Справа № 524/4437/14-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р. Справа №
524/4437/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
10.09.2014р. по справі № 524/4437/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Автозаводського
районного суду м. Кременчука з
адміністративним позовом до
Виконавчого комітету
Автозаводської районної Ради м.
Кременчука (далі по тексту - відповідач,
ВК Автозаводської районної Ради м.
Кременчука), в якому просив визнати
неправомірною бездіяльність
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області в частині
неповідомлення його про наявне у нього
за колективним договором на 2006-2009 роки
право на отримання матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати та в
частині невиплати самостійно
відповідачем йому за 2008 рік вказаної
матеріальної допомоги; зобов'язати
Виконавчий комітет Автозаводської
районної ради м. Кременчука нарахувати
та виплатити йому матеріальну допомогу
для вирішення соціально-побутових
питань за 2008 рік в розмірі
середньомісячної заробітної плати.

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 10.09.2014р. по справі
№524/4437/14 у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального права, просив суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 10.09.2014р. по справі
№524/4437/14 та прийняти нове рішення, яким
його позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги колективним договором
передбачений обов`язок відповідача
виплатити його матеріальну допомогу
для вирішення соціально-побутових
питань за 2008 рік в розмірі
середньомісячної заробітної плати.
Таким чином, вважає, що судом першої
інстанції неповно з`ясовано фактичні
обставини справи.

Відповідач у надісланих запереченнях
на апеляційну скаргу, з викладених
підстав, просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін, справу
розглянути у відсутність представника
відповідача.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 07.04.2008 року ОСОБА_1 працював у
Виконавчому комітеті Автозаводської
районної ради м.Кременчука Полтавської
області на посаді головного
спеціаліста відділу з благоустрою та
екології. 03.06.2013 року був звільнений з
посади по переведенню для подальшої
роботи в Кременчуцькій
райдержадміністрації. Вказане
підтверджується копією трудової
книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 7-8).

Позивач, вважаючи, що йому не виплачено
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань за 2008 рік в
розмірі середньомісячної заробітної
плати, звернувся до суду з даним
позовом про визнання неправомірною
бездіяльність Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради
м.Кременчука Полтавської області в
частині неповідомлення його про наявне
у нього за колективним договором на
2006-2009 роки право на отримання
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати та в
частині невиплати самостійно
відповідачем йому за 2008 рік вказаної
матеріальної допомоги та зобов'язання
відповідача виплатити йому вказану
допомогу.

Відмовляючи з задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
безпідставності позовних вимог,
оскільки ОСОБА_1 із заявою про виплату
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань за 2008 рік до
відповідача не звертався.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
наявність підстав для відмови у
задоволенні позовних вимог, виходячи з
наступного.

Згідно з ч. 2 та 6 ст. 33 ЗУ «Про державну
службу», оплата праці державних
службовців повинна забезпечувати
достатні матеріальні умови для
незалежного виконання службових
обов'язків, сприяти укомплектуванню
апарату державних органів
компетентними і досвідченими кадрами,
стимулювати їх сумлінну та
ініціативну працю.

Частиною 3 статті 21 Закону України «Про
службу в органах місцевого
самоврядування» встановлено, що
джерелом формування фонду оплати
праці посадових осіб місцевого
самоврядування є місцевий бюджет.

Пунктом 2.3. Постанови Кабінету
міністрів України від 09 березня 2006 року
№268 «Про упорядкування структури та
умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів»
передбачено, що керівникам органів,
зазначених у пункті 1 цієї постанови,
надано право у межах затвердженого
фонду оплати праці: надавати
працівникам матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань
та допомогу для оздоровлення при
наданні щорічної відпустки у розмірі,
що не перевищує середньомісячної
заробітної плати працівника (місячного
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького складу).

Як встановлено судом першої інстанції,
пунктом 5.3 Колективного договору на
2006-2009 роки, прийнятого на загальних
зборах профспілкового комітету
Автозаводського райвиконкому 15.05.2006
року, визначено, що при наявності
коштів адміністрація зобов'язується
надавати матеріальну допомогу
працюючим у розмірі середньомісячної
заробітної плати на вирішення
соціально-побутових проблем (а.с.3-5).

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 22.09.2008 року
позивач звертався до Голови
Автозаводської районної ради
Коваленко В.М. із заявою про надання
йому матеріальної допомоги для
вирішення питань соціально-побутового
характеру.

20.10.2008 року Головою Автозаводської
районної ради Коваленко В.М. видано
розпорядження №112-0 про надання
спеціалістам матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань, серед яких зазначено головного
спеціаліста відділу з благоустрою
ОСОБА_1 Копія вказаного розпорядження
№112-0 наявна в матеріалах справи.

Згідно з розрахунком №576, ОСОБА_1 за
жовтень 2008 року була нарахована
заробітна плата у загальному розмірі
3292,86 грн., в т.ч. матеріальна допомога на
вирішення соціально-побутових питань
у розмірі 1650,36 грн., що підтверджено
матеріалами справи.

Також, на підтвердження виплати
позивачу вказаної допомоги, в
матеріалах справи наявна копія довідки
від 17.11.2014 року, в якій повідомлено, що
гр.ОСОБА_1, який працював в ВК
Автозаводської районної ради у 2008 році,
згідно розпорядження №112-0 від 20.10.2008
року, було виплачено матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань у розмірі
середньомісячної заробітної плати.

З наведеного вбачається, що
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань за 2008 рік в
розмірі середньомісячної заробітної
плати позивачу була виплачена у жовтні
2008 року.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність предмету
спору, оскільки предметом спірних
правовідносин є виплата позивачу
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань за 2008 рік в
розмірі середньомісячної заробітної
плати, яка, як зазначалось вище, є
виплаченою.

Згідно ст. 69 КАС України, доказами в
адміністративній справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін.

Згідно ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вказує на те, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, надав до суду докази, які
спростовували твердження позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вказує на те, що відповідач діяв
у відповідності до норм чинного
законодавства, оскільки матеріальна
допомога на вирішення
соціально-побутових питань у розмірі
середньомісячної заробітної плати у 2008
році позивачу була виплачена.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що
суд першої інстанції у спірних
правовідносинах посилався на
ненадання позивачем заяви про виплату
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань, як на
підставу для відмови у задоволенні
позовних вимог.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції дійшов правильних висновків
по суті справи, однак із помилковим
застосуванням норм процесуального
права.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 198 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
суд апеляційної інстанції має право,
зокрема, змінити постанову суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 201 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для зміни
постанови або ухвали суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Беручи до уваги те, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку щодо відмови в задоволенні
позову, проте, невірно визначив
підстави та мотиви прийняття такого
рішення, внаслідок помилкового
застосування лише норм процесуального
права, колегія суддів дійшла до
висновку, що постанова Автозаводського
районного суду м.Кременчука від 10.09.2014р.
по справі №524/4437/14 підлягає зміні з
підстав та мотивів відмови у
задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення доводи
апеляційної скарги, з наведених вище
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 201, 205,
207, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Автозаводського районного
суду м.Кременчука від 10.09.2014р. по справі
№524/4437/14 змінити з підстав та мотивів
відмови у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині постанову
Автозаводського районного суду
м.Кременчука від 10.09.2014р. по справі
№524/4437/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання постановою законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.Судді
Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.