Справа № 623/3413/14-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 р.Справа №
623/3413/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Бартош Н.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 02.10.2014р. по справі №
623/3413/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Ізюмському районі
Харківської області

про зобов'язання здійснити перерахунок
та нарахування недоплаченої державної
та додаткової пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області з адміністративним позовом до
Управління пенсійного фонду України в
Ізюмському районі Харківської області
про визнання дій відповідача щодо
відмови у здійсненні перерахунку,
нарахуванні та виплаті державної
пенсії та додаткової пенсії згідно
норм сг.50 та ст.54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2014 по
31.07.2014 року у розмірі законодавчо
встановленої мінімальної пенсії за
віком.

В обґрунтування позову зазначив, що він
є інвалідом II групи з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЄС, щодо якого
встановлено зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою,
знаходиться на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в Ізюмському
районі Харківській області.

Вказує, що відповідно до ст. 50 та ст. 54
Закону № 796 він має право на отримання
державної пенсії по II групі
інвалідності в розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком (949x8) + (949x0,75)=8303,75 гри.

05.08.2014 року звернувся до відповідача з
проханням здійснити перерахунок
державної та додаткової пенсії. Однак,
відповідач не виплачує йому пенсію у
зазначених розмірах, тому позивач
звернувся до суду за поновленням
порушеного права.

Постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 02.10.14 року
у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Ізюмському районі
Харківської області про зобов'язання
здійснити перерахунок та нарахування
недоплаченої державної та додаткової
пенсії відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1 відповідно до ст.14
Закону № 796, належить до першої
категорії осіб, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
як інвалід II групи з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЄС, щодо якого
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, що підтверджено
посвідченням серії НОМЕР_1 від 11.02.1993
року та вкладкою до нього НОМЕР_2 від 03
листопада 2005 року (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржуване рішення щодо відмови у
здійсненні перерахунку, нарахуванні та
виплаті державної пенсії прийняте
відповідачем обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх положень
законодавства, обставин даної справи
та на підставі усіх матеріалів, які
мають значення для конкретної
ситуації, а, отже, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Згідно ст.49 Закону № 796 позивач має
право на пенсію у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 Закону № 796, яка
визначає підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
першої категорії та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по
II групі інвалідності - восьми
мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст.50 Закону № 796, особам,
віднесеним до 1 категорії, зокрема
інвалідам II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком.

Призначення (перерахунок) пенсій
здійснюється територіальними органами
Пенсійного фонду України на підставі
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади.

19 червня 2011 року набув чинності Закон
України від 14.06.2011 № 3491 - VI "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік", яким
передбачено, зокрема, що у 2011 році
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи із наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вищезазначеного
Закону Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову від 06.07.2011 № 745 "Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", яка набрала
чинності 23.07.2011.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 20- рп/2011 у справі за конституційними
поданнями щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
пункту 4 розділу VII "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік" від
26.12.2011 вищезазначені норми визнані
такими, що відповідають Конституції
України (є конституційними).

Аналогічна ситуація склалась і у 2012
році у зв'язку з прийняттям Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2012 рік" № 4282 від 22.12.2011. Пунктом 3
прикінцевих положень цього Закону
визначено, що у 2012 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48. 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", затверджено Порядок
обчислення пенсій особам, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи з 01.01.2012.

Пунктом 4 прикінцевих положень Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2013 рік" також установлено, що у 2013
році норми і положення статей 20, 21, 22, 23,
30, 31, 37, 39. ' 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету ; України
та бюджету Пенсійного фонду України на
2013 рік.

Перехідними положеннями Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік встановлено, що норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., № 13, ст. 178) із наступними
змінами застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Питання соціального захисту за рахунок
коштів Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.

Згідно з частиною сьомою статті 20
Бюджетного кодексу України за
бюджетними програмами, здійснення
заходів за якими потребує
нормативно-правового визначення
механізму використання бюджетних
коштів, головні розпорядники коштів
державного бюджету розробляють
проекти порядків використання коштів
державного бюджету та забезпечують їх
затвердження у терміни, визначені
Кабінетом Міністрів України. За
рішенням Кабінету Міністрів України
порядки використання коштів
державного бюджету затверджуються
Кабінетом Міністрів України або
головним розпорядником коштів
державного бюджету за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
бюджетної політики.

Таким чином, враховуючи викладене,
Кабінет Міністрів України має всі
достатні правові підстави врегулювати
питання здійснення соціальних виплат
та допомоги в межах фінансових
ресурсів, передбачених Законом України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік».

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оскаржуване
рішення щодо відмови у здійсненні
перерахунку, нарахуванні та виплаті
державної пенсії прийняте
відповідачем обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх положень
законодавства, обставин даної справи
та на підставі усіх матеріалів, які
мають значення для конкретної
ситуації, а, отже, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано відмовив у
задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 02.10.14 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 02.10.2014р. по
справі № 623/3413/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Старостін
В.В.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Бартош Н.С.