Справа № 826/15289/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі судді Качура І.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «БГ БАНК» до Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві, третя особа Приватне
акціонерне товариство «Будівельна
компанія Комфортбуд» про скасування
постанови, зобов'язання вчинити дії.
До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулось Публічне
акціонерне товариство «БГ БАНК» (далі
по тексту також - позивач) з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві (надалі також -
відповідач), третя особа Приватне
акціонерне товариство «Будівельна
компанія Комфортбуд», в якому просило:
- скасувати постанову про арешт
майна боржника та заборону на його
відчуження №38170765, винесену Відділом
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві від 11 червня 2013 року,
в частині накладення арешту та
заборони на відчуження нерухомого
майна, а саме - земельної ділянки,
наданої для обслуговування
індивідуальної котеджної житлової
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0, 3867 гектара, межі
землекористування якої від: А до Б-
землі гр. ОСОБА_1, Б до В - землі
загального користування, В до Г - землі
гр. ОСОБА_2, Г до А - землі загального
користування, що належить ПрАТ
«Будівельна компанія «Комфортбуд»;
- зняти арешт та заборону на
відчуження з нерухомого майна, а саме
земельної ділянки, наданої для
обслуговування індивідуальної
котеджної житлової забудови,
розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею
0, 3867 гектара, межі землекористування
якої від: А до Б- землі гр. ОСОБА_1, Б до В -
землі загального користування, В до Г -
землі гр. ОСОБА_2, Г до А - землі
загального користування, що належить
ПрАТ «Будівельна компанія
«Комфортбуд», накладений постановою
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві про арешт майна
боржника та заборону на його
відчуження від 11 червня 2013 року.
В обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що спірна постанова
прийнята відповідачем безпідставно, в
порушення приписів законів України
«Про виконавче провадження», «Про
іпотеку», завдає шкоди охоронюваним
правам та інтересам позивача.
Відповідач у судове засідання не
прибув, про час, дату і місце проведення
судового розгляду справи повідомлявся
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи, про причини
неприбуття суд не повідомив. При цьому,
письмових заперечень чи пояснень з
приводу заявлених позовних вимог не
Третя особа подала відзив на
позов, в якому з підстав
обґрунтованості позову просила
задовольнити позовні вимоги.
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов підлягає частковому задоволенню
з огляду про наступне.
Як свідчать фактичні обставини
справи, 29 квітня 2010 року між Відкритим
акціонерним товариством
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
ПАТ «БГ БАНК» (надалі - БАНК) та ТзОВ
«БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТБУД-1»
(надалі - позичальник) було укладено
Кредитний договір №1510/ЗРД/383186л (далі -
Кредитний договір), на виконання та в
межах Генерального Кредитного
договору № ЗРД/383186 від 29 квітня 2010 року
(далі - Угода), зі змінами та
20 лютого 2012 року Господарським
судом Львівської області було порушено
провадження у справі №5015/630/12 про
банкрутство відносно ТзОВ
«БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТБУД-1» в
порядку, передбаченому ст. 51 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».
Постановою Господарського суду
Львівської області від 03 травня 2012р. по
справі №5015/630/12 ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА
КОМПАНІЯ «КОМФОРТБУД-1» визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
Встановлено, що в рамках справи
№5015/630/12 про банкрутство Позичальника
позивач звернувся до арбітражного
керуючого та Господарського суду з
кредиторськими вимогами в розмірі 19 462
841,70 грн., з яких: - заборгованість по
основній сумі кредиту 16 400 000,00 гривень; -
заборгованість по нарахованим та
несплаченим відсоткам 2 056 350,70 гривень; -
штраф за несвоєчасне повернення
кредитних коштів 820 000,00 гривень; - пеня
за несвоєчасно сплачені відсотки 64 727,76
гривень; - три відсотки річних від
простроченої суми кредиту 71 253, 27
гривень; - заборгованість по сплаті
комісії за надання кредиту по договору
№ LG-92/10 від 28 жовтня 2010 року 50 509, 97 грн.
Повідомленням № 24к про
результати розгляду кредиторських
вимог, ліквідатор ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА
КОМПАНІЯ «КОМФОРТБУД-1» визнав
заявлені позивачем вимоги в повному
В забезпечення виконання, в
повному обсязі, всіх зобов'язань
Позичальника за Кредитним договором,
між позивачем та Приватним акціонерним
товариством «Будівельна компанія
Комфортбуд», було укладено Договір
іпотеки посвідчений 29 квітня 2010р.
приватним нотаріусом Пустомитівського
районного нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстрованим № 449, (надалі - Договір
іпотеки) предметом іпотеки за яким є
нерухоме майно, а саме:
- земельна ділянка, надана для
обслуговування індивідуальної
котеджної житлової забудови,
розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею
0,3867 гектара, межі землекористування
якої від: А до Б- землі гр. ОСОБА_1, Б до В -
землі загального користування, В до Г -
землі гр. ОСОБА_2, Г до А - землі
загального користування (далі - Предмет
Також приватним нотаріусом
Пустомитівського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 450 було накладено
заборону на відчуження Предмету
Відповідно до Витягу про
реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
заборону на відчуження предмету
іпотеки належним чином було
зареєстровано 29.04.2010 року.
Як свідчать фактичні обставини
справи, 17.09.2014 року, позивач як
іпотекодержатель, звернувся до
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального договору
ОСОБА_5 для отримання інформації щодо
наявних обтяжень на предмет іпотеки.
Встановлено, що в реєстрі наявна
інформація про державну реєстрацію
обтяження номер запису 1620711
(спеціальний розділ), що зареєстрований
12.07.2013р. на підставі постанови про арешт
майна та оголошення заборони на його
відчуження № 38170765 виданої 11.06.2013року
Відділом державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві, якою накладено арешт
на все нерухоме майно ПрАТ «Будівельні
компанія Комфортбуд».
Позивач категорично не
погоджується з правомірністю
постанови відповідача про арешт майна
та оголошення заборони на його
відчуження № 38170765 виданої 11.06.2013року,
та вважаючи її такою, що прийнята з
порушенням приписів Законів України
«Про виконавче провадження», «Про
іпотеку» звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва.
Вирішуючи спір по суті, суд
виходив із наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі -
Закон 606) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).
Частинами 1, 2 ст. 2 Закону № 606
зазначено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу» (далі -
державні виконавці).
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
Державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії
(ч. 1 ст. 11 Закону № 606).
Відповідно до вимог частини 2
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Так, відповідно до частини 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
Відповідно до ч.8 ст.54 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».
Частиною 1 ст.3 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що іпотека виникає
на підставі договору, закону або
рішення суду. До іпотеки, яка виникає на
підставі закону або рішення суду,
застосовуються правила щодо іпотеки,
яка виникає на підставі договору, якщо
інше не встановлено законом.

В той же час, згідно з ч.6 та ч.7 ст.3
Закону №898 у разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

При цьому, поняття пріоритету та
вищого пріоритету розтлумачено в ст.1
Закону №898, а саме: пріоритет -
переважне право однієї особи відносно
права іншої особи на те ж саме нерухоме
майно; вищий пріоритет - пріоритет,
встановлений раніше будь-якого іншого
пріоритету стосовно одного и того ж
нерухомого майна.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.37
Закону №898 іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Крім того, положеннями ст.572
Цивільного кодексу України
передбачено, що в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього ж
Закону про звернення стягнення на
заставлене майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна.

Як слідують фактичні обставини справи,
заборону на відчуження предмету
іпотеки належним чином було
зареєстровано 29.04.2010 року, в той час як
відповідачем лише 11.06.2013 року, прийнято
постанову про накладення арешту на все
нерухоме майно ПрАТ «Будівельна
компанія Комфортбуд» та оголошено
заборону на його відчуження, а
реєстрацію проведено 12.07.2013 року.

Судом з'ясовано, що на момент
вчинення виконавчих дій щодо арешту
спірного нерухомого майна, право
іпотеки на майно на визначених законом
підставах та в установленому порядку
не припинене, договір про іпотеку
недійсним не визнано.

Як вбачається із змісту Витягу за
результатом пошуку інформації про
зареєстровані речові права, їх
обтяження на об'єкт нерухомого майна у
порядку доступу нотаріусів до
державного реєстру і речових прав на
нерухоме майно від 17.09.2014 в реєстрі
наявна інформація про державну
реєстрацію обтяження номер запису 1620711
(спеціальний розділ), що зареєстрований
12.07.2013р. на підставі постанови про арешт
майна та оголошення заборони на його
відчуження № 38170765, виданої 11.06.2013 року
Відділом державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві, якою накладено арешт
на все нерухоме майно ПрАТ «Будівельна
компанія Комфортбуд».

Враховуючи викладене, зважаючи на
черговість реєстрації зазначених вище
обтяжень, а також беручи до уваги, що
положеннями Закону №898 щодо вказаних
видів обтяжень не встановлено
особливого пріоритету, суд дійшов
висновку, що позивач, як
заставодержатель, володіє переважним
пріоритетом на отримання задоволення
своїх прав чи вимог.

Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.52
Закону №606 (редакції чинній на момент
накладення арешту), звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.57 Закону
№606 передбачено, що арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Водночас, в ч.4 ст.57 Закону №606
визначено, що копії постанови
державного виконавця про арешт коштів
чи майна боржника надсилаються не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення боржнику та банкам чи
іншим фінансовим установам або
органам, зазначеним у частині другій
цієї статті та органам, що ведуть
Державний реєстр обтяжень рухомого
майна. Постанова державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника може
бути оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, в ч.4 ст.54 Закону №606
передбачено, що про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Суд приймає до уваги той факт, що
відповідачем жодних доказів
направлення на адресу позивача копії
постанови про накладення арешту на
нерухоме майно Приватним акціонерним
товариством «Будівельна компанія
Комфортбуд», а саме: земельної ділянки,
наданої для обслуговування
індивідуальної котеджної житлової
забудови, кадастровий №:01:006:0716,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0,3867 гектара, межі
землекористування якої від: А до Б-
землі гр. ОСОБА_1, Б до В - землі
загального користування, В до Г - землі
гр. ОСОБА_2, Г до А - землі загального
користування, до матеріалів справи не
надано.

Враховуючи викладене, накладення
арешту на майно, що перебуває в іпотеці
у позивача, обмежує забезпечене
іпотекою право позивача на задоволення
своїх вимог за договорами іпотеки, у
зв'язку з чим, вимоги позивача про
скасування постанови про накладення
арешту майна боржника та заборону на
його відчуження №38170765, підлягають
задоволенню.

Разом з тим, вимога про зняття
арешту та заборону на відчуження з
нерухомого майна, а саме земельної
ділянки, наданої для обслуговування
індивідуальної котеджної житлової
забудови, кадастровий № :01:006:0716,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0, 3867 гектара, межі
землекористування якої від: А до Б-
землі гр. ОСОБА_1, Б до В - землі
загального користування, В до Г - землі
гр. ОСОБА_2, Г до А - землі загального
користування, що належить ПрАТ
«Будівельна компанія «Комфортбуд»,
накладений постановою Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві про арешт майна
боржника та заборону на його
відчуження від 11 червня 2013 року,
задоволенню не підлягає з огляду про
наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R
(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень від 11.03.1980р. під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Так, оскільки відповідно до
приписів Закону №606 повноваження щодо
зняття арешту та заборони на
відчуження з нерухомого майна належить
до дискреційних повноважень
відповідача, така вимога не може бути
предметом судового розгляду у
адміністративному суді, відтак у цій
частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірність
оспорюваних рішень.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 128, 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про арешт майна
боржника та заборону на його
відчуження №38170765, винесену Відділом
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві від 11 червня 2013 року,
в частині накладення арешту та
заборони на відчуження нерухомого
майна, а саме - земельної ділянки,
наданої для обслуговування
індивідуальної котеджної житлової
забудови, кадастровий №:01:006:0716,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0, 3867 гектара, межі
землекористування якої від: А до Б-
землі гр. ОСОБА_1, Б до В - землі
загального користування, В до Г - землі
гр. ОСОБА_2, Г до А - землі загального
користування, що належить ПрАТ
«Будівельна компанія «Комфортбуд».

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А. Качур