Справа № К/9991/85103/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/85103/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Головного
управління Пенсійного фонду України в
Луганській області на по-станову
Жовтневого районного суду міста
Луганська від 19 листопада 2009 року та
постанову колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
від 02 листопада 2011 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області про перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
вказаним адміністративним позовом.
Зазначав, що йому призначено пенсію за
вислугою років, та має пільги,
встановлені для ветеранів війни -
учасників бойових дій, проте розмір
його пенсії не підвищується на 150
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до статті 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Просив поновити строк звернення до
суду, зобов'язати відповідача
підвищити пенсію на 150 відсотків
мінімальної пенсії за віком з 01 січня
2000 року по 30 червня 2006 року та стягнути
заборгованість.

Постановою Жовтневого районного суду
міста Луганська від 19 листопада 2009 року
позов задоволено частково: поновлено
строк звернення до суду, визнано
незаконними дії Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області щодо відмови у перерахунку
доплати до пенсії як учаснику бойових
дій щомісячно у розмірі 150% мінімальної
пенсії за віком, прирівняної до
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з 01 січня 2000
року по 30 червня 2006 року; зобов'язано
зробити перерахунок доплати до пенсії
як учаснику бойових дій щомісячно у
розмірі 150% мінімальної пенсії за віком,
прирівняної до прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
з 01 січня 2000 року по 30 червня 2006 року та
виплатити заборгованість.

Постановою колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
від 02 листопада 2011 року рішення суду
першої інстанції змінено: слова і цифри
«з 01 січня 2000 року» замінено словами і
цифрами «з 12 січня 2005 року» і доповнено
резолютивну частину постанови
висновком про відмову у задоволенні
позовних вимог з 01 січня 2000 року по 11
січня 2005 року.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, ставить питання
про скасування судових рішень та
ухвалення нового про відмову у
задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з березня 1971
року призначено пенсію за вислугою
років й він має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів війни - учасників бойових
дій.

12 червня 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
доплати до пенсії як учаснику бойових
дій у розмірі 150% мінімальної пенсії за
віком щомісячно з 01 січня 2000 року по 30
червня 2006 року, оскільки розмір
доплати, яку він отримує, становить 19,91
грн., що не відповідає вимогам
законодавства про пенсійне
забезпечення військовослужбовців.

Листом від 18 червня 2009 року Головне
управління Пенсійного фонду України в
Луганській області повідомило
позивача, що підвищення пенсії за
спірний період виплачувалося в розмірі
19,91 грн., встановленому постановою
Кабінету Міністрів України від 03 січня
2002 року №1 «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету», а
тому підстав для його перерахунку
немає.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
строк звернення до суду позивачем
пропущено з поважних причин та
підлягає поновленню. Підвищення пенсії
має обчислюватися відповідно до
мінімального розміру пенсії за віком,
який відповідно до статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, а не відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 січня 2002 року №1.

Змінюючи рішення районного суду
апеляційний суд виходив з того, що з 12
січня 2005 року набрала чинності частина
перша статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно з якою мінімальна
пенсія за віком встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, а тому з 12 січня 2005
року відповідач повинен був здійснити
підвищення пенсії виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, а не відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Частиною четвертою статті 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» було
встановлено, що учасникам бойових дій
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії підвищуються в розмірі 150
процентів мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку
підвищення до пенсії визначено
мінімальну пенсію за віком, розмір якої
визначався за правилами частини
третьої статті 19 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», а з 01 січня 2004
року встановлювався за правилами
частини першої статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» в розмірі 20
відсотків середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України, за попередній рік.

12 січня 2005 року набув чинності Закон
України «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», яким
внесено зміни до частини першої статті
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно з якою
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

У пункті 2 постанови «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок державного бюджету» від 03
січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів
України установив розміри сум, з яких
проводиться розрахунок підвищення до
пенсії, усупереч положенням зазначених
статей цих законів, причому ці суми не
відповідають розмірам мінімальної
пенсії за віком.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» про те, що мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не є
перешкодою для застосування
зазначеної величини (мінімального
розміру пенсії за віком) для розрахунку
інших пов'язаних із нею пенсій чи
доплат, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого мінімального
розміру пенсії за віком, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
підвищення до пенсії, передбаченого
частиною четвертою статті 12 та
частиною четвертою статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
застосуванню підлягав розмір
мінімальної пенсії за віком,
визначений відповідно до положень
частини першої статті 28 Закону України
«Про загально-обов'язкове державне
пенсійне страхування», а до прийняття
цього Закону відповідно до положень
частини третьої статті 19 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 05 жовтня 2005 року було
внесено зміни до частини четвертої
статті 12 та викладено її в такій
редакції: «учасникам бойових дій
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються в розмірі 25
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність».
Закон набрав чинності з 01 липня 2006 року.

Отже, з 01 липня 2006 року позивач як
учасник бойових дій має право на
підвищення до пенсії у розмірі 25
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
розмір якого встановлений законами
України про Державний бюджет на
відповідні роки.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та не заперечується
позивачем, що з 01 липня 2006 року
відповідач підвищив пенсію у розмірі
встановленому законом, який був чинним
на той час, тобто у розмірі 25 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Суд першої інстанції, зобов'язуючи
відповідача здійснити з 01 січня 2000 року
підвищення пенсії у розмірі 150%
мінімальної пенсії за віком, виходив з
того, що розмір мінімальної пенсії за
віком прирівнюється до прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність відповідно до положень
статті 28 Закону України «Про
загально-обов'язкове державне пенсійне
страхування». Проте суд не врахував, що
редакція статті 28, яка встановлювала
мінімальний розмір пенсії за віком у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
набула чинності з 12 січня 2005 року та не
мала зворотної дії у часі, а тому не
поширювалась на правовідносини до 12
січня 2005 року.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції в цій частині,
обґрунтовано виходив з того, що з 12
січня 2005 року відповідач зобов'язаний
здійснювати підвищення пенсії
відповідно до розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
законодавством. До 11 січня 2005 року
підвищення пенсії відповідачем
правомірно здійснювалося у розмірах,
встановлених постановами Кабінету
Міністрів України.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій прийшли до обґрунтованого
висновку про те, що строк звернення до
суду пропущено з поважних причин, а
тому підлягає поновленню.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
під-став для їх скасування і ухвалення
нового рішення не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області залишити без задоволення, а
постанову Жовтневого районного суду
міста Луганська від 19 листопада 2009 року
та постанову колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
від 02 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/