Справа № 803/1317/13-а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
Справа № 876/9859/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Святецького В.В.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Ківерцівської міжрайонної державної
податкової інспекції Волинської
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 17
червня 2013 року в адміністративній
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Ківерцівської міжрайонної державної
податкової інспекції Волинської
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

У червні 2013 року позивач ФОП ОСОБА_2
звернулась в суд із адміністративним
позовом до відповідача Ківерцівської
МДПІ Волинської області (на даний час
Ківерцівська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Волинській області), у якому просила
скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача від
19.03.2013 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
на суму 91661,14 грн., в тому числі 73329 грн.
за основним платежем та 18332, 14 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилалась на те, що при прийнятті
податкового повідомлення-рішення №
від 19.03.2013 року відповідач
порушив строки, встановлені ст. 86.8 ПК
України, якою передбачено, що податкове
повідомлення-рішення приймається
керівником податкового органу (його
заступником) протягом десяти робочих
днів з дня наступного за днем вручення
платнику податків акта перевірки у
порядку, передбаченому ст. 58 цього
Кодексу. Крім цього, покликався позивач
на невідповідність акту перевірки від
27.02.2013 р. наказу про проведення цієї
перевірки від 28.01.2013 р.. Так, у висновках
акта перевірки зроблено нарахування
ПДВ, однак про здійснення нарахування
та сплати даного податку не вказано ні
в наказі про проведення перевірки ні в
преамбулі акту перевірки. Також
зазначав позивач, що Ківерцівська МДПІ
Волинської області провела
документальну позапланову перевірку
позивача за відсутності підстав
передбачених пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК
України. Перевірка мала бути проведена
протягом 10 робочих днів з 29.01.2013 р., а
фактично проводилась протягом 29
календарних днів, що є порушенням ст. 82
ПК України. У зв'язку з цим, відповідач
зареєстрував акт перевірки з
порушенням строків встановлених п.п. 86.4
ст. 86 ПК України. Зазначав позивач, що
Ківерцівською МДПІ також було порушено
вимоги ст.117 ПК України, а саме
відповідачем не було застосовано
штрафну санкцію за неподання заяви про
реєстрацію платником ПДВ. Вважав
позивач, що податкове
повідомлення-рішення від 19.03.2013 р. є
незаконним з підстав порушення
Ківерцівською МДПІ вимог
законодавства України під час
проведення документальної невиїзної
перевірки.

Відповідач Ківерцівська МДПІ позову не
визнав, у суді першої інстанції подав
заперечення, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 17.06.2013 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Ківерцівської МДПІ Волинської області
№ від 19.03.2013 року.

З цією постановою суду першої
інстанції не погодився відповідач
Ківерцівська МДПІ Волинської області
та оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає апелянт, що постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підлягає скасуванню з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги
апелянт посилається на те, що
відповідачем згідно п.п.78.1.2, п.п.78.1.12
п.78.1 ст.78 ПК України проведено
документальну невиїзну перевірку
СПД-ФО ОСОБА_2 з питання дотримання
податкового законодавства в частині
обов'язкової реєстрації платником ПДВ
за період з 01.06.2010 р. по 31.01.2013 р.. В
перевіреному періоді позивач
здійснювала діяльність на загальній
системі оподаткування. Однак,
перевіркою поданих позивачем звітів до
Ківерцівської МДПІ встановлено, що за
період з червня 2010 р. по травень 2011 р.
СПД ОСОБА_2 отримала загальну суму
виручки в розмірі 315037,90 грн.. Таким
чином, перевіркою встановлено
порушення позивачем п. 181.1, п. 183.2 ст. 181
ПК України в частині неподання заяви
про реєстрацію платником ПДВ при
перевищення обсягів 300000 грн., що
призвело до заниження суми ПДВ за
період з червня 2011 р. по січень 2013 р. на
суму 73328,55 грн.. Крім цього, звертає
увагу апелянт на безпідставність
тверджень позивача про порушення
відповідачем строків проведення
перевірки, оскільки чинним
законодавством не передбачено, що
перевірка повинна розпочинатись в день
підписання наказу.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 17.06.2013 року та
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_2 подала заперечення на
апеляційну скаргу, в якому просить
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду від 17.06.2013
р. залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави і межі
апеляційної скарги, вважає, що таку
апеляційну скаргу слід задоволити,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що на підставі
Наказу № 32 від 28.01.2013 року (а.с. 18)
відповідачем Ківерцівською МДПІ у
період з 20.02.2013 р. по 22.02.2013 р. було
проведено документальну невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства в
частині обов'язкової реєстрації
платником ПДВ за період з 01.06.2010 р. по
31.01.2013 р.. Результати перевірки
оформлені актом № 103/2301/НОМЕР_2 від
27.02.2013 р. (а.с. 8-11).

У вказаному Акті перевірки зазначено,
що позивачем порушено п.181.1, п.183.2 ст.181
ПК України в частині неподання заяви
про реєстрацію платником ПДВ при
перевищенні обсягів 300000 грн., що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість за період з червня 2011 р.
по січень 2013 р. на суму 73328,55 грн..

На підставі вказаного вище Акта
перевірки від 27.02.2013 року відповідачем
винесено 19.03.2013 р. відносно позивача
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на суму 91661,14
грн., в тому числі 73329 грн. за основним
платежем та 18332,14 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с. 12).

За результатами розгляду в
адміністративному порядку скарги
позивача рішенням ДПС у Волинській
області № С/238/10.2-06 від 21.05.2013 року,
згадане вище податкове
повідомлення-рішення частково
скасовано на суму 3008 грн. основного
платежу та 1870,36 грн. штрафної
(фінансової) санкції, а в іншій частині
залишено без змін (а.с. 14-17).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем було порушено процедуру
проведення документальної невиїзної
перевірки, а наказ про проведення
перевірки позивача винесений
відповідачем за відсутності для цього
підстав. Ці порушення, на думку суду
першої інстанції, є підставами для
скасування податкового
повідомлення-рішення від 19.03.2013 року №
.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 180.1 ст. 180 ПК України,
платником податку на додану вартість є,
зокрема, будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 ПК України,
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України, у
разі якщо загальна сума від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню згідно з
розділом V Кодексу, у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 грн. (без
урахування податку на додану вартість),
така особа зобов'язана зареєструватися
як платник податку в органі державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
з дотриманням вимог, передбачених
статтею 183 Кодексу, крім особи, яка є
платником єдиного податку.

Аналогічні правові приписи були
передбачені пп. 2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Згідно до п. 183.2 ст. 183 ПК України, у разі
обов'язкової реєстрації особи як
платника податку реєстраційна заява
подається до органу державної
податкової служби не пізніше 10 числа
календарного місяця, що настає за
місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій,
визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Відповідно до п. 183.10 ст. 183 ПК України, у
разі якщо будь-яка особа, яка підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку, не подала до органу державної
податкової служби реєстраційну заяву,
така особа несе відповідальність за
ненарахування або несплату податку на
рівні зареєстрованого платника без
права нарахування податкового кредиту
та отримання бюджетного відшкодування.

Враховуючи наведені вище нормативні
приписи, а також те, що позивачем
оскаржується податкове
повідомлення-рішення, яка винесено на
підставі висновків податкового органу
про порушення позивачем податкового
законодавства, суд апеляційної
інстанції зазначає, що предметом
доказування по даній адміністративній
справі є обставини (підстави), які
підтверджують обґрунтованість чи
безпідставність рішення відповідача
про збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість.

Так, зі змісту Акту податкової
перевірки від 27.02.2013 року видно, що
висновки податкового органу щодо
порушення позивачем податкового
законодавства ґрунтуються на
твердженнях Ківерцівської МДПІ про те,
що в перевіреному періоді позивач
здійснювала діяльність на загальній
системі оподаткування та не була
зареєстрована платником податку на
додану вартість. За період з червня 2010
р. по травень 2011 р. позивач одержала
загальну суму виручки в розмірі 315037,90
грн., однак станом на день перевірки не
подала заяви про реєстрацію платником
податку на додану вартість.

З цього приводу суд апеляційної
інстанції враховує, що в матеріалах
адміністративної справи немає і за
період судового розгляду позивачем не
надано суду належних обґрунтувань і
доказів, які б спростували висновки
МДПІ про порушення позивачем вимог п.п.
181.1, 183.2 ст. 181 ПК України і як наслідок
заниження позивачем суми ПДВ за період
з червня 2011 р. по січень 2013 р..

Щодо доводів апелянта про наявність
підстав для скасування податкового
повідомлення-рішення від 19.03.2013 року з
огляду на недоліки наказу № 32 від 28.01.2013
р. про проведення перевірки, порушення
відповідачем строків проведення
перевірки та вчинення інших порушень в
процесі проведення перевірки і
винесення оскарженого ППР, то суд
апеляційної інстанції виходить із суті
фактичних обставин справи,
встановлених контролюючим органом та
відображених в акті перевірки.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначає, що позивачем не
оскаржувались ні наказ відповідача № 32
від 28.01.2013 р. про проведення перевірки
ні дії відповідача щодо проведення
документальної невиїзної перевірки
позивача на підставі цього Наказу.
Предметом же спору по розглядуваній
адміністративній справи є
об'єктивність висновків податкового
органу, відображеного в Акті перевірки
№ 103/2301/НОМЕР_2 від 27.02.2013 р. та
законність винесеного ППР № від
19.03.2013 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про
обґрунтованість висновків податкового
органу та правомірність винесеного ППР
від 19.03.2013 року, а описані позивачем
порушення процедури проведення
перевірки не мають наслідком
скасування оскарженого ППР.

Інших підстав оскарження ППР №
від 19.03.2013 року позивачем не наведено.

З врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи зроблено
висновки, які не відповідають
обставинам справи, не дотримано норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Тому, оскаржену постанову суду першої
інстанції від 17.06.2013 р. слід скасувати і
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, суд-

постановив:

Апеляційну скаргу Ківерцівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Волинської області -
задоволити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року в адміністративній справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Ківерцівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Волинської області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Р.Й. Коваль

В.В. Святецький

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 20.11.2014 року.