Справа № 815/3440/14
Суддя: Алєксєєв В.О.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

20 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3440/14

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції:
Бжассо Н. В.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Алєксєєва В.О.

суддів - Милосердного М.М.,

- Ступакової І.Г.

в зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, справу розглянуто
згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 12 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Софора Юг"
до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними дії
зі складання акту та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ "Софора Юг" звернулось до суду з
адміністративним позовом до ДПІ у
Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області про:

- визнання протиправними дії зі
складанню акта №284/22-02/24597772 від
14 лютого 2014 року;

- скасування податкового
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
234 187,50 грн. за порушення п.198.6 ст. 198 ПК
України.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2014 року адміністративний позов
задоволено частково.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 28
лютого 2014 року ДПІ у Київському районі
м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській
області.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ДПІ у Київському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, оскільки судом першої інстанції
не було досліджено обставини справи, що
мають значення для справи, наслідком
чого стало постановлення
необґрунтованого та неправомірного
рішення суду.

Вирішуючи справу, судом першої
інстанції встановлено, що на підставі
наказу від 14 лютого 2014 року №81-п
ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку ТОВ "Софора ЮГ"
з питань правових відносин з ТОВ "АТТТ"
в квітні, серпні 2013 року із врахуванням
інформації ДПІ у Подільському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві.

ТОВ "Софора Юг" на лист ДПІ у Київському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області №116/10/15-51-22-02 від 24
січня 2014 року "Щодо надання пояснень та
його документального підтвердження", 14
лютого 2014 року представило до
податкового органу документи щодо
господарських взаємовідносин з
контрагентом ТОВ "АТТТ".

За висновками акта перевірки,
податковим органом встановлено
порушення п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України,
що призвело до заниження суми податку
на додану вартість, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за
підсумками поточних звітних
(податкових) періодів всього на суму 187
350 грн., в т.ч. в квітні 2013 року на суму 37
350 грн., в серпні 2013 року на суму 150 000 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ у
Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 28 лютого 2014 року про збільшення
суми грошових зобов'язань з податку на
додану вартість в розмірі 187 350 грн. - за
основним платежем, 46 838 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатом адміністративного
оскарження податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін.

Висновки акту перевірки обґрунтовані
висновками акта перевірки ДПІ у
Подольському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві №2372/26-56-22-01-03/33690982 від 17 грудня 2013
року "Про результати проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ "АТТТ" з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "Крафт-Профі",
ТОВ "Альянс-Іст", ТОВ "Сідлей", ТОВ
"Профілайт", ТОВ "Норен", ТОВ
"Украгро-Тек", ТОВ "Каліон", ТОВ
"Ніколейд" за період з 01 квітня 2012 року
по 31 серпня 2013 року, згідно яких через
встановлення дефектів у правовому
стані контрагентів за попередніми
ланцюгами постачання було не
підтверджено наявність поставок ТОВ
"АТТТ" та поставлено під сумнів
економічну мету діяльності
контрагента позивача та реальність
укладених з ним правочинів.

Задовольняючи частково
адміністративний позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відсутність реального вчинення
господарських операцій відповідачем
суду належними доказами не доведена, що
спростовує правильність визначення
позивачу податкового зобов'язання, у
зв'язку з чим вимоги щодо скасування
податкового повідомлення-рішення
підлягають задоволенню. Також, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
вимоги про визнання протиправними дії
зі складанню акта №284/22-02/24597772 від 14
лютого 2014 року не підлягають
задоволенню, оскільки акт перевірки
відображає встановлені перевіркою
обставини та не є рішенням суб'єкта
владних повноважень, у зв'язку з чим
оцінці на предмет правомірності не
підлягає.

Судова колегія погоджується з цими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно п.п.14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно п.198.2 ст. 198
ПК України, вважається дата тієї події,
що відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України зазначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

За умови реального здійснення
платником податку господарських
операцій з придбання товару, що
призвели до об'єктивної зміни складу
його активів, здійснення таких
операцій у межах господарської
діяльності, за відсутністю з боку
такого платника порушення вказаних
вище норм законів при формуванні
податкового кредиту останній не може
бути позбавлений такого права.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ як документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

При цьому колегія суддів акцентує до
увагу на тому, що правила податкового
обліку не встановлюють конкретного
переліку первинних документів, за
допомогою яких повинні бути оформлені
господарські операції, а також не
передбачають будь-яких спеціальних
вимог до форми або виду первинних
документів, до їх оформлення та
заповнення. До документів, які
засвідчують факт придбання товару,
робіт, послуг, діюче законодавство
висуває лише одну умову - вони повинні
засвідчувати фактичне отримання
товару або результати робіт, послуг.

Основним видом діяльності
підприємства у перевіряємий період
було будівництво та покрівельні
роботи.

Згідно договору субпідряду №11-03/13 від 11
березня 2013 року ТОВ "АТТТ"
(субпідрядником) було виконано роботи
по влаштуванню покрівлі складського
комплексу за адресою: "Логістичний
центр", Одеська область, Біляївський
район, землі Нерубайської СР, масив 2;
ділянки №11,12,13 (за межами населеного
пункту) для ТОВ "Софора Юг" (підрядник).

Виконання вказаного договору
підтверджено податковими накладними
(№71 від 19 березня 2013 року на суму 150 000
грн. сума ПДВ 25 000 грн.; №143 від 25 квітня
2013 року на суму 100 000 грн. сума ПДВ 16 666, 67
грн.; №127 від 23 липня 2013 року на суму 144
128, 42 грн. сума ПДВ 24 021, 40 грн.; №94 від 18
червня 2013 року на суму 300 000 грн. сума ПДВ
50 000 грн.; №4 від 08 травня 2013 року на суму
100 000 грн. сума ПДВ 16 666, 67 грн.; №84 від 16
квітня 2013 року на суму 300 000 грн. сума ПДВ
50 000 грн.), платіжними дорученнями (№416
від 16 квітня 2013 року на суму 300 000 грн.,
№484 від 25 квітня 2013 року на суму 100 000
грн.), довідками щодо вартості
виконаних будівельних робіт.

Також, 11 червня 2013 року між ТОВ "Софора
Юг" (підрядник) та ТОВ "АТТТ"
(субпідрядником) було укладено договір
субпідряду №11-06/13 щодо виконання робіт
по влаштуванню покрівлі складського
комплексу за адресою: "Логістичний
центр", Одеська область, Біляївський
район, землі Нерубайської сільської
ради, масив 2; ділянки №11,12,13 (за межами
населеного пункту, склад №3).

Виконання вказаного договору
підтверджено податковими накладними
(№52 від 14 серпня 2013 року на суму 400 000
грн. сума ПДВ 66 666, 67 грн., №19 від 06 серпня
2013 року на суму 500 000 грн. сума ПДВ 83 333, 33
грн.), платіжними дорученнями (№1023 від 06
серпня 2013 року на суму 50 000 грн., №1126 від
14 серпня 2013 року на суму 400 000 грн.) та
довідками щодо вартості виконаних
будівельних робіт.

Наведені документи містять необхідну
для цілей оподаткування інформацію
щодо змісту спірних операцій та мають
усі необхідні реквізити первинних
документів, що дозволяють
ідентифікувати учасників цих операцій
та встановити факт надання послуг.

Разом з цим, зауважень щодо
правильності складання наданих
позивачем первинних документів акт
перевірки не містить.

Отже, факт дотримання ТОВ "Софора Юг"
спеціальних вимог щодо
документального підтвердження
податкового кредиту з податку на
додану вартість по операціям з його
контрагентом є доведеним.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням
закріпленої в ст. 204 ЦК України
презумпції правомірності правочину, а
також враховуючи вимоги ст. 71 КАС
України, за якою обов'язок доказування
правомірності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень покладається на такого
суб'єкта, ДПІ у Київському районі м.
Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області
повинна була надати суду належні та
достовірні докази своїх тверджень про
те, що задекларовані позивачем
операції з придбання послуг у ТОВ "АТТТ"
в реальності не виконувались, а мало
місце лише документування цих операцій
з метою завищення податкового кредиту
без фактичного отримання від
контрагента послуг. А оскільки такі дії
мають злочинний характер, то доказом їх
вчинення може бути лише відповідне
рішення, винесене в порядку
кримінально-процесуального
судочинства, однак таких доказів
податковий орган суду не надав.

Крім посилань на акт ДПІ у Подільському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
№2372/26-56-22-01-03/33690982 від 17 грудня 2013 року
"Про результати проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ "АТТТ" з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "Крафт-Профі",
ТОВ "Альянс-Іст", ТОВ "Сідлей", ТОВ
"Профілайт", ТОВ "Норен", ТОВ
"Украгро-Тек", ТОВ "Каліон", ТОВ
"Ніколейд" за період з 01 квітня 2012 року
по 31 серпня 2013 року" податковий орган не
надав достовірних доказів фіктивності
задекларованих позивачем операцій з
придбання послуг у ТОВ "АТТТ".

Разом з цим, колегія суддів вважає
безпідставними посилання податкового
органу на зазначений акт, оскільки
висновки акта жодним чином не доводять
факт порушення позивачем приписів
податкового законодавства при
отриманні послуг у ТОВ "АТТТ", оскільки
можливі порушення контрагентом
платника податків податкової
дисципліни, у тому числі не
декларування своїх зобов'язань або не
сплата податку до бюджету, ще не є
достатньою підставою для позбавлення
платника податків права на податковий
кредит з податку на додану вартість по
операціям з таким контрагентом.

Слід також зазначити, що під час
проведення господарської операції із
суб'єктом господарювання, що має ознаки
фіктивності, платник податків може
бути необізнаним стосовно дійсного
стану правосуб'єктності свого
контрагента і реально отримати послуги
від фізичних осіб, які діють від імені
такого контрагента і мають наміри
порушити податкове законодавство, або
ж бути обізнаним щодо фіктивності
такого контрагента, і використовувати
його з метою незаконної конвертації
грошових коштів, завищення податкового
кредиту.

При цьому в першому випадку дії
платника податків є добросовісними, і
такими, що не порушують приписи
податкового законодавства, а в другому
випадку його дії є незаконними, що
вичиняються із прямим умислом на
порушення норм податкового
законодавства і тягнуть як податкову,
так і кримінальну відповідальність.

У даній справі ДПІ у Київському районі
м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській
області не посилається на факти
вчинення представниками позивача
таких злочинних дій, і не надає докази
притягнення посадових осіб позивача до
кримінальної відповідальності за такі
дії.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що за
відсутності доказів проведення
посадовими особами чи представниками
позивача фіктивних господарських
операцій з ТОВ "АТТТ" та при наявності
належним чином оформлених первинних
документів по операціям з ним, висновок
податкового органу про завищення
позивачем податкового кредиту за
такими операціями не може вважатися
законним та обґрунтованим.

Таким чином, судом першої інстанції, на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів зроблений правильний висновок
про недоведеність податковим органом,
на якого в силу норми ч.2 ст. 71 КАС
України покладається обов'язок
доказування правомірності прийнятого
податкового повідомлення-рішення, у
зв'язку з вимоги щодо його скасування
підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 12
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: В.О. Алєксєєв

Суддя:
М.М. Милосердний

Суддя:
І.Г. Ступакова