Справа № 826/15257/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06 листопада 2014 року 16 год. 30
хв. № 826/15257/14

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Данилишин В.М.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Газопостачальна
компанія "Промгаз України" до державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 03 жовтня 2014 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Газопостачальна
компанія "Промгаз України" (далі -
позивач) до державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
відповідача від 01 липня 2014 року
№ 6 (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначив, що дії
відповідача щодо складання акту
перевірки є протиправними, тому
оскаржувані рішення підлягають
скасуванню, оскільки їх прийнято
відповідачем на підставі висновків,
зроблених за результатами перевірки
позивача, які не відповідають
фактичним обставинам.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримав позов
та просив задовольнити його повністю.

Представники відповідача не визнали
позов та просили відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду разом із
доказами на їх обґрунтування у
судовому засіданні 13 жовтня 2014 року.

У судове засідання 27 жовтня 2014 року
представник відповідача не прибув,
хоча про дати, час та місце судового
розгляду справи відповідач
повідомлений належним чином, заява про
розгляд справи за відсутності його
представника до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 27 жовтня 2014 року судом,
відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), прийнято рішення
про подальший розгляд та вирішення
справи у порядку письмового
провадження, про що відповідача
повідомлено письмово.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено перевірку
позивача, за результатами якої 17 червня
2014 року складено акт № 526/26-55-15-22-06/37044939
про результати проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог валютного законодавства України
при розрахунках за
зовнішньоекономічним контрактом від 14
січня 2014 року № W-14/01 (далі - контракт) із
компанією "Westermal Company SA" (Панама) (далі -
компанія) згідно з листом публічного
акціонерного товариства "Банк
"Національні інвестиції" (далі - ПАТ
"Банк "Національні інвестиції") від 06
травня 2014 року № 1586/13 (далі - акт
перевірки), відповідно до висновків
якого, відповідачем виявлено
ненадходження до позивачу імпортного
товару від компанії на суму 615000,00 дол.
США (еквівалент 4915695,00 грн.), чим
порушено ст. 2 Закону України "Про
порядок здійснення розрахунків у
іноземній валюті" (далі - Закон; у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

На підставі акту перевірки, 01 липня 2014
року відповідачем прийнято
оскаржуване рішення № 6, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання за платежем: пеня за
порушення строків розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності у
розмірі 1062060,41 грн.

За результатами розгляду скарг в
адміністративному (досудовому) порядку
оскаржуване рішення залишено без змін.

Суд погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, а також аналізу
наступних норм та обставин.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.
75.1 ст. 75, п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу
України (далі - ПК України; у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), органи державної
податкової служби мають право
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Про проведення документальної
позапланової перевірки керівник
органу державної податкової служби
приймає рішення, яке оформлюється
наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що перевірку позивача проведено на
підставі наказу від 04 червня 2014 року №
1734, копію якого вручено законному
представнику позивача 04 червня 2014 року,
тобто до початку перевірки.

Вказаний наказ оформлено у зв'язку із
надходженням до відповідача листа ПАТ
"Банк "Національні інвестиції" від 06
травня 2014 року № 1586/13, у якому зазначено
про наявність порушень розрахунків за
імпортною операцією.

Відповідно до п. 5.9 розділу 5 Інструкції
про порядок здійснення контролю за
експортними, імпортними операціями,
затвердженої постановою Правління
Національного банку України від 24
березня 1999 року № 136, банк надає
податковим органам інформацію про
виявлені у звітному місяці факти
порушень згідно з додатком 2 в разі
ненадходження в законодавчо
встановлені строки (або строки,
визначені в висновках) виручки,
товарів. У наступному звітному
місяці інформація про ці порушення вже
не надається.

Згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України,
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наслідками перевірок
інших платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Стосовно прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення суд зазначає
наступне.

У ході розгляду справи судом також
з'ясовано, що 14 січня 2014 року між
позивачем та компанією укладено
контракт, за умовами якого компанія
зобов'язалась передати у власність, а
позивач прийняти і оплатити дизельне
пальне ULSD 10 ppm, виробництва
Туркменістану (далі - товар) відповідно
до Міжнародних правил тлумачення
торгівельних термінів Інкотермс 2010 на
умовах, визначених у контракті.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, 5.3
ст. 5 контракту, поставка товару
передбачена до 30 квітня 2014 року за
умови здійснення позивачем оплати.

Загальна кількість товару, що
поставляється за контрактом, складає
1000 тон +/- 10%.

Ціна на товар складає 885,00 дол. США за
метричну тону.

Позивач зобов'язаний оплатити товар у
розмірі 615000,00 дол. США протягом 15 днів
із дня підписання контракту.

Повна оплата вартості товару буде
здійснюватися позивачем по факту його
відвантаження, на підставі інвойсів,
наданих компанією.

Датою платежу вважається дата
зарахування грошових кошті на рахунок
компанії.

Як вбачається з наявних у матеріалах
справи доказів, 22 січня 2014 року
позивачем здійснено попередню оплату у
розмірі 615000,00 доларів США. Граничний
термін надходження товару - 22 квітня 2014
року.

Однак, у встановлений строк товар від
компанії до позивача не надійшов.

З акту перевірки вбачається, що станом
на 11 червня 2014 року відповідачем у ході
перевірки виявлено 50 днів прострочення
дебіторської заборгованості на суму
615000,00 дол. США (еквівалент 4915695,00 грн.) за
період із 23 квітня 2014 року по 11 червня
2014 року.

Відповідно до ст. 2 Закону, імпортні
операції резидентів, які здійснюються
на умовах відстрочення поставки, в
разі, коли таке відстрочення перевищує
180 календарних днів з моменту
здійснення авансового платежу або
виставлення векселя на користь
постачальника продукції (робіт,
послуг), що імпортується, потребують
висновку центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері економічного
розвитку.

Згідно з п. 1 Постанови Національного
банку України від 14 листопада 2013 року №
453 "Про зміну строків розрахунків за
операціями з експорту та імпорту
товарів і запровадження обов'язкового
продажу надходжень в іноземній валюті",
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 15 листопада 2013 року за № 1951/24483,
розрахунки за операціями з експорту та
імпорту товарів, передбачені в ст.ст. 1
та 2 Закону України "Про порядок
здійснення розрахунків у іноземній
валюті", здійснюються у строк, що не
перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 4 Закону,
порушення резидентами строків,
передбачених ст.ст. 1 і 2 цього Закону
або встановлених Національним банком
України відповідно до ст.ст. 1 і 2 цього
Закону, тягне за собою стягнення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару) в
іноземній валюті, перерахованої у
грошову одиницю України за валютним
курсом Національного банку України на
день виникнення заборгованості.
Загальний розмір нарахованої пені не
може перевищувати суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару).

Органи доходів і зборів вправі за
наслідками документальних перевірок
безпосередньо стягувати з резидентів
пеню, передбачену цією статтею.

У зв'язку з вище викладеними
обставинами, відповідачем нараховано
позивачу пеню за кожний день
прострочення у розмірі 0,3% від суми
неодержаної виручки (вартості
непоставленого товару) в іноземній
валюті, конвертованої у грошову
одиницю України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості (615000,00 дол.
США * 0,3% * 50 днів * 11,51284997 грн. = 1062060,41 грн.).

Окрім того, згідно ч. 4 ст. 4 Закону, у
разі прийняття судом рішення про
задоволення позову пеня за порушення
строків, передбачених ст.ст. 1 і 2 цього
Закону або встановлених Національним
банком України відповідно до ст.ст. 1 і 2
цього Закону, не сплачується з дати
прийняття позову до розгляду судом.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що відповідно до п. 8.2 контракту,
будь-які спори, які виникають з даного
контракту або пов'язані з його дією,
дійсністю або зупиненням, будуть
передані до розгляду та кінцевого
вирішення до Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України у
відповідності до регламенту (Україна,
016,01, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 33).

Доповненням № 1 до контракту від 19
березня 2014 року сторонами змінено п. 8.2
та його викладено у наступній редакції,
а саме: сторони дійшли згоди, що спори,
які виникають з даного контракту або
пов'язані з його дією, дійсністю або
зупиненням, повинні бути передані до
розгляду та кінцевого вирішення до
Третейського суду при Асоціації
"Захисту прав приватних інвестицій"
(далі - Третейський суд), м. Харків,
вулиця Гоголя, 11, Україна. Розгляд має
здійснюватися одним суддею, яким має
бути діючий голова Третейського суду.
Спір має розглядатись за правилами, що
встановлені Законом України "Про
міжнародний комерційний арбітраж", з
використанням права України,
провадження має здійснюватися
українською мовою.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
міжнародний комерційний арбітраж" (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), арбітражна
угода - це угода сторін про передачу до
арбітражу всіх або певних спорів, які
виникли або можуть виникнути між ними в
зв'язку з будь-якими конкретними
правовідносинами, незалежно від того,
чи мають вони договірний характер чи
ні. Арбітражна угода може бути укладена
у вигляді арбітражного застереження в
контракті або у вигляді окремої угоди.

Отже, п. 8.2 контракту є по суті
арбітражною угодою, викладеною у
вигляді арбітражного застереження у
контракті.

Стосовно доводів відповідача на те, що
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
третейські суди", третейські суди в
порядку, передбаченому цим Законом,
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ, коли хоча б одна із
сторін спору є нерезидентом України,
суд зазначає таке.

Спори за участю нерезидентів України
не можуть розглядатися третейськими
судами у порядку, передбаченому саме
Законом України "Про третейські суди".
При цьому, відповідачем не враховано,
що згідно з ч. 4 ст. 1 цього Закону, його
дія не поширюється на міжнародний
комерційний арбітраж.

Як вбачається з наявної у матеріалах
справи копії Регламенту постійно
діючого третейського суду, а саме ч. 6
ст. 2, цим третейським судом можуть
розглядатися спори за участю іноземних
учасників на підставі Закону України
"Про міжнародний комерційний арбітраж".

Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 1 Закону
України "Про міжнародний комерційний
арбітраж", цей Закон застосовується до
міжнародного комерційного арбітражу,
якщо місце арбітражу знаходиться на
території Україні.

До міжнародного комерційного
арбітражу можуть за угодою сторін
передаватися, серед іншого, спори з
договірних та інших цивільно-правових
відносин, що виникають при здійсненні
зовнішньоторговельних та інших видів
міжнародних економічних зв'язків, якщо
комерційне підприємство хоча б однієї
із сторін знаходиться за кордоном.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про
міжнародний комерційний арбітраж",
арбітраж - будь-який арбітраж
(третейський суд) незалежно від того, чи
утворюється він спеціально для
розгляду окремої справи, чи
здійснюється постійно діючою
арбітражною установою; третейський суд
- одноособовий арбітр або колегія
арбітрів.

Отже, на момент подачі позову до
Третейського суду між сторонами
існувала чинна арбітражна угода про те,
що даний спір підлягатиме розгляду за
участю Третейського суду одноособово
арбітром, яким повинен бути голова
Третейського суду, який займає цю
посаду на момент звернення сторін,
ОСОБА_1

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
міжнародний комерційний арбітраж", суд,
до якого подано позовну заяву з
питання, що є предметом арбітражної
угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін
попросить про це не пізніше подання
своєї першої заяви щодо суті спору,
припинити провадження у справі і
направити сторони до арбітражу, якщо не
визнає, що ця арбітражна угода є
недійсною, втратила чинність або не
може бути виконана.

Згідно зі ст. 38 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність",
спори, що виникають між суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності,
іноземними суб'єктами господарської
діяльності у процесі такої діяльності,
можуть розглядатися судами України, а
також за згодою сторін спору
Міжнародним комерційним арбітражним
судом та Морською арбітражною комісією
при Торгово-промисловій палаті України
та іншими органами вирішення спору,
якщо це не суперечить чинним законам
України або передбачено міжнародними
договорами України.

Зокрема, відповідно до пп. 6 п. 1 ст. 1
Європейської Конвенції про
зовнішньоторговельний арбітраж від 21
квітня 1961 року, яка ратифікована
Україною, термін "арбітраж" визначає
розгляд спорів як арбітрами,
призначеними по кожній окремій справі
(арбітраж), так і постійними
арбітражними органами.

Згідно зі ст. 9 Конституції України,
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

У ході розгляду справи судом також
з'ясовано, що у зв'язку з невиконанням
компанією умов контракту, позивач
звернувся із позовом до Третейського
суду про стягнення з компанії суми
попередньої оплати.

Ухвалою Третейського суду від 21 квітня
2014 року у справі № 05/21/04/14 порушено
провадження за позовом.

Отже, спір передано сторонами на
вирішення Третейського суду та
вирішено цим судом у повній
відповідності до чинного
законодавства України.

Крім того, оскільки 12 червня 2014 року
Третейським судом прийнято рішення про
задоволення позову та стягнуто із
компанії суму попередньої оплати, у
позивача не виникає обов'язку
сплачувати пеню за порушення строків,
передбачених ст.ст. 1, 2 Закону.

Таку ж правову позицію висловив Пленум
Вищого господарського суду у п. 3
Рекомендацій № 04-5/3360 від 17 грудня 2004
року "Про деякі питання практики
застосування Закону України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті".

Аналогічної позиції дотримується
Вищий адміністративний суд України в
ухвалі № К/9991/69510/12 від 17 червня 2013
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище
викладених норм та обставин суд
прийшов до висновку, що позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "Газопостачальна
компанія "Промгаз України" до державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача є обґрунтованим та таким,
що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). У зв'язку з тим, що
представником позивача не заявлено
вимогу про стягнення судового збору за
рахунок бюджетних коштів, суд не
присуджує на користь позивача
здійснені ним судові витрати
відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 01 липня 2014 року № 6, яким
товариству з обмеженою
відповідальністю "Газопостачальна
компанія "Промгаз України" (код за
) збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: пеня за
порушення строків розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності у
розмірі 1062060,41 грн. (Один мільйон
шістдесят дві тисячі шістдесят гривень
сорок одна копійка).

Копії постанови направити (вручити)
сторонам (їх уповноваженим
представникам) у порядку та строки,
встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин