Справа № 820/18371/14
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 грудня 2014 р.
№ 820/18371/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Зінченко А. В.,

при секретарі - Алавердян Е.А.

за участі сторін:

позивача - ОСОБА_1

представників відповідача -
Христофорова О.В., Хаустової О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Ізюмської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
адміністративним позовом до Ізюмської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому після збільшення позовних вимог
просив суд стягнути з Відповідача на
користь Позивача середній заробіток за
час затримки при звільненні виплати
витрат на відрядження в сумі 206,88 грн. за
період з 17 травня по 27 червня 2013 року в
сумі 4330,08 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що він, ОСОБА_1,
працював на посаді головного
державного податкового
ревізора-інспектора відділу погашення
податкового боргу Ізюмської об'єднаної
державної податкової інспекції
Харківської області Державної
податкової служби (реорганізованої
після звільнення в Ізюмську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Харківській області).

Наказом начальника Ізюмської ОДПІ від
16 травня 2013 року № З6-о «Про звільнення
ОСОБА_1» позивач був звільнений з
посади за угодою сторін - п. 1 ст. 36 КЗпП
України.

В день звільнення 16 травня 2013 року
позивач працював і отримав трудову
книжку та копію наказу про звільнення.

Згідно листа Ізюмської ОДПІ від 16
жовтня 2014 року № 290/ш/20-14-05-039 відповідач
26 червня 2013 року перерахував на його
розрахунковий рахунок в установі
Ощадбанку кошти в сумі 191,56 грн. (премія
за травень 2013 року) та 27 червня 2013 року
кошти в сумі 206,88 грн. (відшкодування
витрат на відрядження).

Позивач вважає, що Ізюмська ОДПІ має
виплатити йому середній заробіток за
час затримки виплати витрат на
відрядження в сумі 206,88 грн. з дня,
наступного за днем звільнення по день
перерахування вказаних коштів в
установу Ощадбанку, тобто, з 17 травня 2013
року по 27 червня 2013 року.

Ураховуючи, що він був звільнений 16
травня 2013 року, середня заробітна плата
повинна обчислюватися з виплат,
отриманих за попередні два місяці
роботи, а саме за березень і квітень 2013
року.

На підставі вищевказаного загальна
сума середнього заробітку за час
затримки виплати витрат на відрядження
становить: 139,68 грн. х 31 = 4330,08 грн.

Отримавши в липні 2013 року в установі
Ощадбанку перераховані Ізюмською ОДПІ
кошти в сумі 394,45 грн. 24 липня 2013 року
позивач звернувся з письмовою заявою
до начальника Ізюмської ОДПІ з
проханням надати розрахунковий лист на
ці кошти та повідомити коли вони були
перераховані Ізюмською ОДПІ. Згідно
поштового повідомлення заява була
отримана відповідачем 26 липня 2013 року.

В зв'язку з тим, що у встановлений в
Законі України «Про звернення
громадян» строк, позивач не отримав
відповіді на заяву від 24.07.2013 року, 06
вересня 2013 року він звернувся з заявою
про порушення його прав на отримання
відповіді до Ізюмського міжрайонного
прокурора Харківської області.

Лише після цього 11 жовтня 2013 року
позивач отримав лист Ізюмської ОДПІ
від року № 119/ш/20-14-05-039, разом з яким була
надіслана копія листа Ізюмської ОДПІ
від 06 серпня 2013 року № 15/ш/20/14/05/039.

В зв'язку з тим, що ні в листі від 08.10.2013
року, ні в листі від 06.08.2013 року Ізюмська
ОДПІ не повідомила коли ж були
перераховані йому кошти в сумі 394,45
грн., а Ізюмський міжрайонний прокурор
не встановив в цьому порушень Закону
України «Про звернення громадян», він
вимушений був звернутися з позовом до
адміністративного суду в якому прохав
зобов'язати Ізюмську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управляння Міндоходів у
Харківській області надати йому повну
інформацію, зазначену в заяві від 24
липня 2013 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 січня 2014
року, в задоволенні цієї позовної
вимоги позивачу було відмовлено.
Постановою від 24 вересня 2014 року Вищий
адміністративний суд України скасував
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 січня 2014 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та
зобов'язав Ізюмську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управляння Міндоходів у Харківській
області надати позивачу повну
інформацію, зазначену в заяві від 24
липня 2013 року.

Лише на виконання постанови Вищого
адміністративного суду України
відповідач в листі від 16 жовтня 2014 року
№ 290/ш/20-14-05-039 повідомив йому дату
перерахування коштів після звільнення.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив позов задовольнити з підстав
зазначених у позовній заяві.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечували та
надали письмові заперечення на позовну
заяву, в яких зазначили про
безпідставність позовних вимог
позивача.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1, працював на посаді головного
державного податкового
ревізора-інспектора відділу погашення
податкового боргу Ізюмської об'єднаної
державної податкової інспекції
Харківської області Державної
податкової служби (реорганізованої
після його звільнення в Ізюмську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Харківській області).

Наказом начальника Ізюмської ОДПІ від
16 травня 2013 року №З6-о «Про звільнення
ОСОБА_1» позивач був звільнений з
посади за угодою сторін - п. 1 ст. 36 КЗпП
України.

В день звільнення 16 травня 2013 року
позивач працював і отримав трудову
книжку та копію наказу про звільнення.

Відповідно до положень Закону України
"Про оплату праці" заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому вираженні, яку за трудовим
договором власник або вповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

А згідно до ст. 33 Закону України «Про
державну службу» заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці
державних службовців є Державний
бюджет України та інші джерела,
визначені для цієї мети положеннями
про органи державної виконавчої влади,
затвердженими указами Президента
України та постановами Кабінету
Міністрів України.

А згідно ст. 116 Кодексу законів про
працю при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення.

Статтею 117 Кодексу законів про працю
прямо встановлено, що в разі невиплати
з вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в
статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Також відповідно до п. 3.15 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13
січня 2004 р. N 5 і зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 27 січня
2004 р. за N 114/8713 до інших виплати, що не
належать до фонду оплати праці
належать витрати на відрядження:
добові (у повному обсязі), вартість
проїзду, витрати на наймання житлового
приміщення.

Таким чином суд приходить до висновку,
що витрати на відрядження не є
заробітною платою державного
службовця і на їх виплату не
розповсюджуються вимоги ст. 116 Кодексу
законів про працю.

Що стосуються виплати премії позивачу
фактично через півтора місяця після
його звільнення, то суд зазначає
наступне.

Згідно положення про преміювання
працівників Ізюмської ОДПІ
Харківській області ДПС, затвердженого
наказом Ізюмської ОДПІ Харківській
області ДПС від 27 червня 2012р. № 247
начальник Ізюмської ОДПІ Харківської
області ДПС або особа, яка виконує його
обов'язки, здійснює преміювання
працівників у межах установленого
фонду оплати праці.

Щомісячне преміювання працівників
Ізюмської ОДПІ Харківської області ДПС
здійснюється кожного місяця
відповідно до їх особистого вкладу в
загальні результати роботи за
підсумками роботи у попередньому
місяці згідно з наказом Ізюмської ОДПІ
Харківської області ДПС.

Таким чином виплата Ізюмською ОДПІ
несистематичної місячної премії
ОСОБА_1 26 червня 2013 року було здійснено
в межах діючого законодавства та без
порушень вимог Кодексу законів про
працю.

При зазначених обставинах та
здійснивши оцінку наявних у матеріалах
справи доказів, суд вважає, що позовні
вимоги документально і нормативно не
обґрунтовані та не підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись
ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Ізюмської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні - відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-ти денний строк з дня отримання копії
постанови апеляційної скарги.

Постанова в повному обсязі
виготовлена 03 грудня 2014 року.

Суддя
А.В.Зінченко