Справа № 175/4489/14-а
Суддя: Борисов С. А.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-175/4489/14-а
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2014 pоку Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.,

при секретарі Єльшиній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в сел. Ювілейне
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-інвест» до
Житомирської міської ради, третя особа
– приватне підприємство
«Творчо-виробничий центр «Олеся», про
визнання протиправним та скасування п.
1.4 рішення Житомирської міської ради №
783 від 10.10.2014 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в жовтні 2014 року звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Житомирської міської ради, третя особа
– приватне підприємство
«Творчо-виробничий центр «Олеся», про
визнання протиправним та скасування п.
1.4 рішення Житомирської міської ради №
783 від 10.10.2014 р., яким було припинено
право постійного користування
земельною ділянкою площею 0,4000 га по
вул. Київська, 6 ПП «ТВЦ «Олеся» у
зв’язку із постановою Корольовського
районного суду м. Житомира від 18.08.2014 р.
(державний акт на право постійного
користування 1993 р. за 72) та доручено
юридичному департаменту Житомирської
міської ради звернутися до суду для
претензійно-позовної роботи по
звільненню та поверненню земельної
ділянки по вул. Київській, 6.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
27 березня 2013 року між позивачем та ПП
«ТВЦ «Олеся» було укладено договір №
27/03-1 про інвестиційну участь в
будівництві. Відповідно до умов
вказаного договору позивач виступив
інвестором будівництва будівлі
магазину з приміщеннями громадського
призначення за адресою: м. Житомир, вул.
Київська, 6. Земельна ділянка площею 0,40
га у м. Житомир по вул. Київській, 6
знаходиться в користуванні ПП «ТВЦ
«Олеся» на підставі державного акту на
право користування землею (серія Б №
022692) і замовником будівництва в
декларації про початок виконання
будівельних робіт, зареєстрованої
02.04.2013 р. інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Житомирській області за № ЖТ 10, на
підставі якої здійснювались
будівельні роботи з будівництва
зазначеного вище об’єкту,
зазначається ПП «ТВЦ «Олеся» як
користувач земельної ділянки.

Позивач вважає, що Житомирська міська
рада, приймаючи рішення в оскаржуваній
частині, вийшла за межі наданих їй
діючим законодавством України
повноважень, що призвело до істотного
порушення прав позивача, тому п. 1.4
рішення № 783 від 10 жовтня 2014 року слід
визнати протиправним та скасувати.

Позивач подав до суду заяву про розгляд
справи без участі його представника та
просив суд задовольнити
адміністративний позов у повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені в позові.

Представник відповідача у судове
засідання не з’явився, але до суду
надійшла заява від 21 липня 2014 року за
№21/9143 про розгляд справи у відсутність
представника міської ради, надавши
письмові заперечення проти позову.

Представник третьої особи у судове
засідання не з’явився, про дату, час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва до 24 листопада 2014 року.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, оцінивши надані докази та
наведені доводи, суд приходить до
висновку, що позов обгрунтований і
підлягає задоволенню в повному обсязі
у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що п. 1.4 рішення
Житомирської міської ради № 783 від
10.10.2014 р. було припинено право
постійного користування земельною
ділянкою площею 0,4000 га по вул. Київська,
6 ПП «ТВЦ «Олеся» (державний акт на
право постійного користування 1993 р. за
72) та доручено юридичному департаменту
Житомирської міської ради звернутися
до суду для претензійно-позовної
роботи по звільненню та поверненню
земельної ділянки по вул. Київській, 6. У
якості підстави для прийняття такого
рішення відповідачем зазначено
клопотання ОСОБА_1, ОСОБА_2 від 05.09.2014 р.,
постанова Корольовського районного
суду м. Житомира від 18.08.2014 р., державні
акти на право постійного користування
землею від 13.07.2001 р. № 2691, від 23.11.1999 р. №
2049, від 21.09.2001 р. № 2773.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу
України підставами припинення права
користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного
податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Отже, серед визначених ст. 141 Земельного
кодексу України підстав припинення
права користування земельною ділянкою
така підстава, як рішення суду,
відсутня.

Також суд відзначає наступне. Згідно з
наявною у матеріалах справи постановою
Корольовського районного суду м.
Житомира від 18 серпня 2014 р. у справі №
296/3736/14-а задоволений позов ОСОБА_1 до
Житомирської міської ради, а саме:
скасовано п. 9.3.2 рішення Житомирської
міської ради від 28.12.2007 р. № 511, яким, у
свою чергу, був скасований п. 14.1 додатку
1 до рішення Житомирського
міськвиконкому від 24.05.2001 р. № 319 про
надання ОСОБА_1 у постійне користування
земельної ділянки площею 0,0296 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель за адресою: вул. Театральна, 5-а
у м. Житомирі (ця земельна ділянка була
надана ОСОБА_1 за рахунок земельної
ділянки площею 0,4000 га по вул. Київська, 6
у м. Житомирі). Відповідно до ст. 31
Земельного кодексу України від 18.12.1990 р.
(в редакції, яка діяла на момент
прийняття рішення Житомирського
міськвиконкому від 24.05.2001 р. № 319)
вилучення (викуп) земельних ділянок з
метою передачі їх у власність або
надання у користування громадянам,
підприємствам, установам і
організаціям провадиться за згодою
власників землі і землекористувачів на
підставі рішення Верховної Ради
України, місцевих Рад народних
депутатів. У разі відмови власника
землі або землекористувача дати згоду
на вилучення (викуп) земельної ділянки
або у разі відмови місцевої Ради
народних депутатів у її вилученні ці
питання можуть бути вирішені у
судовому порядку. ПП «ТВЦ «Олеся» є
користувачем земельної ділянки площею
0,4000 га по вул. Київська, 6 у м. Житомирі,
що підтверджується державним актом на
право користування землею Б № 022692,
виданим на підставі рішення
Житомирської міської ради від 26.02.1993 р.,
яке на сьогоднішній день є чинним. ПП
«ТВЦ «Олеся» не надавало згоди на
вилучення частини вищезазначеної
земельної ділянки на користь ОСОБА_1
Таким чином, п. 14.1 додатку 1 до рішення
Житомирського міськвиконкому від
24.05.2001 р. № 319 про надання ОСОБА_1 у
постійне користування земельної
ділянки площею 0,0296 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарських будівель за адресою: вул.
Театральна, 5-а у м. Житомирі суперечить
закону. Це стосується також і державних
актів на право постійного користування
землею від 13.07.2001 р. № 2691, від 23.11.1999 р. №
2049, від 21.09.2001 р. № 2773, які, очевидно, були
видані іншим особам на земельні
ділянки за рахунок земельної ділянки
площею 0,4000 га по вул. Київська, 6 у м.
Житомирі, яка знаходиться у
користуванні ПП «ТВЦ «Олеся», без
отримання згоди ПП «ТВЦ «Олеся» на таке
надання. Крім того, згідно з п. 14.1
додатку 1 до рішення Житомирського
міськвиконкому від 24.05.2001 р. № 319 ОСОБА_1
була надана у постійне користування
земельна ділянка площею лише 0,0296 га за
рахунок належної ПП «ТВЦ «Олеся»
земельної ділянки загальною площею 0,4000
га, а отже, припинення права
користування ПП «ТВЦ «Олеся» усією
земельною ділянкою з посиланням на
надання ОСОБА_1 у користування лише
невеликої частини цієї земельної
ділянки є не лише незаконним, але й
абсолютно необгрунтованим.

Суд вважає, що оскаржуваний пункт
рішення відповідача порушує права та
законні інтереси позивача, виходячи з
наступного.

Позивач відповідно до договору № 27/03-1
від 27.03.2013 р. про інвестиційну участь у
будівництві, укладеного з ПП «ТВЦ
«Олеся», є інвестором будівництва
будівлі магазину з приміщеннями
громадського призначення по вул.
Київській, 6 у м. Житомирі.

Відповідно до п. 2 та п. 3 ст. 5 Закону
України «Про інвестиційну діяльність»
інвестори - суб'єкти інвестиційної
діяльності, які приймають рішення про
вкладення власних, позичкових і
залучених майнових та інтелектуальних
цінностей в об'єкти інвестування.
Учасниками інвестиційної діяльності
можуть бути громадяни та юридичні
особи України, інших держав, які
забезпечують реалізацію інвестицій як
виконавці замовлень або на підставі
доручення інвестора.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» об'єктами
інвестиційної діяльності можуть бути
будь-яке майно, в тому числі основні
фонди і оборотні кошти в усіх галузях
економіки, цінні папери (крім векселів),
цільові грошові вклади,
науково-технічна продукція,
інтелектуальні цінності, інші об'єкти
власності, а також майнові права.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» інвестори -
суб'єкти інвестиційної діяльності, які
приймають рішення про вкладення
власних, позичкових і залучених
майнових та інтелектуальних цінностей
в об'єкти інвестування. Учасниками
інвестиційної діяльності можуть бути
громадяни та юридичні особи України,
інших держав, які забезпечують
реалізацію інвестицій як виконавці
замовлень або на підставі доручення
інвестора.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» основним
правовим документом, який регулює
взаємовідносини між суб'єктами
інвестиційної діяльності, є договір
(угода).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» встановлені
гарантії прав суб'єктів інвестиційної
діяльності. Держава гарантує
стабільність умов здійснення
інвестиційної діяльності, додержання
прав і законних інтересів її суб'єктів.
Умови договорів, укладених між
суб'єктами інвестиційної діяльності,
зберігають свою чинність на весь строк
дії цих договорів і у випадках, коли
після їх укладення законодавством
(крім податкового, митного та валютного
законодавства, а також законодавства з
питань ліцензування певних видів
господарської діяльності) встановлено
умови, що погіршують становище
суб'єктів або обмежують їх права, якщо
вони не дійшли згоди про зміну умов
договору. Державні органи та їх
посадові особи не мають права
втручатися в діяльність суб'єктів
інвестиційної діяльності, крім
випадків, коли таке втручання
допускається чинним законодавством і
здійснюється в межах компетенції цих
органів та посадових осіб. У разі
прийняття державними або іншими
органами актів, що порушують права
інвесторів і учасників інвестиційної
діяльності, збитки, завдані суб'єктам
інвестиційної діяльності, підлягають
відшкодуванню у повному обсязі цими
органами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» захист
інвестицій - це комплекс
організаційних, технічних та правових
заходів, спрямованих на створення умов,
які сприяють збереженню інвестицій,
досягненню цілі внесення інвестицій,
ефективній діяльності об'єктів
інвестування та реінвестування,
захисту законних прав та інтересів
інвесторів, у тому числі права на
отримання прибутку (доходу) від
інвестицій. Держава гарантує захист
інвестицій незалежно від форм
власності, а також іноземних
інвестицій. Захист інвестицій
забезпечується законодавством
України, а також міжнародними
договорами України. Інвесторам, у тому
числі іноземним, забезпечується
рівноправний режим, що виключає
застосування заходів
дискримінаційного характеру, які могли
б перешкодити управлінню інвестиціями,
їх використанню та ліквідації, а також
передбачаються умови і порядок вивозу
вкладених цінностей і результатів
інвестицій. Інвестиції не можуть бути
безоплатно націоналізовані,
реквізовані або до них не можуть бути
застосовані заходи, тотожні за
наслідками. Такі заходи можуть
застосовуватися лише на основі
законодавчих актів України з
відшкодуванням інвестору в повному
обсязі збитків, заподіяних у зв'язку з
припиненням інвестиційної діяльності.
Порядок відшкодування збитків
інвестору визначається в зазначених
актах. Внесені або придбані
інвесторами цільові банківські вклади,
акції та інші цінні папери, платежі за
набуте майно або за орендні права у
разі вилучення відповідно до
законодавчих актів України
відшкодовуються інвесторам, за
винятком сум, що виявилися
використаними або втраченими в
результаті дій самих інвесторів або
вчинених за їх участю.

Таким чином, при прийнятті
відповідачем оскаржуваного п. 1.4
рішення № 783 від 10.10.2014 р. відповідач не
взяв до уваги положення ст. ст. 9, 18, 19
Закону України «Про інвестиційну
діяльність», чим порушив права та
законні інтереси позивача як
інвестора, фактично позбавляючи
позивача права на отримання інвестиції
– завершеної будівництвом будівлі
магазину з приміщеннями громадського
призначення по вул. Київській, 6 у м.
Житомирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі, на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а за ч. 1 ст. 86
цього Кодексу суд оцінює докази, які є у
справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідачем не надано до суду жодних
доказів правомірності оскаржуваного
пункту рішення № 783 від 10.10.2014 р.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог, оскільки оскаржуваний пункт
рішення відповідача суперечить
вимогам закону і порушує права
позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 2, 18, 71, 86, 94, 98, 158-163, 167 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-інвест» до
Житомирської міської ради, третя особа
– приватне підприємство
«Творчо-виробничий центр «Олеся», про
визнання протиправним та скасування п.
1.4 рішення Житомирської міської ради №
783 від 10.10.2014 р. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 1.4
рішення Житомирської міської ради № 783
від 10.10.2014 р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-інвест»
(місцезнаходження: 52005,
Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, смт. Ювілейне,
вул. Теплична, буд. 27С, )
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський районний суд
Дніпропетровської області протягом 10
днів з дня її проголошення.

Суддя С.А. Борисов