Справа № 2а-1670/36/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/32755/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційні скарги
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Полтавської області Державної
податкової служби

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.02.2012 р.

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24.04.2012 р.

у справі №2а-1670/36/12

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Полтаві

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(далі-позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві (далі-відповідач)
про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.02.2012 р.
позовні вимоги задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
08.12.2011 р. № у частині
донарахування податкових зобов'язань
на суму у розмірі 1 870,00 грн. та у частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) на суму у розмірі 467,50
грн. У задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача витрати зі сплати судового
збору у розмірі 100,20 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2012 р.
рішення суду першої інстанції
скасовано у частині задоволення
позовних вимог про скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.12.2011 р. № щодо визначення суми
грошового зобов'язання за основним
платежем у розмірі 1 600,00 грн. та за
штрафними фінансовими санкціями
(штрафами) у розмірі 400,00 грн. з
прийняттям нової постанови про відмову
в задоволенні позовних вимог в цій
частині. В іншій частині постанову
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Вважаючи, що рішення судів прийняті з
порушенням норм матеріального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, у період з 15.09.2011 р. по 25.11.2011
р. відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства позивача за період з
01.01.2009 р. по 31.12.2010 р., результати якої
оформлені актом від 25.11.2011 р.
№8962/1703/.

Відповідно до висновків, викладених в
акті перевірки, контролюючим органом
встановлено порушення позивачем вимог
пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а саме:
внесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту в 2010
році, не підтверджених податковими
накладними, у результаті чого занижено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті на суму 5237,00 грн.

На підставі висновків зазначеного
акту, відповідачем прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
08.12.2011 р. № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем на суму 5237,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штраф) у розмірі 1309,25 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали касаційної
скарги, спірним вказане податкове
повідомлення-рішення є у частині
збільшення грошового зобов'язання
позивачу у розмірі 337, 50 грн. (270,00 грн. -
основний платіж та 67,50 грн. штрафні
санкції), підставою для визначення
якого було встановлення перевіркою
розбіжностей по ПАТ «ПАТП 1662»,
виявлених у ході проведеного аналізу
податкової звітності платника та
контрагента.

Судовими інстанціями було встановлено,
що 01.10.2010 р. між позивачем (орендар) та
ПАТ «ПАТП 1662» (орендодавець) укладено
Договір оренди нежитлового приміщення
№ 58, згідно якого останній передав, а
позивач прийняв на умовах, визначених
договором, в оренду нежитлове
приміщення площею 107,8 кв.м з метою
використання як складського.

На виконання вказаного договору, ПАТ
«ПАТП 1662» передав орендарю вказане
приміщення згідно акта здачі-приймання
робіт (послуг) від 01.10.2010 р., а на
підставі рахунка-фактури від 07.10.2010 р.
позивачем внесена плата за орендоване
складське приміщення у розмірі 1617,00
грн. безготівковим шляхом, що
підтверджується відповідним платіжним
дорученням від 20.10.2010 р. № 139 з відміткою
банку про прийняття до виконання. Про
виконання умов цього ж Договору
свідчить також податкова накладна від
31.10.2010 р. № 303.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8№ цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджених податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Надаючи оцінку обставинам даної
справи, суди обох інстанцій, виходили з
того, що реальність господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом ПАТ «ПАТП 1662»
підтверджується первинними
документами бухгалтерського обліку та
податкової звітності, угода виконана у
повному обсязі, сторони претензій та
зауважень один до одного не мають, а
отже, підстави для визнання такого
правочинів сумнівними - відсутні.

Суди попередніх інстанцій
аргументовано відхилили посилання
податкового органу на той факт, що
перевіркою позивача встановлено
розбіжності виявлені в ході проведення
аналізу автоматизованого
співставлення у Системі обробки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту ПАТ «ПАТП 1662» з мотивів їх
безпідставності та недоведеності.

Доводи податкового органу про
невідображення спірним контрагентом у
податковій звітності відповідної суми
податкових зобов'язань, що виникли за
фактом поставки позивачеві товару,
стосуються правопорушення, допущеного
цим контрагентом, тобто третьою особою.

Чинне податкове законодавство не
пов'язує право платника на податковий
кредит з повнотою відображення
постачальником у своїй податковій
звітності відповідних господарських
операцій, тоді як питання податкового
кредиту поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

За наведених обставин, суд вбачає
наявність підстав погодись із
висновками судів попередніх інстанцій
про обґрунтованість позовних вимог у
зазначеній частині.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

На підставі викладеного та зважаючи на
приписи ст.224 КАС України судова
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
порушень або неправильного
застосування судами попередніх
інстанції норм матеріального та
процесуального права не вбачається, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Полтавської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.02.2012 р. та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2012 р. у
справі №2а-1670/36/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.