Справа № 820/14715/14
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.Справа №
820/14715/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 12.09.2014р. по
справі № 820/14715/14 за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області, Державної
міграційної служби України про
скасування рішення, наказу та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
зазначеним позовом та просить суд про
скасування рішення відповідача-1 від
21.07.2014 р. № 25-14, наказу відповідача-2 від
16.15.2014 р. № 80 та зобов'язати останнього
прийняти рішення про оформлення
документів для вирішення питання про
визнання його біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 12.09.2014р.
було відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області, Державної
міграційної служби України про
скасування рішення, наказу та
зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.09.2014р. та
прийняти нове судове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідач надав заперечення на
апеляційну скаргу, виклав свій погляд
на обставини справи, зазначивши, що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, в зв'язку з
чим просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 12.09.2014р. без
змін.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
Малела ОСОБА_1, народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в Республіці Конго, с.
Лінзоло, конголезець, сповідує
християнство (католик), неодружений,
освіта середня, громадянин Республіки
Конго. З документів, що посвідчують
особу, має національний паспорт
терміном дії до 14.09.2009 р. Прибув в
Україну 26.12.2006 р., легально, повітряним
сполученням.

Із заявою про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту він звернувся 23.04.2014 р. до
Головного управління ДМС у Харківській
області. Основною причиною звернення
за захистом зазначив побоювання
зазнати переслідування за ознаками
політичних переконань.

За наслідками розгляду цієї заяви
Головним управлінням ДМС у Харківській
області 16.05.2014 року № 80 було прийнято
рішення про відмову в оформленні таких
документів, з наступних підстав.

Так, встановлено, що позивач прибув до
України 26.12.2006 р. з метою навчання. 12.05.2009
р. компетентними органами встановлено,
що ОСОБА_1 проживає на території
України за недійсною реєстрацію, у
зв'язку з чим відносно нього були вжиті
заходи відповідно до Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства", - а саме -прийнято
рішення про видворення з України та
заборону в'їзду строком на 5 років, про
що заявник був в установленому порядку
поінформований. Водночас, заявник у
порушення вимог законодавства не
здійснив виїзду з України та до
звернення за захистом проживав без
належної реєстрації. При цьому, суд
звертає увагу на ту обставину, що
позивач вперше звернувся за захистом
до УДМС у Чернігівській області лише
02.09.2011 р., утримуючись у Чернігівському
ІГГШ УМВС у Чернігівській області.

Вищенаведене дало підстави
відповідачу-2 прийти висновку, що заява
ОСОБА_1 не містить суб'єктивного
елементу обґрунтованості побоюванням
зазнати переслідування, оскільки
дійсними причинами звернення за
захистом є легалізація його
перебування на території України. При
цьому, непереборних обставин, які не
залежали від волевиявлення заявника і
унеможливлювали своєчасне звернення
його до органу міграційної служби, не
встановлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
рішення відповідачів є законними та не
має підстав для їх скасування.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Порядок регулювання суспільних
відносин у сфері визнання особи
біженцем, особою, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
втрати та позбавлення цього статусу, а
також встановлення правового статусу
біженців та осіб, які потребують
додаткового захисту і яким надано
тимчасовий захист в Україні,
визначається Законом України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до абзацу другого ст. 1
Закону України "Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту", біженець - особа,
яка не є громадянином України і
внаслідок обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства)
і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Згідно ч. 13 ст. 1 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
особа, яка потребує додаткового
захисту, - особа, яка не є біженцем
відповідно до Конвенції про статус
біженців 1951 року і Протоколу щодо
статусу біженців 1967 року та цього
Закону, але потребує захисту, оскільки
така особа змушена була прибути в
Україну або залишитися в Україні
внаслідок загрози її життю, безпеці чи
свободі в країні походження через
побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Цим Законом визначені уповноважені
органи, які приймають відповідні
рішення щодо визначення статусу
біженця та особи, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
або ж відмови у наданні такого статусу.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту" (в
редакції, чинній на час звернення
позивача із заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту,) оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
проводиться на підставі заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Така
заява особисто подається іноземцем чи
особою без громадянства або її
законним представником до органу
міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі за місцем тимчасового
перебування заявника.

Частиною 7 ст.7 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
передбачено, що до заяви про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, додаються
документи, що посвідчують особу
заявника, а також документи та
матеріали, що можуть бути доказом
наявності умов для визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту. У разі якщо у заявника
відсутні документи, що посвідчують
його особу, або такі документи є
фальшивими, він повинен повідомити про
цю обставину в заяві про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, а також викласти
причини виникнення зазначених
обставин.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
орган міграційної служби, який прийняв
до розгляду заяву іноземця чи особи без
громадянства про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, видає заявникові довідку про
звернення за захистом в Україні та
реєструє заявника. Протягом
п'ятнадцяти робочих днів з дня
реєстрації заяви орган міграційної
служби проводить співбесіду із
заявником, розглядає відомості,
наведені в заяві, та інші документи,
вимагає додаткові відомості та приймає
рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, або про відмову в
оформленні документів для вирішення
зазначеного питання.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту",
рішення про відмову в прийнятті заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту
приймаються за заявами, які є очевидно
необґрунтованими, тобто у разі
встановлення відсутності у заявника
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, який перебуває
за межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань.

У заяві ОСОБА_1 просить визнати його
біженцем, або особою, яка потребує
додаткового захисту через політичні та
економічні проблеми, які привели до
громадянським війнам у Конго.

ДМС України, ГУ ДМС України в
Харківській області здійснено аналіз
матеріалів по країні походження та
оцінку вірогідності інформації,
наданої заявником. На підставі аналізу
інформації, викладеної в заяві
встановлено наступне.

Звернення заявника за захистом в
Україні до органу міграційної служби у
Харківській області не містить
підтвердження його обґрунтованості.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в
Республіці Конго, с. Лінзоло,
конголезець, сповідує християнство
(католик). Заявник мотивує своє
звернення неможливістю повернутися на
батьківщину, тому що його життю та
здоров'ю загрожує небезпека через те,
що що на нього чекає арешт, тортури і
смерть.

З матеріалів справи вбачається, що
відносно позивача не виявлено його
участь у політичному житті країни,
фактів його участі або членства в
політичних партіях або громадських
організаціях, які є опозиційними щодо
влади країни. Також не виявлено фактів
утисків позивача або членів його
родини за ознаками расової, релігійної,
політичної приналежності,
віросповідання чи поглядів.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що посилання позивача на небезпеку,
що нібито загрожує йому у разі його
повернення до Республіки Конго, є
безпідставними, а побоювання позивача,
на які він посилається не є
обґрунтованими.

Також, колегія суддів зазначає, що
позивач звернувся до відповідача не з
метою отримання міжнародного захисту,
а виключно в пошуках легалізації на
території України, оскільки перебуває
на її території незаконно та
намагається легально залишитись з
метою покращення
соціально-економічних, побутових та
інших умов, а пошук кращих економічних
та соціальних умов життя є сферою
правового регулювання Закону України
"Про імміграцію" з відповідним
правовим статусом, який набувається
згідно з цим законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
прийняті відповідачами рішення є
законними та обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.09.2014р. по
справі № 820/14715/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.