Справа № 320/10017/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м.
Київ К/800/26477/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області 18 грудня 2013 року

та постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2014 року

у справі №320/10017/13-а

за позовом ОСОБА_4

до виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради

про визнання протиправними дій та
бездіяльність та скасування припису, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради (далі по
тексту Виконавчий комітет), яким просив
визнати протиправною бездіяльність
відповідача стосовно не розгляду заяв
позивача відповідно до постанови
Мелітопольського міськрайонного суду
від 07.12.2011 у справі №2а-17913/11; визнати
протиправними дії Виконавчого
комітету, які виразилися в доведені до
позивача і до населення м. Мелітополя
перекручених норм Закону України «Про
благоустрій населених пунктів» і, як
наслідок, порушення прав громадян
відповідно до ст. 57 Конституції
України; визнати протиправними дії
відповідача по незаконному складенні
припису № 326 від 14.05.2013 року; скасувати
дію припису №326 від 14.05.2013 року.

Постановою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області 18 грудня 2013 року у справі
№320/10017/13-а в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2014 року у справі
№320/10017/13-а постанову суду першої
інстанції скасовано. Позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
Виконавчого комітету щодо складення
припису № 326 від 14.05.2013 року та
скасовано вказаний припис. В решті
позову відмовлено.

При скасуванні рішення місцевого
адміністративного суду та ухваленні
нового, суд апеляційної інстанції
виходив з часткової обґрунтованості
позивачем своїх вимог. За відсутності
встановлення факту здійснення ОСОБА_4
правопорушення щодо благоустрою та
санітарного стану міста Мелітополя,
дії відповідача по складенню припису є
протиправними, внаслідок чого підлягає
скасуванню і сам припис.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
статей 13, 15, 26 Закону України «Про
благоустрій», статей 19, 57 Конституції
України, статті 98 Кодексу
адміністративного судочинства
України, просить вищезазначені судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Виконавчий комітет подав до Вищого
адміністративного суду України
заперечення на касаційну скаргу,
просив залишити касаційну скаргу без
задоволення, судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги та заперечень на неї,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права і наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що розпорядженням
міського голови Мелітопольської
міської ради від 25.04.2013 №277-р створено
комісію для розгляду заяв мешканця
будинку АДРЕСА_1 від 26.05.2011 року та 01.06.2011
року. Визначено, що робота комісії
відбудеться 14.05.2013 року.

14.05.2013 року комісією в присутності
позивача проведено обстеження
прилеглої території до подвір'я
вказаного вище будинку та складений
акт, згідно якого будівельне сміття на
прилеглій території відсутнє, стан
покриття прилеглої території
відновлений, підстав для притягнення
до відповідальності власника будинку
№211/2 по вул. Белякова в м.Мелітополь
немає.

Про результати роботи комісії по
розгляду звернень на виконання
постанови Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 07.12.2011 у справі № 2а-17913/11
ОСОБА_4 повідомлено.

14.05.2013 року інспектором відділу з
контролю за санітарним станом в місті
Виконавчого комітету до позивача
прийнятий припис № 326 від 14.05.2013 року.

Із змісту оскарженого припису
вбачається, що при перевірці прилеглої
території будинку ОСОБА_4 виявлено
наявність сухого гілля на деревах,
поросль трави, це є порушенням щодо
благоустрою та санітарного стану
міста. На підставі чого позивача
зобов'язано в строк до 24.05.2013 усунути
вказані порушення.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із правовою позицією суду
другої інстанції про часткове
задоволення позовних вимог з огляду на
наступне.

За приписами частини 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 07 грудня 2011 року, залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14.02.2013 року, у справі №2а-17913/11 за
позовом ОСОБА_4 до Виконавчого
комітету, визнано протиправною
бездіяльність останнього щодо
процедури розгляду звернень ОСОБА_4 та
зобов'язано Виконавчий комітет
розглянути звернення від 26 травня 2011
року та 01 червня 2011 року у його
присутності та належним чином
повідомити про результати розгляду
звернень.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що у справі №2а-17913/11 судами
надана оцінка бездіяльності
Виконавчого комітету стосовно
розгляду звернень позивача та
зобов'язано відповідача розглянути
вказані звернення.

Таким чином, звертаючись до
адміністративного суду в даній справі
ОСОБА_4, оскаржує бездіяльність
відповідача щодо виконання рішення
суду у справі №2а-17913/11.

На вказану обставину правомірно
звернуто увагу судами попередніх
інстанцій.

Статтею 267 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачений
судовий контроль за виконанням судових
рішень в адміністративних справах, яка
надає право позивачу, на користь якого
ухвалено постанову суду, подати до суду
першої інстанції заяву про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, що вчинені суб'єктом
владних повноважень-відповідачем на
виконання такої постанови суду або на
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

У наведеній частини судами порушень
норм матеріального та процесуального
права не відбулось. Іншого доводами
касаційної скарги не доведено.

Стосовно визнання протиправними дій
Виконавчого комітету, які виразилися в
доведені до ОСОБА_4 і до населення м.
Мелітополя перекручених норм Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів», чим порушено права громадян,
визначені ст. 57 Конституції України,
колегія суддів виходить з наступного.

Позивач зазначає, що працівники
Мелітопольського міськвиконкому, в
складі інспектора ВКССМ Г.Іванова,
представника Мелітопольської
архітектури Р. Паніна, юриста
міськвиконкому Д. Костирі та
представника відділу житлового
господарства Богатирьової В.О., за
допомогою засобів масової інформації
розповсюджували населенню Запорізької
області недостовірну інформацію про
те, що всі громадяни приватного сектору
зобов'язані прибирати траву на
прилеглій до їхньої присадибної
ділянки території загального
користування та опилювати сухі гілки
на деревах розміщених на цій території.
Ці ствердження протиречать Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів».

Натомість, як вбачається з матеріалів
справи, рішенням Мелітопольської
міської ради від 29.03.2013 року №11 «Про
затвердження Правил благоустрою
території міста Мелітополя та втрату
чинності рішення 19 сесії
Мелітопольської міської ради
Запорізької області V скликання від
29.08.2007 № 13» затверджено Правила
благоустрою території міста
Мелітополя.

Згідно п.11.3 вищезазначених Правил
благоустрою визначено межі території
щодо їх утримання в належному стані
власниками будівель приватного
сектору - по довжині ділянки, будинку з
фасадної сторони або у створі по
довжині займаних приміщень з фасадної
сторони до краю проїзної частини, але
не більше ніж 15 м.

Відповідно до пункту 11.6 Правил
благоустрою, на власних прибудинкових,
прилеглих та закріплених територіях,
які належить прибирати, необхідно
проводити весь комплекс робіт,
спрямований на наведення та постійне
підтримання чистоти і порядку,
збереження зелених насаджень в тому
числі регулярно знищувати бур'яни,
скошувати траву, видаляти сухостійні
дерева та чагарники, видаляти сухе та
поломане гілля та забезпечувати їх
вивезення; проводити в повному обсязі
заміну засохлих та пошкоджених кущів і
дерев.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції приходить до висновку, що
позивач фактично не погоджується із
нормами Правил благоустрою території
міста Мелітополя, затверджених
рішенням Мелітопольської міської ради
від 29.03.2013 року №11. Він посилається на
невідповідність обов'язку по утриманню
в належному стані власниками будівель
приватного сектору територій
загального користування, прилеглих до
їхньої присадибної ділянки, приписам
Закону України «Про благоустрій
населених пунктів».

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія наголошує, що у разі порушення
прав, свобод або інтересів ОСОБА_4
Правилами благоустрою території міста
Мелітополя, затвердженими рішенням
Мелітопольської міської ради від 29.03.2013
року №11, він не позбавлений права
звернутися до суду за захистом своїх
прав.

Позивачем в процесі розгляду справи не
доведено, в чому саме полягає
невідповідність нормам Закону України
«Про благоустрій населених пунктів».

Апеляційний адміністративний суд,
частково задовольняючи позовні вимоги,
звернув увагу на відсутность
встановлення факту здійснення ОСОБА_4
правопорушення щодо благоустрою та
санітарного стану міста Мелітополя.

З цією правовою позицією погоджується
і суд касаційної інстанції. Визнання
протиправними дій Виконавчого
комітету щодо складення припису № 326
від 14.05.2013року та скасування припису є
законним та обґрунтованим.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України вважає,
що наведені вище твердження не можуть
поставити під сумнів обґрунтованість
судового рішення апеляційного
адміністративного суду.

Щодо відсутності розгляду питання по
розподілу судових витрат, слід
виходити з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 98 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вирішує питання щодо
судових витрат у постанові суду або
ухвалою.

У відповідності до частини 1 статті 168
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, що ухвалив судове рішення,
може за заявою особи, яка брала участь у
справі, чи з власної ініціативи
прийняти додаткову постанову чи
постановити додаткову ухвалу у
випадках, якщо щодо однієї із позовних
вимог, з приводу якої досліджувалися
докази, чи одного з клопотань не
ухвалено рішення; суд, вирішивши
питання про право, не визначив способу
виконання судового рішення; судом не
вирішено питання про судові витрати.

З врахуванням наведеної вище норми
процесуального права, ОСОБА_4 має право
на звернення до адміністративного
суду, який ухвалив судове рішення, із
заявою про прийняття додаткового
рішення щодо вирішення питання про
судові витрати.

За нормою частини 2 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не може бути скасовано судове
рішення з мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Не вирішення питання про судові
витрати не може бути підставою для
скасування вірної по суті постанови
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року.

Колегія суддів вважає, що судом другої
інстанції правозастосування відбулось
із дотримання норм діючого
законодавства та з повним, достовірним,
неупередженим та об'єктивним
з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваному судовому рішенні
апеляційного адміністративного суду,
воно ґрунтується на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2014 року у справі
№320/10017/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: