Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/9809/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до відділу Державної
автомобільної інспекції Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Севастополі, старшого інспектора
Державної патрульної служби відділу
Державної автомобільної інспекції
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Севастополі Кирюхіна
Максима Григоровича, Головного
управління Державного казначейства
України у м. Севастополі, Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Севастополі про визнання дій
незаконними, протоколу недійсним та
відшкодування шкоди, за касаційними
скаргами ОСОБА_4 та Головного
управління Державного казначейства
України у м. Севастополі на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до відділу Державної
автомобільної інспекції Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Севастополі (далі - ДАІ та
УМВС), старшого інспектора Державної
патрульної служби відділу ДАІ УМВС
України в м. Севастополі Кирюхіна М.Г.,
Головного управління Державного
казначейства України у м. Севастополі
(далі - ДКУ), УМВС України в м.
Севастополі про визнання дій
інспектора незаконними, протоколу про
адміністративне правопорушення
недійсним та відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те,
що відповідач - інспектор ДАІ Кирюхін
М.Г. 5 жовтня 2009 року безпідставно
зупинив його транспортний засіб та
склав протокол про адміністративне
правопорушення, неправомірно затримав
його автомобіль з подальшим
переміщенням на спецмайданчик.
Внаслідок чого позивачу було завдано
шкоду у вигляді витрат за зберігання
автомобіля на спецмайданчику в розмірі
10,50 грн., та його доставку в розмірі 100
грн. У зв'язку з чим з урахуванням
уточнених позовних вимог, позивач
просив стягнути зазначену шкоду та
понесені ним судові витрати.
Посилаючись на вимоги статті 265-2
Кодексу про адміністративні
правопорушення України (далі КУпАП) та
положення Конституції України, ОСОБА_4
просив про задоволення позовних вимог.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 30 червня 2010 року позовні вимоги
задоволено частково.

Оскаржуваною постановою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року постанову суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нову постанову,
якою позовні вимоги задоволено
частково, визнано протиправними дії
старшого інспектора Державної
патрульної служби відділу ДАІ УМВС
України в м. Севастополі Кирюхіна М.Г. в
частині тимчасового затримання 5
жовтня 2009 року, доставки і постановки
на штраф майданчик автомобіля позивача
та стягнуто на користь останнього з
Державного бюджету України
матеріальну шкоду у вигляді оплати
доставки автомобіля на спецмайданчик в
розмірі 100 грн., оплати за його
зберігання в розмірі 10,50 грн., а також
витрати на правову допомогу в розмірі
116,03 грн. і 3,40 грн. судового збору. В
решті позову відмовлено.

У поданих касаційних скаргах,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
позивач просить рішення судів
скасувати та задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі, а відповідач -
ДКУ у задоволенні позовних вимог, в
частині стягнення з Державного бюджету
України матеріальної шкоди та судових
витрат, відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарг з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і задовольняючи частково
позовні вимоги суд апеляційної
інстанції на підставі наявних у справі
даних встановив і правильно виходив з
того, що інспектор ДАІ Кирюхін М.Г. 5
жовтня 2009 року під час затримання,
доставки і постановки на спецмайданчик
автомобіля «Cherry», що належить ОСОБА_4,
діяв поза межами своїх повноважень та
в порушення чинного законодавства.
Тому суд прийшов до правильного
висновку, що шкода, завдана
неправомірними діями вказаного
суб'єкту владних повноважень у вигляді
110,50 грн. матеріальних збитків та 119,43
грн. понесених судових витрат підлягає
стягненню з Державного бюджету України
згідно з вимогами частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судами встановлено, що 5 жовтня 2009 року
старшим інспектором ДАІ Кирюхіним М.Г.
зупинено транспортний засіб позивача
та після відповідної перевірки
складено протокол про адміністративне
правопорушення, передбачене частиною 1
статті 126 КУпАП, внаслідок відсутності
у автовласника поліса
загальнообов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.
Після чого позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу та затримано вказаний
транспортний засіб з доставкою на
спецмайданчик.

Як вбачається з матеріалів справи спір
сторін за своєю суттю зводиться до
оскарження позивачем протоколу про
адміністративне правопорушення, дій
інспектора ДАІ з зупинки, затримання та
переміщення на спецмайданчик його
транспортного засобу, і як наслідок
понесених матеріальних збитків. Усі
інші позовні вимоги є похідними від
зазначених.

Згідно вимог частини 1 статті 126 КУпАП (у
редакції спірних правовідносин)
керування транспортними засобами
водіями, які не мають при собі або не
пред'явили чи не передали для
перевірки посвідчення водія
відповідної категорії, талона до
нього, реєстраційних та інших
документів, що підтверджують право
користування чи розпорядження
транспортним засобом, а у випадках,
передбачених законодавством, належно
оформленого дорожнього (маршрутного)
листа або документів на вантаж, що
перевозиться, ліцензійної картки на
транспортний засіб, а так само поліса
(договору) обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (страхового сертифіката
"Зелена картка"), - тягне за собою
накладення штрафу від двадцяти п'яти
до п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Статтею 265-2 КУпАП визначено, що у разі
наявності підстав вважати, що водієм
вчинено порушення, передбачені
частинами першою, другою, третьою,
п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1,
126, частинами першою, другою, третьою і
четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1
цього Кодексу, працівник Державної
автомобільної інспекції тимчасово
затримує транспортний засіб шляхом
блокування або доставляє його для
зберігання на спеціальний майданчик чи
стоянку (якщо розміщення затриманого
транспортного засобу суттєво
перешкоджає дорожньому руху), в тому
числі за допомогою спеціального
автомобіля - евакуатора. Про
тимчасове затримання робиться
відповідний запис у протоколі про
адміністративне правопорушення.

На виконання вимог статті 265-2 КУпАП
Кабінетом Міністрів України прийнято
Постанову від 25 грудня 2008 року № 1102,
якою затверджено Порядок тимчасового
затримання та зберігання транспортних
засобів на спеціальних майданчиках і
стоянках (далі Порядок).

У відповідності з пунктом 2 цього
Порядку тимчасове затримання
транспортного засобу уповноваженою
особою Державтоінспекції проводиться
у випадках, передбачених статтею 265-2
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, зокрема у разі, коли
неможливо усунути причину затримання
на місці виявлення адміністративного
правопорушення, і передбачає примусове
припинення використання такого
транспортного засобу шляхом його
блокування за допомогою технічних
пристроїв або доставлення на
спеціальний майданчик чи стоянку, якщо
транспортний засіб створює значні
перешкоди дорожньому руху.

Уповноваженим особам
Державтоінспекції забороняється брати
участь у здійсненні блокування або
евакуації транспортних засобів у
випадках, не передбачених законом.

Виходячи з буквального тлумачення
наведеної норми Порядку, у разі коли
неможливо усунути причину затримання
на місці виявлення адміністративного
правопорушення можливе лише примусове
припинення використання такого
транспортного засобу шляхом його
блокування за допомогою технічних
пристроїв. При цьому, доставлення на
спеціальний майданчик чи стоянку
можливе за умови, якщо транспортний
засіб створює значні перешкоди
дорожньому руху.

Судом встановлено, що жодних перешкод
під час затримання транспортний засіб
позивача не створював, а отже підстав
для його переміщення на спецамайданчик
у інспектора ДАІ не було.

Згідно вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З урахуванням зазначеного суд
апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
законних підстав для затримання
транспортного засобу позивача та
постановлення на спецмайданчик,
оскільки не встановлено факт того, що
розміщення затриманого транспортного
засобу суттєво перешкоджатиме
дорожньому руху. При цьому таке
затримання у спірний період могло
відбуватися виключно шляхом
блокування цього транспортного засобу
спеціальними технічними засобами до
розгляду протоколу про
адміністративне правопорушення.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки відповідач під час складення
спірного протоколу діяв як суб'єкт
владних повноважень, саме на нього
покладається обов'язок щодо
доказування правомірності своїх дій.
Проте, такі докази не містяться у
матеріалах справи та не встановлені
судом апеляційної інстанції.

В той же час, щодо позовних вимог в
частині протиправності дій
відповідача під час зупинки
транспортного засобу і складення
адміністративного протоколу,
правильним є висновок суду про відмову
в позові, оскільки склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною 1 статті 126
КУпАП повністю доведений матеріалами
справи.

Так, згідно пунктів 12, 12.1 та 12.4 засобів
Інструкцію з питань діяльності
підрозділів дорожньо-патрульної
служби Державтоінспекції МВС,
затвердженої наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 27 березня
2009 року № 111, патрулювання є однією з
основних форм несення
дорожньо-патрульної служби.
Підпунктами 7.2 та 7.3 пункту 7 Інструкції
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
працівники підрозділів ДПС мають право
перевіряти у громадян при підозрі у
вчиненні правопорушень документи, що
посвідчують їх особу, а також
документи, необхідні для з'ясування
питання щодо додержання правил норм і
стандартів у сфері безпеки дорожнього
руху.

Тобто працівники підрозділів ДПС мають
право зупиняти транспортні засоби,
перевіряти документи тощо. Підстави
для зупинки працівниками
Державтоінспекції МВС транспортного
засобу наведені в пункту 14 вказаної
Інструкції.

Що ж до доводів касаційної скарги ДКУ у
частині безпідставного стягнення з
Державного бюджету України зазначених
витрат, суд дійшов обґрунтованого
виходив з вимог частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу на наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України
визначено, що шкода, завдана фізичній
або юридичній особі незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
посадової або службової особи органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

У відповідності з частиною 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З огляду на зазначені положення
чинного Закону слід дійти висновку, що
шкода, про яку йдеться у позові має бути
відшкодована позивачу державою. При
цьому судові витрати, понесені
позивачем правомірно стягнуто з
Державного бюджету України.

Також є правильним висновок суду у
частині стягнення саме з ДКУ завданої
позивачу шкоди.

Отже рішення апеляційного суду
відповідає дійсним обставинам справи
та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційних скарг висновків суду не
спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та
Головного управління Державного
казначейства України у м. Севастополі
залишити без задоволення, а постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало