилається одночасно з актом
документальної перевірки платника
єдиного внеску або актом про суми
розбіжностей щодо сум доходу
(прибутку), заявлених у звітності до
органу доходів і зборів та
задекларованих у річній податковій
декларації фізичними особами -
підприємцями чи особами, які
забезпечують себе роботою самостійно,
або повідомленням-розрахунком на всю
суму донарахованого єдиного внеску.

Вимога формується на підставі даних
особових рахунків платників на суму
боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 6.4 зазначеної Інструкції
передбачено, що вимога про сплату боргу
формується на підставі актів
документальних перевірок, звітів
платника про нарахування єдиного
внеску та облікових даних з карток
особових рахунків платників за формою
згідно з додатком 4 до цієї Інструкції
(для платника - юридичної особи) або за
формою згідно з додатком 5 до цієї
Інструкції (для платника - фізичної
особи).

Як було встановлено судом першої
інстанції та не спростовано у суді
апеляційної інстанції, оскаржувану
вимогу позивачу було направлено листом
від 22.05.2014 року №4033/10/20-23-17-02-18 (а.с.191 том
9).

Донарахування позивачу 62709,83 грн. по
єдиному внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
відповідачем здійснено з урахуванням
суми чистого оподатковуваного доходу
за 2012-2013 роки, визначеного
перевіряючими під час проведення
перевірки.

Колегія судів вказує на те, що
відповідачем було безпідставно
збільшено позивачу суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, нарахування єдиного
внеску з урахуванням суми чистого
оподатковуваного доходу за 2012-2013 роки,
визначеного перевіряючими під час
проведення перевірки.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19.09.2014р. по
справі № 820/12390/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.