Справа № 823/2256/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
823/2256/14 Головуючий у
1-й інстанції: Тимошенко В.П.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Черкаській області -
Гнізділова Ігоря Олександровича на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Черкаській області до
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Черкаської області про скасування
постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Черкаській області
звернулося до Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Черкаської області про скасування
постанови. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що державний виконавець не в повному
обсязі вжив передбачених законом
заходів для примусового стягнення
заборгованості, що призвело до
порушення майнових прав позивача. Тому,
просив скасувати оскаржуване рішення.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2014 року у задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Черкаській області -
Гнізділов Ігор Олександрович подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову про задоволення даного
позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що з 31.08.2012 року на
виконанні у Відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області знаходиться зведене виконавче
провадження стосовно боржника ЗАТ
«Канівбуд» про стягнення на користь
юридичних осіб боргу на загальну суму
1783674,63 грн., у тому числі з примусового
виконання виконавчого листа
Черкаського окружного
адміністративного суду від 18.10.2011 року
№ 2а/2370/3665/2011 про стягнення із ЗАТ
«Канівбуд» на користь позивача
недоїмки зі сплати страхових внесків
за в сумі 275,36 грн.

26.06.2014 року головний державний
виконавець Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області Вакуленко С.М. прийняла
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачу у зв'язку з тим, що
він відмовився залишити за собою майно
боржника, яке не реалізоване під час
примусового виконання рішення суду.

Не погоджуючись з такою постановою
відповідача, позивач звернувся до суду
з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необґрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обґрунтованим з огляду на
наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України
«Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 1 цього Закону виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону
визначено, що виконавчі листи, які
видаються судами, є виконавчими
документами та підлягають виконанню
державною виконавчою службою
відповідно до цього Закону.

Державний виконавець відповідно до ч. 1
ст. 6 Закону зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Вимогами ч.ч. 1-2 ст. 11 Закону встановлено
обов'язок державного виконавця вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема,
він здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень
згідно з ч. 1 ст. 32 Закону є: звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб;
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; вилучення в боржника і
передача стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні; інші заходи,
передбачені рішенням.

Судом першої інстанції було
встановлено, що заходи 01.10.2012 року
головний державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області Вакуленко С.М.
прийняла постанову про арешт коштів
ЗАТ «Канівбуд» (а.с.52), які містяться на
рахунках у банківських установах.

З метою примусового стягнення
арештованих коштів на адресу
банківських установ надсилались
платіжні вимоги, які були повернуті у
зв'язку з відсутністю коштів на
рахунках, що обслуговують боржника.

В подальшому державний виконавець
розпочав стягнення за рахунок
арештованого майна.

Частинами 1-5 статті 52 зазначеного вище
Закону передбачено, що звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. На кошти та
інші цінності боржника, що знаходяться
на рахунках, вкладах та на зберіганні у
банках чи інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 19.08.2013 року з аукціону
частково реалізовані транспортні
засоби боржника на загальну суму 29069,00
грн. Ці кошти розподілені та
перераховані в порядку черговості,
визначеної ст.ст. 43-44 Закону України
«Про виконавче провадження», однак їх
не вистачило для задоволення вимог
позивача.

23.08.2013 року проведена процедура
реалізації нерухомого майна боржника,
що знаходилося за адресою: АДРЕСА_1.
Переможцем прилюдних торгів визнано
ОСОБА_4, однак кошти нею за вказане
майно не сплачені.

Торги з реалізації рухомого майна
боржника, а саме: лотки бетонні, ємкості
для води, інше обладнання на загальну
суму 162912,00 грн. призначені на 08.08.2013 року
та 02.09.2013 року не відбулися.

У зв'язку з цим, державний виконавець
провів уцінку вказаного майна,
вартість якого склала 67880,25 грн.

Вказане майно реалізоване на торгах
30.10.2013 року.

Однак, станом на 22.11.2013 року кошти від
його реалізації переможцем торгів не
сплачені, у зв'язку з чим, на адресу
стягувачів направлені листи з
пропозицією залишити за собою
нереалізоване майно в рахунок
погашення боргів.

З матеріалів справи вбачається, що
через відсутність попиту державний
виконавець направляв стягувачам
пропозиції залишити за ними
нереалізоване майно.

Частинами 5-7 статті 62 вказаного Закону
визначено, що не реалізоване на
прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах протягом двох
місяців майно підлягає уцінці
державним виконавцем, що проводиться в
десятиденний строк з дня визнання
прилюдних торгів чи аукціону такими, що
не відбулися, або закінчення
двомісячного строку реалізації майна
на комісійних умовах. Майно може бути
уцінене не більш як на 30 відсотків. У
разі нереалізації майна в місячний
строк з дня проведення уцінки воно
повторно уцінюється в такому самому
порядку, але не більш як на 50 відсотків
початкової вартості майна. У разі якщо
в місячний строк з дня проведення
повторної уцінки майно не реалізовано
на прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах, державний
виконавець повідомляє про це стягувачу
і пропонує йому вирішити питання про
залишення за собою нереалізованого
майна, крім майна, конфіскованого за
рішенням суду. У разі якщо стягувач у
п'ятнадцятиденний строк з дня
отримання повідомлення державного
виконавця письмово не заявив про своє
бажання залишити за собою
нереалізоване майно, арешт з майна
знімається і воно повертається
боржникові. У разі відсутності в
боржника іншого майна, на яке може бути
звернено стягнення, виконавчий
документ повертається стягувачу без
виконання.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що 04.12.2013 року позивач
направив на адресу відповідача лист №
2972/07-26 про відмову залишити за собою
непродане майно ЗАТ «Канівбуд» в
рахунок погашення заборгованості.

Враховуючи викладене суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
вказані обставини згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження», за якою виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо стягувач
відмовився залишити за собою майно
боржника, не реалізоване під час
виконання рішення, є підставою для
повернення виконавчого документа
стягувачу.

Повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, державний виконавець вжив
усіх, передбачених законом заходів для
примусового стягнення боргу із ЗАТ
«Канівбуд».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
правомірність дій відповідача та про
відсутність підстав для задоволення
даного позову.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Черкаській області -
Гнізділова Ігоря Олександровича -
залишити без задоволення, а постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е.
Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.