Справа № 820/14633/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 р.Справа №
820/14633/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Бартош Н.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківської митниці
Міндоходів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
18.09.2014р. по справі № 820/14633/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Новий Стиль"

до Харківської митниці Міндоходів

про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство «Новий
Стиль» звернулося до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Харківської митниці
Міндоходів, в якому просило скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів № 807000003/2014/000134/2 від
08.02.2014 р., про скасування картку відмови
Харківської обласної митниці в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 807100000/2014/00098
від 08.02.2014 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18.09.2014 року
адміністративний позов Приватного
акціонерного товариства "Новий Стиль"
задоволено. Скасовано рішення
Харківської митниці Міндоходів про
коригування митної вартості товарів №
807000003/2014/000134/1 від 08.02.2014 р. Скасовано
картку відмови Харківської обласної
митниці в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 807100000/2014/00098
від 08.02.2014 р.

Харківська митниця Міндоходів, не
погодившись з постановою суду першої
інстанції, подала апеляційну скаргу, в
якій просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
18.09.2014р. та прийняти нову постанову,
якою відмовити в повному обсязі в
задоволенні позову. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги відповідач
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга розглядається
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції , що 15 січня 2014 року між АТ
«Новий Стиль» та виробником товару GTV
Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia S. K.A. (Польща) було
укладено контракт № 15012014 (надалі
Контракт), відповідно до якого фірмою GTV
Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia S. K.A. (Польща)
(надалі продавець) зобов'язувався
продати, а АТ «Новий Стиль» (надалі
покупець) - прийняти та оплатити
Мебельну фурнітуру, (надалі товар)
відповідно до пункту 4.1. розділу 4
контракту ціна на товар, що
поставляється, вказується в
специфікаціях та інвойсах на конкретну
партію товару.

На виконання умов Контракту, згідно
комерційного інвойсу № (S)FSE - 49/14/SK3 від
30.01.2014р. року на адресу позивача
поставлено товар Метабокс 086 мм L - 400
сірий Престиж.

03.02.2014р. позивач надав до Харківської
обласної митниці митну декларацію ІМ 40
ДЕ 807100000/2014/003545 та вказав митну вартість
товару 32 739, 33 грн., що на дату митного
оформлення складало 4 096, 00 USD з
додаванням витрат на транспортування 38
741,99 грн.

Митну вартість товару позивачем було
визначено за ціною контракту № 15012014
від 15.01.2014 року.

На підтвердження митної вартості
товару позивач надав до Харківської
обласної митниці наступні обов'язкові
документи: декларацію митної вартості;
контракт з фірмою GTV Spolka z ograniczona
odpowiedzialnoscia S. K.A. (Польща) № 15012014 від
15.01.2014р.; інвойси № (S)FSE - 49/14/SK3 від
30.01.2013р. до Контракту.

Крім того, декларант надав до митниці
наступні документи: специфікація № 1
від 30.01.2014р. до Контракту; міжнародну
товарно-транспротну накладну СМR 5238450
від 30.01.2014р., яка підтверджує факт
отримання і перевезення товару, та інші
документи, що підтверджують вартість
перевезення товару (контракти № 14012010
від 14.01.2010р., калькуляція транспортних
витрат 30.01.2014р., документ, що
підтверджує вартість перевезення
товару 30-01/01 30.01.2014р); сертифікат
походження товару Pl/MF/АК 0368874 від
30.01.2014р.); лист про відсутність
взаємозалежності між позивачем та
постачальником від 03.02.2014р.; експортна
вантажно-митна декларація
(14Р144501014ЕА6СС0 від 30.01.2014р); звіт про
оцінку майна № 05/02/2014/01 від 05.02.2014р (за МД
ІМ № 807100000/2014/003545); лист про страхування
товару (б/н від 03.02.2014р.).

Під час митної консультації № 11045 від
03.02.2014р. (до декларації митної вартості
№ 807100000/2014/003545) відповідачем були
витребувані наступні додаткові
документи: 1) виписку з бухгалтерської
документації; 2) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 3)
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У відповідь на запит АТ «Новий Стиль»
для підтвердження митної вартості
товару надав до Харківської митниці
письмові пояснення стосовно
визначення митної вартості товарів за
першим методом (лист від 06.02.2014р. вих.. №
2014/02-06-3), згідно яких було зазначено, що
документи, що запитуються надаються, а
саме звіт про оцінку майна 05/02/2014/01 від
05.02.2014р., лист відправника від 04.02.2014р.

З посиланням на відсутність достатньої
інформації для визначення рівня митної
вартості, при розгляді запиту відділом
контролю митної вартості було
проаналізовано інформацію, що
містилась у товаросупровідних
документах, наданих до митного
оформлення, цінову інформацію на
подібні та аналогічні товари.

Відповідачем було видано картку
відмову у прийнятті митних декларацій,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 807100000/2014/00098
від 08.02.2014р., якими повідомлено позивача
про відмову у митному оформленні
(випуску) товарів, прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів №
807000003/2014/000134/2 від 08.02.2014р., яким
встановлена вартість згідно
розрахунку: 5, 00 USD/кг замість вартості,
визначеної декларантом за ціною
Контракту згідно інвойсу у розмірі 2,048
USD/комплект.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем виконані всі умови,
передбачені ст. 53 МК України для
обрання методу визначення митної
вартості товару .

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 51 МК України митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу. Митна вартість
товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 53 МК
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Частиною 1 та ч. 2 ст. 53 МК України
визначено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Вказана норма закону кореспондує з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Вказане також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 року №3018-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур", якими запроваджено
стандартні правила: на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, вказане узгоджується з
проголошеними у статті 8 МК України
принципами здійснення державної
митної справи на засадах законності та
презумпції невинуватості, єдиного
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України, спрощення законної
торгівлі; заохочення доброчесності.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено,
що у разі, якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи, визначені у ч. 3 ст.
53 МК України.

Пунктами 3.16, 3.17 Загального додатку до
Міжнародної конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур
встановлено стандартне правило, що на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства. У випадках, коли окремі
підтверджуючі документи не можуть бути
представлені разом з декларацією на
товари з причин, які визнані митною
службою обґрунтованими, вона дозволяє
подачу таких документів протягом
визначеного періоду часу.

Послідовність дій посадових осіб
митного органу при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів під час здійснення їх
митного контролю та митного оформлення
також визначено Методичними
рекомендаціями щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, затвердженими наказом
Державної митної служби України від
13.07.2012 р. № 362.

Згідно з приписами пункту 6 розділу 2
Методичних рекомендацій, при перевірці
розрахунку, здійсненого декларантом
або уповноваженою ним особою при
визначенні митної вартості товарів за
основним методом, та чисельного
значення заявленої митної вартості,
зокрема, аналізується: включення всіх
складових митної вартості; включення
всіх платежів, які відповідають
вимогам, встановленим частинами п'ятою
- восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті; наявність помилок при
перенесенні відомостей з документів,
які підтверджують митну вартість
товарів, до митної декларації та/або до
декларації митної вартості; наявність
арифметичних помилок в митній
декларації, декларації митної вартості
або документах, які підтверджують
митну вартість товарів; наявність
помилок при перерахунку сум в
іноземній та/або національній валютах;
наявність помилок при здійсненні
нарахувань (наприклад, знижок);
наявність помилок при перерахуванні
одиниць виміру оцінюваного товару на
одиниці виміру товару відповідно до
Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового
значення заявленої митної вартості
товарів здійснюється перевірка
наявності у підтверджуючих документах
всіх відомостей в кількісному виразі,
використаних при обчисленні митної
вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ
подається); митній декларації графи 12,
20, 22, 31 (у частині зазначення
характеристик товару, які впливають
виключно на рівень його митної
вартості), 42, 43, 44 (у частині наявності
реквізитів документів, які
підтверджують митну вартість товарів),
45, 46; документах, поданих для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів, для декларування яких не
застосовується митна декларація (в
частині зазначення характеристик
товару, які впливають виключно на
рівень його митної вартості);
рахунку-фактурі або іншому документі,
який визначає вартість товару (пункт 7
розділу 2 Методичних рекомендацій).

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Згідно з ч. 2 ст. 54 МК України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами аналізу положень
частини 3 ст. 53, частин. 2, 4 - 6 ст. 54, ст. 58
МК України та пунктів 6, 7 розділу 2
Методичних рекомендацій суд вважає за
можливе дійти висновку про те, що
митний орган при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись у
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов`язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
тому випадку, коли надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або ці документи не
містять усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, тобто не
дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Як свідчать матеріали справи, позивач
при митному оформленні товару
застосував саме перший метод
визначення митної вартості товарів, що
ввезені на митну територію України.

Відмовляючи в митному оформленні
товару за основним (першим) методом,
митний орган послався на те, що
декларантом не надано додаткових
документів на підтвердження митної
вартості товару.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, декларантом були подані всі
документи, необхідні для митного
оформлення товару за ціною договору.
Крім того, листом надано письмові
пояснення щодо даної поставки товару.

Також, позивачем, надані документи на
підтвердження митної вартості товару,
а саме: звіт про оцінку майна № 05/02/2014/01
від 05.02.2014р., специфікація № 1 від
30.01.2014р. до Контракту.

Таким чином, позивачем до митної
декларації ІМ 40 ДЕ 807100000/2014/003545 від
03.02.2014р. для підтвердження митної
вартості товару та її визначення за
ціною договору, надано всі документи
до, які передбачені ч. 2 ст.53 МК України.

Колегія суддів зазначає, що частиною 3
ст. 53 МК України передбачене надання
декларантом додаткових документів
тільки за наявності певних умов, а саме:
у разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

За результатами аналізу вищевказаних
положень Митного кодексу України
відповідач прийняв рішення про
коригування митної вартості товарів та
оформив картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформлені
чи пропуску товарів і транспортних
засобів комерційного призначення з
порушенням статей глави 8 та 9 Митного
Кодексу України, наказу Міністерства
фінансів України "Про затвердження
форми рішення про коригування митної
вартості товарів, Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів, Переліку додаткових
складових до ціни договору" від 24.05.2012 р.
№ 598 та наказу Мінфіна України "Про
затвердження Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа" від 30.05.2012
р. № 63, а саме - за відсутністю
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі без обґрунтування причин
того, що позивачем невірно визначено
митну вартість товарів.

Отже, відповідач під час здійснення
митного контролю правильності
визначення позивачем митної вартості
товарів і митного оформлення діяв у
спосіб, який не відповідає вимогам
Митного кодексу України.

Відповідачем не було надано до суду
жодних фактичних даних, які б свідчили
про наявність у поданих позивачем до
митного оформлення документах
розбіжностей чи ознак підробки;
суб'єктом владних повноважень не
доведено, що подані документи не
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів або
не містять відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Суд відхиляє твердження митниці щодо
наявності сумніву у визначенні
позивачем митної вартості товарів за
першим методом з посиланням на
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару умовам, наведеним у главі 9
Митного кодексу України, в зв'язку з
виявленими і непідтвердженими
розбіжностями в документах, в зв'язку з
тим, що використані декларантом
відомості не підтверджені в повній
мірі документально, а також в зв'язку з
ненаданням декларантом додаткових
документів, передбачених пунктом 3
статті 53 Митного кодексу України, з
огляду на наступне.

Відповідач зазначав, що причиною
запиту додаткових документів було саме
невідповідність ціни, яка була
зазначена позивачем, митній вартості
ідентичних та подібних товарів
відповідно до інформації Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України. Але при цьому
відповідачем не доведено, що декларант
у декларації митної вартості зазначив
не усі складові числового значення
митної вартості, неправильно здійснив
розрахунок, записав до декларації
недостовірні або неточні відомості.
Таким чином відповідач прийняв рішення
про коригування митної вартості
товарів та оформив картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформлені чи пропуску товарів і
транспортних засобів комерційного
призначення з порушенням статей глави 8
та 9 Митного кодексу України, наказу
Міністерства фінансів України "Про
затвердження форми рішення про
коригування митної вартості товарів",
Правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів та
наказу Мінфіну України "Про
затвердження Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа" № 63 від
30.05.12 р., а саме - за відсутністю
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі без обґрунтування причин
того, що позивачем невірно визначено
митну вартість товарів. Отже,
відповідач під час здійснення митного
контролю правильності визначення
позивачем митної вартості товарів і
митного оформлення діяв у спосіб, який
не відповідає вимогам Митного кодексу
України.

Крім того, відмовляючи у митному
оформленні товару за основним (першим)
методом, митний орган послався на те, що
використані декларантом відомості не
підтверджені в повній мірі
документально, декларантом не надано
додаткових документів, надання яких
передбачено ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України. Проте, такий висновок
відповідача не ґрунтується на
фактичних обставинах справи та
суперечить нормам діючого
законодавства, оскільки відповідно до
ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України
контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч.1 ст. 58 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст.58 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень
щодо прав покупця (імпортера) на
використання оцінюваних товарів, за
винятком тих, що: а) встановлюються
законом чи запроваджуються органами
державної влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень ч.10 цієї статті; 4)
покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Відповідач у спірних рішення про
коригування митної вартості товарів,
запереченнях проти позову, апеляційній
скарзі не вказав, які саме
існували обмеження щодо прав позивача
на використання оцінюваних товарів,
передбачені ч. 1 ст. 58 Митного кодексу
України.

Суд першої інстанції правомірно не
прийняв до уваги доводи відповідача
про те, що ненадання позивачем
додаткових документів, передбачених ч.
3 ст. 53 Митного кодексу України, не дало
змоги відповідачеві визнати заявлену
декларантом митну вартість, оскільки
згідно із вимогами п. 3 ст. 53 Митного
кодексу України декларант зобов'язаний
надати додаткові документи за їх
наявності.

Колегія суддів зазначає, що зміна ціни
на товар знайшла своє відображення
згідно п. 3.3. контракту оплата Товару
здійснюється Покупцем на умовах 100%
відстрочки платежу, так під час митного
оформлення товарів був наданий
оригінал інвойсу № (S)FSE - 49/14/SK3 від
30.01.2013р.. до контракту та специфікація №
1 від 30.01.2014р., у яких чітко зазначались
умови оплати товару, а саме
відстрочення оплати 30 днів.

Оскільки товар поштучний/комплектний,
визначення митної вартості повинно
здійснюватись в розрахунку за одиницю
продукції, а не за кілограм, що було
зроблено відповідачем по справі.

Джерелом інформації для прийняття
оскаржуваного рішення про коригування
митної вартості слугувала наявна у
Харківської митниці цінова інформація,
наявна у ПІК "Іспектор 2006", та рішення
про коригування митної вартості,
зокрема, МД № 508050000/2013/14436 від 29.11.2013р.

У ПІК "Інспектор 2006" відомості щодо
митної вартості товарів наведені у
розрахунку за кілограм, а відтак, дані
зазначеного інформаційного ресурсу 5, 00
USD/кг - не можуть бути застосовані до
спірних відносин, з огляду на означений
вище характер ввезеного товару.

Позивач в підтвердження митної
вартості товару надав експертний
висновок зроблений суб'єктом оціночної
діяльності, який діяв на підставі
кваліфікаційного свідоцтва оцінювача
ХЦНТУШ та ФДМУ № 5928, виданого Фондом
Держмайна України та ХЦНТЕШ від 19.04.2008р.
Оцінка виконана у відповідності з
Національним стандартом № 1,
Міжнародними стандартами оцінки та
Нормами професійної діяльності
оцінювача Українського Товариства
Оцінювачів. Саме ціна, яка може бути
фактично сплачена на ринку ідентичних
товарів, була досліджена експертом.

Стосовно посилань відповідача на те, що
згідно інформації спеціалізованої
бази даних Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби
України найменша митна вартість товару
на ідентичний товар значно перевищує
заявлену декларантом, колегія суддів
зазначає, що митний орган при
здійсненні митного контролю має діяти
у спосіб, визначений Митним кодексом
України, а відомості, які містяться в
автоматизованій системі мають лише
допоміжний інформаційний характер при
прийнятті митним органом відповідних
рішень.

Посилання на використання цінової бази
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби у Рішенні
допускається тільки при визначенні
митної вартості відповідно до положень
статей 60 та 64 Кодексу з обов'язковим
зазначенням номера та дати митної
декларації, яку було взято за основу
для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, з поясненнями щодо
зроблених коригувань на обсяг партії
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів; умов поставки, комерційних
умов, тощо.

Зміст же оскаржуваних рішень не
свідчить про дотримання відповідачем
вищезазначених нормативних приписів.

Враховуючи усе викладене, корегування
відповідачем митної вартості товару
виключно на підставі даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
(ЄАІС) Державної митної служби не є
таким, що відповідає нормам діючого
законодавства.

Відповідач повинен був належним чином
довести, що позивачем навмисно
занижена вартість товару, однак не
надав таких доказів та не довів, що
митна вартість товару, заявлена
позивачем, була нижче вартості
сировини та вартості ідентичних та
подібних товарів, оформлених іншими
митницями України.

Колегія суддів зазначає, що відповідач
повинен був належним чином довести, що
позивачем навмисно занижена вартість
товару, однак, відповідач не надав
таких доказів та не довів, що митна
вартість товару, заявлена позивачем,
була нижче вартості сировини та
вартості ідентичних та подібних
товарів, оформлених іншими митницями
України.

За відсутності таких доказів рішення
митного органу про коригування митної
вартості товару, прийняте за
другорядними методами, є таким, що не
відповідає вимогам чинного
законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що АТ
"Новий Стиль" до митного органу були
подані всі документи для визначення
митної вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, належними
документами, наявними в матеріалах
справи, підтверджено ціну товару, який
був імпортований позивачем на митну
територію України на підставі
контракту № 15012014 від 15.01.2014р., тому
коригування митної вартості названого
товару відповідачем за другорядними
методами проведене з порушенням вимог
ч. 9 ст. 58 Митного кодексу України, тобто,
не на основі об'єктивних даних, що
підтверджуються документально та
підлягають обчисленню.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Згідно до вимог
п.2 ст.71 КАСУ, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено те, що
документи, надані позивачем, на
підставі яких можна визначити митну
вартість товару, є недостатніми та
такими, що викликають сумнів і дають
підстави для визначення митної
вартості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позивачем
надані докази в підтвердження ним
правомірності визначення митної
вартості товару.

За таких обставин, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18.09.2014р.
по справі № 820/14633/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Бартош Н.С.
Старостін В.В. Повний текст ухвали
виготовлений 25.11.2014 р.