Справа № 2а-10292/12/0170/13
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року м.
Київ К/800/13936/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І.,
Шведа Е.Ю., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу публічного акціонерного
товариства «Сведбанк» на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Сведбанк» до
комунального підприємства Гурзуфської
селищної ради «Гурзуфське бюро
технічної інвентаризації», третя
особа: товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дом
«Фаворит», про визнання неправомірними
дій та спонукання до виконання певних
дій, -в с т а н о в и л а:Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк»
звернулось до суду з позовом до
комунального підприємства Гурзуфської
селищної ради «Гурзуфське бюро
технічної інвентаризації», третя
особа: товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дом
«Фаворит», про визнання неправомірними
дій та спонукання до виконання певних
дій.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим

від 18 жовтня 2012 року позов задоволено
частково.

Визнано протиправною відмову
комунального підприємства Гурзуфської
селищної ради «Гурзуфське бюро
технічної інвентаризації» у
реєстрації права власності на нерухоме
майно, що оформлена листом від 23 серпня
2012 року №849.

Зобов'язано комунальне підприємство
Гурзуфської селищної ради «Гурзуфське
бюро технічної інвентаризації»
передати на розгляд реєстратору
комунального підприємства Гурзуфської
селищної ради «Гурзуфське бюро
технічної інвентаризації» звернення
публічного акціонерного товариства
«Сведбанк»» від 15 серпня 2012 року №1134
для подальшого розгляду.

Стягнуто на користь публічного
акціонерного товариства «Сведбанк»
судовий збір у розмірі 16,09 грн. з
місцевого бюджету Гурзуфської
селищної ради шляхом їх безспірного
списання із рахунка суб'єкта владних
повноважень - відповідача.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду

від 05 лютого 2013 року постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 18
жовтня 2012 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням суду апеляційної
інстанції, публічне акціонерне
товариство «Сведбанк» звернулось до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просить
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що 25 січня 2008 року
між позивачем та товариством з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дом «Фаворит» укладено іпотечний
договір, який зареєстрований для
забезпечення виконання кредитного
договору №06Т24102007К

від 25 січня 2008 року, відповідно до умов
якого іпотекодавець зобов'язаний
повернути кредит у термін до 24 січня 2011
року.

Відповідно до умов іпотечного договору
предметом іпотеки є літнє кафе в
мансарді, розташоване за адресою: АР
Крим, с. Ялта, смт. Гурзуф, вул.
Ленінградська (урочище «Куропатка»)
(вул. Ялтинська), буд. 30; нежитлові
приміщення, розташовані за адресою: АР
Крим, с. Ялта, смт. Гурзуф, вул.
Ленінградська (урочище «Куропатка»)

(вул. Ялтинська), буд. 30 літ. А загальною
площею 475, 2 кв. м.

Пунктом 11 вищезазначеного договору
іпотеки передбачено, що банк має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
в разі, якщо на день, визначений з
основного зобов'язання, іпотекодавець
не поверне іпотекодержателю суму
кредиту, проценти за користування
кредитом, пеню, іншу заборгованість,
платежі та санкції, передбачені та/або
випливають з основного зобов'язання, а
також в інших випадках, передбачених
основним зобов'язанням та договором, в
тому числі у випадку одноразового
прострочення основного зобов'язання
(як основного боргу так процентів за
ними).

Пунктом 12 іпотечного договору
передбачені способи звернення
стягнення на предмет іпотеки: за
рішенням суду; у безспірному порядку на
підставі виконавчого напису нотаріуса;
шляхом передачі іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання в порядку, встановленому
статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Позивач 05 серпня 2012 року звернувся до
комунального підприємства Гурзуфської
селищної ради «Гурзуфське бюро
технічної інвентаризації» із заявою
про державну реєстрацію за ним права
власності на нерухоме майно, що є
предметом іпотеки за укладеним
іпотечним договором від 25 січня 2008
року.

Відповідач листом від 23 серпня 2008 року
повідомив позивача про необхідність,
зокрема, надання договору про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Не погоджуючись із відмовою
комунального підприємства Гурзуфської
селищної ради «Гурзуфське бюро
технічної інвентаризації» у
реєстрації права власності на нерухоме
майно, позивач звернувся до суду з цим
позовом.

Задовольняючи позов та скасовуючи
рішення відповідача, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що,
відмовляючи у реєстрації права
власності на предмет іпотеки,
відповідач діяв правомірно та в межах
повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції
України державні органи повинні діяти
тільки на підставах і в межах
повноважень та у спосіб, які
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з пунктом 2.7 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07 лютого 2002 року №
7/5 для проведення державної реєстрації
права власності на нерухоме майно на
підставі договорів іпотеки, що містять
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя, реєстратору БТІ,
крім документів, передбачених
Положенням, необхідно також надати:

- завірену в установленому порядку
копію письмової вимоги про усунення
порушень, надісланої
іпотекодержателем іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, у якій має бути зазначено
стислий зміст порушених зобов'язань,
вимогу про виконання порушеного
зобов'язання у не менше ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги;

- документ, який підтверджує сплив
тридцятиденного строку з моменту
отримання іпотекодавцем та боржником,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги іпотекодержателя,
якщо більш тривалий строк не вказано у
надісланій іпотекодержателем
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмовій
вимозі;

- звіт про оцінку предмета іпотеки,
складений після спливу строку,
вказаного у надісланій
іпотекодержателем іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмовій вимозі;

- витяг з Державного реєстру іпотек,
виданий після спливу строку, вказаного
у надісланій іпотекодержателем
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмовій
вимозі;

- витяг з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
про наявність/відсутність заборони
та/або арешту нерухомого майна, виданий
після спливу строку, вказаного у
надісланій іпотекодержателем
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмовій
вимозі.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо, зокрема, подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»
(в редакції, чинній на момент укладення
договору між позивачем і третьою
особою) передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 35 вищенаведеного
закону у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення.

В цьому документі зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, який передбачає
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання, є
правовою підставою для реєстрації
права власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно, що
є предметом іпотеки, може бути
оскаржено іпотекодавцем у суді.

Разом з тим, як встановлено судом,
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, який передбачає
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки, між
позивачем та третьою особою не
укладався.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що вирішуючи даний спір, суд
апеляційної інстанції дав правильну
правову оцінку обставинам у справі та
правомірно відмовив у задоволенні
позовних вимог з огляду на те, що
публічним акціонерним товариством
«Сведбанк» як іпотекодержателем
звернення стягнення на предмет іпотеки
у встановлений іпотечним договором
спосіб не здійснювалось, а відтак - у
відповідача відсутні правові підстави
для реєстрації права власності на
предмет іпотеки за позивачем.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішенні суду апеляційної інстанції.

Постановлене у справі рішення суду
апеляційної інстанцій є законним і
обґрунтованим, а тому підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Сведбанк»
залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 05 лютого 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Сведбанк» до комунального
підприємства Гурзуфської селипщої
ради «Гурзуфське бюро технічної
інвентаризації», третя особа:
товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дом
«Фаворит», про визнання неправомірними
дій та спонукання до виконання певних
дій - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: