Справа № 161/10873/13-а, 2а-161/606/13
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року

Справа № 876/11953/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Департаменту соціального
захисту населення Волинської обласної
державної адміністрації на постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 06 серпня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту соціального захисту
населення Волинської обласної
державної адміністрації про
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Департаменту соціального
захисту населення Волинської обласної
державної адміністрації, в якому
просив визнати незаконною відмову
відповідача у наданні дозволу на
зняття з обліку для реєстрації
автомобіля Опель-Астра-Караван 1995 року
випуску з об'ємом двигуна 1598 смІ, №
кузова НОМЕР_3 та зобов'язати не чинити
перешкод у здійсненні права
розпоряджатися майном; зобов'язати
відповідача дати дозвіл на зняття з
обліку для реєстрації та на відчуження
автомобіля Опель-Астра-Караван 1995 року
випуску, з об'ємом двигуна 1598 смІ, №
кузова НОМЕР_3, державний номерний знак
НОМЕР_1.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 06 серпня 2013
року адміністративний позов
задоволено частково. Зобов'язано
Департаменту соціального захисту
населення Волинської обласної
державної адміністрації не чинити
ОСОБА_2 перешкод у здійсненні права
розпоряджатись автомобілем
«Опель-Астра-Караван», 1995 року випуску,
об'ємом двигуна 1598 смІ № кузова НОМЕР_3,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.
В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду,
його оскаожив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі,
покликаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин
справи, просить скасувати оскаржувану
постанов та прийняти нову про відмову
заявлених позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що після смерті
інваліда, автомобіль визнаний
гуманітарною допомогою, яким інвалід
був забезпечений через органи
соціального захисту і користувався
менше 10 років, може бути переданий у
власність одному з членів сім'ї
інваліда за рішенням Мінсоцполітики за
умови сплати податків і зборів за
ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля, які
повинні бути сплачені членом сім'ї
померлого інваліда, протягом шести
місяців здня смерті інваліда.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до п. 42 Порядку надання
автомобілів, отриманих як гуманітарна
допомога, затвердженогоПостановою
Кабінету Міністрів України від 07.02.2001
року №128 "Про внесення змін до Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями"
ОСОБА_3, як інвалід першої групи був
забезпечений автомобілем марки
«Опель-Астра-Караван», 1995 року випуску,
з об'ємом двигуна 1598 куб.см № кузова
НОМЕР_3, ввезеного як гуманітарна
допомога від громадянина Німеччини.

30.11.2004 р. ВРЕВ ВДАІ УМВС України у
Волинській області вищевказаний
автомобіль поставлений на облік та був
зареєстрований за ОСОБА_3 На автомобіль
видано державний номерний знак НОМЕР_1
та дозволено право керування ОСОБА_2,
про що було зроблено відповідний запис
у свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу. 09.07.2007 року
ОСОБА_3 помер.

15.05.2013 р. ОСОБА_2 звернувся до
Департаменту соціального захисту
населення Волинської обласної
державної адміністрації із заявою про
видачу дозволу на перереєстрацію
автомобіля на його ім'я.

Листом Департаменту соціального
захисту населення Волинської обласної
державної адміністрації від 29.05.2013 р. за
Вих.№ С-256 позивачу було відмовлено у
видачі дозволу (розпорядження) на
зняття з обліку в органах соціального
захисту та відчуження автомобіля та
зазначено, що після смерті інваліда,
автомобіль визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через органи соціального
захисту і користувався менше 10 років,
може бути переданий у власність одному
з членів сім'ї інваліда за рішенням
Мінсоцполітики за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля, які повинні бути сплачені
членом сім'ї померлого інваліда,
протягом шести місяців здня смерті
інваліда.

Відповідно до ч.2 ст. 38 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року,
після смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, виданий безоплатно чи на
пільгових умовах, у тому числі визнаний
гуманітарною допомогою, за бажанням
членів його сім'ї може бути переданий у
їх власність безоплатно у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

ОСОБА_3 було забезпечено автомобілем
відповідно до Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 999 від 08.09.1997 року.

Відповідно до п. 37 вищевказаного
Порядку, після смерті інваліда
автомобіль, яким він був забезпечений
безплатно або на пільгових умовах,
залишається його сім'ї та знімається з
обліку в органах соціального захисту
населення. Перереєстрація автомобіля
на ім'я одного з членів сім'ї інваліда,
який на час смерті інваліда проживав
разом з ним, проводиться
Державтоінспекцією з дозволу органу
соціального захисту населення, де
інвалід перебував на обліку як власник
транспорту. Дана постанова втратила
чинність згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року N
999.

Відповідно до абз. 7 п.41 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року (в
редакції на момент смерті інваліда -
від 31.10.2012 року) після смерті інваліда,
дитини-інваліда автомобіль, визнаний
гуманітарною допомогою, яким інвалід
був забезпечений через головне
управління соціального захисту і
користувався менше ніж 10 років, може
бути переданий у власність одному з
членів сім'ї інваліда за рішенням
Комісії з питань гуманітарної допомоги
при Кабінеті Міністрів України за
умови сплати податків і зборів за
ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля.

Згідно абз. 10 п. 41 вказаного Порядку, у
разі несплати членом сім'ї інваліда,
дитини-інваліда податків і зборів
(обов'язкових платежів) автомобіль
повертається (вилучається) головному
управлінню соціального захисту або
управлінню виконавчої дирекції після
закінчення шестимісячного строку з дня
смерті інваліда. Вилучення автомобіля
здійснюється відповідно до абзацу
п'ятнадцятого пункту 16 цього Порядку.

Враховуючи вищенаведене, норми Порядку
№ 999 від 19.07.2006 року не підлягають
застосуванню до правовідносин, що
виникли до набрання чинності даним
нормативним актом, оскільки відносини
щодо забезпечення інваліда
автомобілем та надання права членам
сім'ї інваліда на залишення автомобіля
в разі його смерті є єдиним правочином.

Крім того, пунктом 6 Порядку № 999
визначено, що інвалід, законний
представник недієздатного інваліда,
дитини-інваліда отримує автомобіль на
десятирічний строк без права продажу,
дарування, передачі (в тому числі за
довіреністю) іншій особі. Після
закінчення зазначеного строку інвалід
може користуватися таким автомобілем
до отримання нового або повернути його
головному управлінню соціального
захисту чи управлінню виконавчої
дирекції на умовах згідно з пунктом 14
цього Порядку.

Відповідно до п.12 Порядку № 999,
реєстраційні документи на автомобіль
оформлюються на інвалідів, а
недієздатним інвалідам і
дітям-інвалідам - на їх законних
представників.

Згідно п.41 Порядку № 999, за бажанням
інвалідів головні управління
соціального захисту можуть
забезпечувати їх автомобілями,
ввезеними в Україну і визнаними в
установленому порядку гуманітарною
допомогою, без права продажу,
дарування, передачі (в тому числі за
довіреністю) іншій особі. Автомобілями,
отриманими головними управліннями як
гуманітарна допомога, інваліди (за їх
бажанням або за бажанням законних
представників недієздатних інвалідів),
діти-інваліди (за бажанням їх законних
представників), які перебувають на
обліку, забезпечуються безоплатно в
порядку черговості.

Автомобіль, отриманий головним
управлінням соціального захисту як
гуманітарна допомога для конкретного
інваліда, який перебуває на обліку,
видається безоплатно такому інваліду
(за його згодою або за згодою законного
представника недієздатного інваліда),
дитині-інваліду (за згодою її законного
представника) незалежно від черговості
на десятирічний строк, визначений з
дати видачі, із зняттям з обліку.

У разі відмови інваліда, законного
представника недієздатного інваліда,
дитини-інваліда від автомобіля,
отриманого головним управлінням
соціального захисту як гуманітарна
допомога, такий автомобіль отримується
в порядку черговості іншим інвалідом,
який перебуває на обліку.

Пунктом 42 Порядку № 999 визначено, що у
реєстраційних документах на
автомобіль підрозділ МВС робить
позначку про видачу автомобіля
головним управлінням соціального
захисту, а також про заборону
відчуження автомобіля та передачі
права керування автомобілем без
дозволу цього головного управління.

У разі порушення зазначеної вимоги
інвалід у подальшому позбавляється
права на забезпечення автомобілем
через головне управління соціального
захисту.

Аналіз наведених норм свідчить, що
законодавством взагалі не передбачено
можливості відчуження гуманітарної
допомоги, а лише заміну отримувача
гуманітарної допомоги, а тому вимога
про зобов'язання відповідача надати
дозвіл на зняття з обліку спірного
автомобіля до задоволення не підлягає.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що слід
зобов'язати Департамент соціального
захисту населення Волинської обласної
державної адміністрації не чинити
ОСОБА_2 перешкод у здійсненні права
розпоряджатись автомобілем
«Опель-Астра-Караван», 1995 року випуску,
з об'ємом двигуна 1598 куб.см № кузова
НОМЕР_3, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Департаменту
соціального захисту населення
Волинської обласної державної
адміністрації залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 06 серпня 2013 року в справі №
161/10873/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська