Справа № К/9991/30249/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/30249/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
про стягнення невиплачених коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Апеляційного суду Житомирської
області від 14 квітня 2011 року, -

встановив:

У грудні 2008 року ОСОБА_4 звернулася в
суд із позовом, у якому просила визнати
дії Управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області неправомірними, стягнути з
відповідача на її користь недоплачену
щомісячну грошову допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у
розмірі 181,90 гривень і доплату особі,
працюючій на території радіоактивного
забруднення, в розмірі 11067,50 гривень у
відповідності до статтей 37, 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон
№ 796-XII) за період з 1 січня 1998 року по 31
листопада 2008 року.

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 30 червня 2009
року позов задоволено частково.
Визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області по
застосуванню постанови Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836 в частині
визначення ОСОБА_4 розміру виплат
відповідно до статті 37 Закону № 796-XII за
період з 1 грудня 2007 року по 31 грудня 2007
року та статті 39 Закону № 796-XII - за
період з 1 січня 1998 року по 31 грудня 1998
року, з 1 лютого 1999 року по 28 лютого 2001
року, з 1 травня 2008 року по 30 листопада
2008 року неправомірними. Стягнуто з
Управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області на користь ОСОБА_4 щомісячну
грошову допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства відповідно до
статті 37 Закону № 796-XII за період з
1 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року в
сумі 181,90 гривень та доплату до
заробітної плати та пенсії відповідно
до статті 39 Закону № 796-XII за період з
1 січня 1998 року по 31 грудня 1998 року, з
1 лютого 1999 року по 28 лютого 2001
року, з 1 травня 2008 року по 30 листопада
2008 року в сумі 12343 гривні. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Житомирської області від 14 квітня
2011 року постанову Овруцького районного
суду Житомирської області від
30 червня 2009 року в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
доплати, передбаченої статтею 39 Закону
№ 796-ХІІ, скасовано і прийнято в цій
частині нову постанову, якою
відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні
позовних вимог. В решті постанову суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Апеляційного суду Житомирської
області від 14 квітня 2011 року та
залишити в силі постанову Овруцького
районного суду Житомирської області
від 30 червня 2009 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4 є
особою, яка потерпіла від
Чорнобильської катастрофи, 3 категорії,
зареєстрована та постійно проживає в
селі Антоновичі Овруцького району
Житомирської області, яке відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 23 липня 1991 року № 106
віднесене до зони гарантованого
добровільного відселення.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Відповідно до статті 37 Закону № 796-ХІІ
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, зокрема, у зоні
гарантованого добровільного
відселення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірі 40%
від мінімальної заробітної плати.

За змістом частин 1, 2 статті 39 Закону №
796-ХІІ громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного
забруднення, зокрема, у зоні
гарантованого добровільного
відселення, провадиться доплата у
розмірі двох мінімальних заробітних
плат. Пенсії непрацюючим пенсіонерам,
які проживають на цих територіях,
підвищуються у розмірах, встановлених
частиною 1 цієї статті.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
було установлено громадянам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення, щомісячну
грошову допомогу та доплату у
фіксованому розмірі.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Вирішуючи цей спір, суди попередніх
інстанцій з огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами
обґрунтовано виходили з того, що при
визначенні розміру щомісячної
грошової допомоги застосуванню
підлягає положення саме статті 37
Закону № 796-ХІІ, а не положення
постанови Кабінету Міністрів України,
якою керувався відповідач, оскільки
така істотно звужує обсяг установлених
законом прав позивача, та вірно поклали
обов'язок щодо такої виплати на
Управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області.

Однак, судом першої інстанції
безпідставно обрано такий спосіб
захисту порушених прав позивача, як
стягнення з відповідача спірної
допомоги в конкретно визначеній
грошовій сумі, оскільки суд не може
перебирати на себе функцію органу, на
який законодавством покладено
повноваження щодо нарахування такої
виплати.

Апеляційний суд на зазначене порушення
уваги не звернув та не виправив його.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду
першої інстанції в частині виплати
коштів, передбачених статтею 39 Закону
№ 796-ХІІ, та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд апеляційної
інстанції виходив з того, що позивач
являється непрацюючим пенсіонером і
звернулася до суду з даним позовом з
пропуском річного строку,
встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Пунктом 4 Порядку використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 вересня 2005 року
№ 936 (далі - Порядок) встановлено, що
виплата компенсацій та допомоги певних
видів, передбачених Законом,
проводиться центрами по нарахуванню і
виплаті соціальних допомог,
управліннями праці та соціального
захисту населення районних (міських)
держадміністрацій, виконкомів міських,
районних у містах рад за місцем
реєстрації громадян працюючим і
непрацюючим громадянам та пенсіонерам,
зокрема пенсіонерам та особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, Державної
кримінально-виконавчої служби та інших
структур, громадянам, що займаються
підприємницькою діяльністю без
утворення юридичної особи, громадянам,
які працюють у громадян, що займаються
підприємницькою діяльністю без
утворення юридичної особи, а саме:

- щомісячна грошова допомога -
громадянам, які проживають на
території зон радіоактивного
забруднення, у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства відповідно до
частини 1 статті 37 Закону № 796-ХІІ,
постанови Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»від 26 липня 1996 року № 836;

- доплата особам за роботу (службу) на
території зон радіоактивного
забруднення відповідно до статей 39, 40
Закону № 796-ХІІ, пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року № 836.

Враховуючи викладене, положення пункту
4 Порядку відносно доплати,
передбаченої статтею 39 Закону № 796-ХІІ,
стосуються виплат особам з числа
працюючих. Як вбачається з матеріалів
справи, дані кошти виплачувалися
позивачеві Управлінням Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі
Житомирської області.

Відповідно до положення про Пенсійний
Фонд України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
жовтня 2007 року №1261 та з урахуванням
положення про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах і
районах у містах, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 30 квітня 2002 року №8-2 (з
відповідними змінами), управління
Пенсійного фонду в районах, містах,
районах у містах забезпечують
своєчасне і в повному обсязі
фінансування та виплату пенсії й інші
виплати відповідно до чинного
законодавства. Отже, відповідачами у
спорах щодо здійснення перерахунку
підвищення до пенсій мають бути саме
зазначені Управління.

Зі змісту статті 52 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вбачається, що суд першої
інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи. Якщо позивач
не згоден на заміну відповідача іншою
особою, суд може залучити цю особу як
другого відповідача.

Апеляційний суд, виявивши порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, правильно
скасував рішення суду першої інстанції
в частині стягнення коштів,
передбачених статтею 39 Закону № 796-ХІІ,
але безпідставно відмовив у
задоволенні цих позовних вимог.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої
та апеляційної інстанцій порушено
норми права, які істотно вплинули на
повноту з'ясування фактичних обставин
справи, рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 14 квітня 2011
року та постанову Овруцького районного
суду Житомирської області від 30 червня
2009 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Управління
праці та соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
про стягнення невиплачених коштів -
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.