Справа № 807/1250/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року

Справа № 876/9004/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 31
травня 2013 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Перечинському районі Закарпатської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

16 квітня 2013 року ФОП ОСОБА_1 звернувся
до суду з адміністративним позовом, в
якому просив визнати протиправною та
скасувати вимогу УПФУ в Перечинському
районі №Ф75 від 15 лютого 2013 року про
сплату боргу в розмірі 2313, 80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
протягом 2012 року позивачем
підприємницька діяльність не
здійснювалась, прибуток від такої
діяльності не отримувався, а тому
вважає, що відповідач безпідставно
надіслав йому вимогу про сплату боргу
з єдиного внеску в розмірі 2313,80 грн.

Постановою від 31 травня 2013 року
Закарпатський окружний
адміністративний суд в задоволенні
позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, які
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на те, що єдиний внесок
нараховується на суму отриманого
прибутку від здійснення
підприємницької діяльності за
відповідний звітний період. Крім того,
вказує, що Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не передбачено
обов'язку щомісячної сплати єдиного
внеску.

За таких обставин, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_1 24.05.2012 року зареєстрований як
фізична особа-підприємець та перебуває
на спрощеній системі оподаткування, що
підтверджується Свідоцтвом платника
єдиного податку

Згідно картки особового рахунку
фізичної особи - підприємця, який обрав
спрощену систему оподаткування
позивачем своєчасно не сплачено єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 2313,80 грн.,
чим порушено вимоги статей 6 та 9 Закону
України ,,Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

ОСОБА_1 подав до УПФУ звіт за 2012 рік про
суми нарахованого доходу
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску, в якому
ним було визначено розмір єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, тільки за
липень 2012 року в розмірі 382,39 грн.

Однак, 30.05.2013 року позивачем було подано
заяву про те, що вважати таблицю № 2 в
графі за липень 2012 року заповнену
помилково та вважати розмір внеску за
даний період нуль гривень та просить
повернути сплачений внесок в розмірі
382,39 грн.

На час виникнення спірних
правовідносин (прийняття вимоги)
позивачем не було подано відповідачеві
заяву про повернення коштів і жодного
рішення з даного приводу відповідачем
не приймалось.

Крім того, позивачем було подано
податкову декларацію платника єдиного
податку фізичної особи-підприємця за
2012 рік, у відповідності до якої позивач
не отримував дохід від здійснення
підприємницької діяльності.

15 лютого 2013 року УПФУ в Перечинському
районі сформовано вимогу за №Ф75 «про
сплату боргу» та направлено позивачу.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 сплатив борг
по недоїмці єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 382, 39 грн.,
то залишок боргу сформовано по вимозі
№ Ф75 від 15.02.2013 року в сумі 2313,80 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач є суб'єктом
підприємницької діяльності, який обрав
спрощену систему оподаткування, а тому
зобов'язаний сплачувати єдиний внесок
відповідно до Закону України ,,Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" незалежно від
здійснення ним підприємницької
діяльності.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
визначено правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку (далі - Закон).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України ,,Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону
України ,,Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VI,
встановлено, що платниками єдиного
внеску є фізичні особи-підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно із ч.11 ст.8 Закону № 2464-VI єдиний
внесок для платників, зазначених у
пунктах 4 та 5 частини першої статті 4
цього Закону, встановлюється у розмірі
34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3
частини першої статті 7 цього Закону
бази нарахування єдиного внеску.

Згідно п.1 ч.2, 3 ст.6 Закону № 2464-VI платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок; обов'язки, передбачені частиною
другою цієї статті, поширюються на
платників, зазначених у п.1, 4 та 5 ч.1 ст.4
цього Закону.

Відповідно ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Базовим
звітним періодом для платників,
зазначених в абзацах третьому та
четвертому пункту 1 частини першої
статті 4 цього Закону, - календарний рік.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464-VI
встановлено, що єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового стану
платника.

Згідно ч.3 та 4 ст.25 Закону № 2464-VI суми
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені цим Законом, обчислена
територіальними органами Пенсійного
фонду України у випадках, передбачених
цим Законом, вважаються недоїмкою і
стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням штрафів. Територіальний
орган Пенсійного фонду у порядку, за
формою і в строки, встановлені
Пенсійним фондом, надсилає платникам
єдиного внеску, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Статтею 13 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2012 рік"
встановлено на 2012 рік мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі: з 1
січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні,
з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118
гривень, з 1 грудня - 1134 гривні.

Таким чином, мінімальний розмір
страхового внеску у 2012 році у місячному
розмірі становить: за червень 1094грн.*34,7
%=379,62грн.; за серпень 1102грн.*34,7%=382,39грн.;
за серпень 1102грн.*34,7%=382,39грн.; за
вересень 1102грн.*34,7%=382,39грн.; за жовтень
1118грн.*34,7%=387,95грн.; за листопад
1118грн.*34,7%=387,95грн.; за грудень
1134грн.*34,7%=393,50грн.

Апеляційний суд не бере до уваги
покликання апелянта на те, що
підприємницьку діяльність він не
здійснював та не отримував прибутку, а
тому не зобов'язаний сплачувати єдиний
внесок, так як п.3 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI
встановлено, що для фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування єдиний внесок
нараховується на суми, що визначаються
такими платниками самостійно для себе
та членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом.

При цьому сума єдиного внеску не може
бути меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
мінімальний страховий внесок - сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Таким чином для розрахунку
мінімального страхового внеску
застосовується саме показник
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі.

На думку колегії суддів, матеріали
справи містять належні та допустимі
докази обов'язку сплати страхових
внесків позивачем.

Отже, вимога УПФУ в Перечинському
районі про сплату боргу №Ф75 від 15.02.2012
року в сумі 2313,80 грн. виставлена
правомірно.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції
надано належну оцінку наявним у справі
доказам, а їх достатня кількість та
взаємний зв'язок у сукупності дали
змогу суду першої інстанції зробити
вірний висновок про необґрунтованість
позовних вимог та відмову в
задоволенні позову.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2013
року у справі № 807/1250/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов