Справа № 826/11796/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2014 року 16 год. 30 хв.
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до 1. Дарницького
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві, 2.
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києвіпро визнання незаконними дій щодо
відмови скасувати реєстрацію та
зобов'язання вчинити певні дії, -
У серпні 2014 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач, ОСОБА_1.) з позовом до
Дарницького районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві (далі по тексту - відповідач 1,
Дарницький РВ ГУ ДМС України в м. Києві)
про визнання незаконними дій
Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві
у зв'язку з відмовою скасувати
реєстрацію громадянки ОСОБА_2 за
адресою АДРЕСА_1 та зобов'язання
Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві
скасувати реєстрацію громадянки
ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що
реєстрація громадянки ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1, - проведена з
порушенням Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів, а
саме: без документа, що підтверджує
право на проживання в житлі та згоди
власника житла приміщення, оскільки
згідно з висновком експертизи,
проведеної Науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром
при ГУ МВС України в м. Києві від 15
квітня 2011 року підпис у графі ОСОБА_3 у
заяві - згоді на реєстрацію громадянки
ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, що належить
зниклому безвісті ОСОБА_3 виконано не
ОСОБА_3, а іншою особою та згідно
рішення Апеляційного суду міста Києва
від 19 грудня 2013 року шлюб між
громадянкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано
недійсним з моменту його укладення та
скасовано актовий запис про шлюб.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 вересня 2014 року
про відкриття провадження в
адміністративній справі до розгляду
справи в якості другого відповідача
залучено Головне управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві (далі по тексту - відповідач 2, ГУ
ДМС України в м. Києві).

Представник відповідача 1 в судове
засідання не з'явився, надіслав
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

Представник відповідача 2 надав
письмові пояснення, в яких просив
розглядати справу за його відсутності.

18 листопада 2014 року в судовому
засіданні судом було ухвалено перейти
до письмового провадження на підставі
ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з огляду на
таке.

В ході судового розгляду було
встановлено, що 24 травня 2010 року
Дарницьким РВ ГУ ДМС України в м. Києві
було здійснено реєстрацію громадянки
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Серед документів, на підставі яких було
проведено відповідну реєстрацію,
заявником - ОСОБА_2 була подана заява -
згода ОСОБА_3 - власника квартири на
реєстрацію місця проживання.

Однак, згідно висновку експертизи,
проведеної Науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром
при ГУ МВС України в м. Києві від 15
квітня 2011 року рукописний текст та
підпис у заяві про згоду на реєстрацію
громадянки ОСОБА_2 (ОСОБА_2) за адресою
АДРЕСА_1 від 14 травня 2010 року від імені
ОСОБА_3 виконані не ОСОБА_3, а іншою
особою.

Крім того, рішенням Апеляційного суду
міста Києва від 19 грудня 2013 року,
постановленим за результатами
розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на
заочне рішення Дарницького районного
суду міста Києва від 19 березня 2013 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Перемозької сільської ради
Глухівського району Сумської області,
Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві
в особі Відділу у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, третя особа - Комунальне
підприємство «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району міста Києва» про
визнання шлюбу неукладеним, стягнення
грошових коштів та зобов'язання
вчинити дії, позов задоволено частково,
визнано неукладеним зареєстрований 18
квітня 2010 року Перемозькою сільською
радою Глухівського району Сумської
області шлюб між громадянами ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 та анульовано актовий запис №01
від 18 квітня 2010 року про реєстрацію
шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, вчинений
Перемозькою сільською радою
Глухівського району Сумської області.

Посилаючись на зазначені документи, а
також на рішення Дарницького районного
суду міста Києва від 13 лютого 2014 року,
яким ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Миколаєва, зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, визнаний безвісно відсутнім з
травня 2002 року, у червні 2014 року позивач
звернувся до відповідача 1 із заявою, в
якій, керуючись пунктами 3.1, 7.1, 7.2, 7.3, 7.4,
7.5 Порядку реєстрації місця проживання
та місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів, затвердженого
наказом Міністерства внутрішніх справ
України 22.11.2012р. №1077, просив скасувати
реєстрацію громадянки ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1.

За результатами розгляду зазначеної
заяви листом від 03 червня 2014 року вих. №
03/2549 відповідач 1 повідомив ОСОБА_1, що
для вирішення питання про зняття з
реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1, йому необхідно
звернутися до Дарницького районного
суду міста Києва.

Надаючи правову оцінку таким діям
відповідача 1, суд звертає увагу на
таке.

Основним нормативно-правовим актом, що
відповідно до Конституції України
регулює відносини, пов'язані зі
свободою пересування та вільним
вибором місця проживання в Україні, що
гарантуються Конституцією України і
закріплені Загальною декларацією прав
людини, Міжнародним пактом про
громадянські та політичні права,
Конвенцією про захист прав людини та
основоположних свобод і протоколами до
неї, іншими міжнародними договорами
України, а також визначає порядок
реалізації свободи пересування та
вільного вибору місця проживання і
встановлює випадки їх обмеження є
Закон України «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11.12.2003р. № 1382-ІV за
наступними змінами та доповненнями
(далі по тексту - Закон України від
11.12.2003р. № 1382-ІV).

Відповідно до статті 2 названого Закону
громадянам України, а також іноземцям
та особам без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Згідно визначень термінів, закріплених
у статті 3 Закону України від 11.12.2003р. №
1382-ІV місцем перебування є
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік; місцем проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрація - це внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси, за якою з особою
може вестися офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції.

Статтею 6 згаданого Закону у редакції
на час проведення реєстрації ОСОБА_2
закріплено, що громадянин України,
зобов'язаний протягом десяти днів
після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання.

Для реєстрації особа подає:

- письмову заяву. Діти віком від 15 до 18
років подають заяву особисто. У разі
якщо особа з поважної причини не може
самостійно звернутися до
уповноваженого органу, реєстрація може
бути здійснена за зверненням іншої
особи на підставі доручення,
посвідченого в установленому порядку;

- паспортний документ. Якщо дитина не
досягла 16-річного віку, подається
свідоцтво про народження або свідоцтво
про належність до громадянства
України. Іноземець та особа без
громадянства додатково подають
посвідку на постійне або тимчасове
проживання;

- квитанцію про сплату державного мита
або документ про звільнення від його
сплати;

- два примірники талона зняття з
реєстрації.

Забороняється вимагати для реєстрації
місця проживання подання особою інших
документів.

Питання зняття з реєстрації
врегульовано положеннями статті 7
Закону України від 11.12.2003р. №1382-ІV,
згідно з якою у редакції на час
звернення позивача із заявою про
скасування реєстрації ОСОБА_2, зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі:

- заяви особи або її законного
представника;

- судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою;

- свідоцтва про смерть;

- паспорта або паспортного документа,
що надійшов з органу державної
реєстрації актів цивільного стану, або
документа про смерть, виданого
компетентним органом іноземної
держави, легалізованого в
установленому порядку;

- інших документів, які свідчать про
припинення: підстав для перебування на
території України іноземців та осіб
без громадянства; підстав для
проживання або перебування особи у
спеціалізованій соціальній, установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням.

Аналогічні норми, закріплені й у пункті
3.1 Порядку реєстрації місця проживання
та місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів, затвердженого
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 22.11.2012р. № 1077,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 18.12.2012р. за № 2109/22421 (далі по
тексту - Порядок № 1077).

За результатами вивчення документів,
доданих до заяви позивача про
скасування реєстрації ОСОБА_2, суд
дійшов висновку про неподання
відповідних документів на
підтвердження наявності законодавчо
встановлених обставин, зокрема
судового рішення про позбавлення права
користування житловим приміщенням,
відповідач 1 дійшов висновку про
відсутність підстав для зняття
зазначеної особи з реєстрації місця
проживання.

Аналізуючи наведені положення Закону
України від 11.12.2003р. № 1382-ІV та Порядку №
1077 суд погоджується з таким висновком
суб'єкта владних повноважень.

Посилання позивача на пункти розділу VII
Порядку № 1077, в якому врегульовано
скасування реєстрації/зняття з
реєстрації місця
проживання/перебування особи, суд
вважає помилковим та до уваги не
приймає, оскільки обов'язковою
передумовою для такого скасування є
проведення реєстрації/зняття з
реєстрації місця
проживання/перебування особи з
порушенням вимог законодавства.

У разі виявлення такого порушення
керівник територіального підрозділу
ДМС України проводить перевірку
підстав реєстрації/зняття з реєстрації
місця проживання/перебування особи, за
її результатами складає висновок та
приймає рішення про скасування
реєстрації/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування особи. Копія
цього висновку надсилається керівнику
головного управління (управління)
міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - територіальний
орган ДМС України) для здійснення
контролю.

Однак, як вбачається зі змісту заяви
позивача про скасування реєстрації
ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, вона не
містить посилань на допущення порушень
вимог статті 6 Закону України від
11.12.2003р. № 1382-ІV, в редакції на час
проведення реєстрації місця
проживання ОСОБА_2, тобто підстав для
висновку про незаконність проведення
реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за
адресою АДРЕСА_1 немає, а тому підстави
для застосування органом реєстрації
вказаних положень Порядку відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (частина 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про безпідставність позовних вимог, у
зв'язку з чим адміністративний позов не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст. ст. 69 - 71,
ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова