Справа № К/9991/46052/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/46052/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Відкритого акціонерного
товариства «Магістраль» до Управління
праці та соціального захисту населення
Оріхівської районної державної
адміністрації Запорізької області,
третя особа - Запорізька обласна
державна адміністрація про стягнення
коштів, за касаційною скаргою
Відкритого акціонерного товариства
«Магістраль» на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 22 вересня
2010 року,-

у с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року Відкрите акціонерне
товариство «Магістраль» (далі -
Товариство) звернулося з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Оріхівської
районної державної адміністрації
Запорізької області (далі - УПСЗН), у
якому з урахуванням уточнених позовних
вимог, просило стягнути 19661,90 грн.
компенсації з надання послуг
перевезення пільгових категорій
громадян автомобільним транспортом в
період з 1 січня по 12 жовтня 2008 року.
Посилаючись на вимоги Закону України
«Про автомобільний транспорт» і
Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного бюджету
порядку, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №256 від 4
березня 2002 року (далі - Порядок №256), та
на відмову відповідача у добровільно
відшкодовувати вказану суму позивач
просив про задоволення позову.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від
30 березня 2009 року позов задоволено.

Оскаржуваною постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 22 вересня
2010 року постанову суду першої
інстанції скасовано, прийнято нову
постанову, якою позов задоволено
частково, стягнуто з відповідача на
користь позивача 4642,24 грн. спірної
компенсації за період з 1 січня по 12
жовтня 2008 року. В решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права просить його
рішення скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Судами встановлено, що 24 січня 2008 року
між Товариством та УПСЗН укладено
Договір № 9 про компенсацію витрат
пов'язаних з перевезення пасажирів
пільгових категорій громадян
автомобільним транспортом (далі -
Договір № 9).

Згідно пункту 3.4 цього договору УПСЗН
зобов'язане у відповідності до Порядку
№256 компенсувати Товариству кошти
пов'язані з наданням послуг по
перевезенню пасажирів пільгової
категорії в межах кошторисних
призначень на бюджетний рік. При цьому
щомісячна сума відшкодування
зазначених витрат не може перевищувати
13027,88 грн. (пункт 2.3. Договору). Такі умови
щодо граничної суми відшкодувань діяли
у період з 1 січня по 31 квітня 2008 року
(пункт 6.1. Договору). Після чого сторони
уклали Додаткову угоду № 1 від 29 травня
2008 року, згідно якої пункт 2.3. Договору
змінено, та визначено, що з 15 травня 2008
року або з моменту відновлення
Товариством надання послуг по
перевезенню пільгових категорій
громадян щомісячна сума відшкодування
по Договору не може перевищувати 21000
грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і задовольняючи частково
позовні вимоги апеляційний суд на
підстав наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що сума невідшкодованих спірних витрат
становить з 19661,90 грн., яка складається
з 4642,24 грн., які визнаються
відповідачем, та 15019,66 грн. які є
неузгодженими по актах виконаних робіт
за січень-лютий 2008 року. Суд
обґрунтовано зазначив, що у вказаний
період (січень-лютий 2008 року) діяв пункт
2.3. Договору № 9, за умовами якого
гранична сума спірного відшкодування
на місяць становила 13027,88 грн. Оскільки
у ці місяці Товариство подало акти
виконаних робіт на суму більшу аніж
зазначена у Договорі № 9, а нова
редакція пункту 2.3 Додаткової угоди № 1
діє лише з 15 травня 2008 року, тому
підстав відшкодовувати зазначену
решту витрат не має.

Так, регулювання відносини між
автомобільними перевізниками,

замовниками транспортних послуг,
органами виконавчої влади та

органами місцевого самоврядування,
пасажирами, власниками

транспортних засобів, а також їх
відносини з юридичними та

фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які

забезпечують діяльність
автомобільного транспорту та
безпеку

перевезень, визначено Законом України
від 5 квітня 2001 року № 2344-ІІІ «Про
автомобільний транспорт» (далі - Закон
2344-ІІІ).

Відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 7
Закон 2344-ІІІ органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування
зобов'язані забезпечувати компенсацію
витрат автомобільному перевізнику
внаслідок перевезення пільгових
категорій пасажирів та регулювання
тарифів.

Частиною 2 статті 29 цього ж Закону
визначено, що органи виконавчої влади
та органи місцевого самоврядування
зобов'язані надати перевізникам, які
здійснюють пільгові перевезення
пасажирів та перевезення пасажирів за
регульованими тарифами, компенсацію
відповідно до закону.

За змістом статті 31 Закону відносини
автомобільного перевізника, що
здійснює перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування міських, приміських та
міжміських, які не виходять за межі
території області (внутрішньообласні
маршрути), із органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування
визначаються договором про
організацію перевезень пасажирів
на автобусному маршруті загального
користування, у якому встановлюються:
перелік маршрутів загального
користування, які буде обслуговувати
автомобільний перевізник, умови
організації перевезень, показники
якості транспортного обслуговування
населення, термін роботи
автомобільного перевізника,
зобов'язання органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
щодо облаштування маршруту, підтримки
проїзної частини автомобільної
дороги та під'їзних шляхів у
належному стані (тільки для міських
автобусних маршрутів), розмір
компенсації витрат автомобільного
перевізника внаслідок перевезення
пільгових пасажирів та регулювання
тарифів, механізм їх виплати.

Суд апеляційної інстанції
правильно виходив з того, що спірна
компенсація в розмірі 15019,66 грн.
утворилась внаслідок неузгоджених сум
відшкодування вказаних витрат за
період січня по лютий 2008 року, тобто у
період дії Договору сторін № 9, пунктом
2.3. якого граничний розмір такої
компенсації не міг перевищувати 13027,88
грн. Саме таку суму у цей період
відшкодував відповідач, що не
оспорюється сторонами. При цьому
посилання позивача на Додаткову угоду
№ 1 до Договору № 9 є безпідставним,
оскільки періоду спірної вимоги не
стосується.

Суд правильно визнав, що жодних
правил, визначених Порядком №256,
відповідач, як головний розпорядник
коштів місцевого бюджету щодо
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян у
січні - лютому 2008 року, не порушував.

Згідно вимог 3, 5 - 8 Порядку №256
УПСЗН компенсувало Товариству спірні
витрати у відповідності з вимогами
Закону 2344-ІІІ, за січень-лютий 2008 року в
межах та розмірах визначених Договором
№ 9.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
Порядок №256 визначає відповідно до
статті 102 Бюджетного кодексу України
механізм фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення щодо
надання певних пільг та послуг. Межі
цих видатків визначаються
відповідними бюджетами, у даному
випадку Оріхівською районною радою. В
той же час відносини автомобільного
перевізника, що здійснює перевезення
пасажирів із органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування
визначаються відповідним договором
згідно з положеннями Закону 2344-ІІІ.

Оскільки частина задоволеного позову
щодо компенсації спірних витрат в
розмірі 4642,24 грн. відповідачем у
касаційному порядку не оскаржується,
колегія суддів в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України дійшла висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду апеляційної інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог в
частині оспорюваної суми компенсації -
15019,66 грн.

Отже рішення апеляційного суду
відповідає дійсним обставинам справи
та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків суду не
спростовують.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства «Магістраль»
відхилити, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 22 вересня
2010 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало