Справа № К/9991/64183/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/64183/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М.,
Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Кіровської районної у місті Донецьку
ради про перерахунок та стягнення
недоотриманої суми одноразової
компенсації, за касаційною скаргою
Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської районної
у місті Донецьку ради на постанову
Кіровського районного суду міста
Донецька від 12 травня 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 7 вересня 2011
року, -

встановив:

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Кіровської районної у місті Донецьку
ради про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити нарахування
одноразової компенсації у
відповідності до статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі -
Закон № 796-ХІІ) у розмірі 30 мінімальних
заробітних плат.

Постановою Кіровського районного суду
міста Донецька від 12 травня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 7 вересня 2011
року, позов задоволено. Визнано дії
Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської районної
у місті Донецьку ради щодо відмови у
перерахунку недоотриманої суми
одноразової компенсації ОСОБА_4
неправомірними. Зобов'язано
відповідача нарахувати та сплатити
ОСОБА_4 суму одноразової компенсації у
розмірі 30 мінімальних заробітних плат,
що складає 25880,40 гривень.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Кіровської районної у місті Донецьку
ради, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, 1 категорії,
14 травня 2010 року йому встановлена
інвалідність ІII групи внаслідок
захворювання, яке пов'язане з роботами
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Одноразова
компенсація при встановленні
інвалідності позивачеві виплачена 21
січня 2011 року в розмірі 189,60 гривень
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836.

Частиною 1 статті 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті
48 Закону № 796-XII одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується у розмірі:
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат.

Частиною 3 статті 48 цього Закону
передбачено, що виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка
склалася на момент встановлення
інвалідності чи втрати працездатності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
було установлено учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
одноразової компенсації, зокрема,
інвалідам ІІІ групи - 189,60 гривень, який
не відповідав розміру, встановленому
Законом № 796-XII.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI текст статті 48
Закону № 796-ХІІ викладено в такій
редакції: «Одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Однак зміни, внесені підпунктом 11
пункту 28 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Зазначене рішення Конституційного
Суду України є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене,
крім того, воно має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статтей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними.

У відповідності до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з 22 травня 2008 року та на дату
виплати у 2011 році компенсації
позивачеві, її розмір повинен
розраховуватися відповідно до статті 48
Закону № 796-ХІІ у попередній
редакції.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку про
те, що при визначенні розміру
одноразової компенсації позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме статті 48 Закону № 796-XII, а не
положення постанови Кабінету
Міністрів України, якими керувався
відповідач, оскільки такі істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Разом з тим, судом першої інстанції
безпідставно обрано такий спосіб
захисту порушених прав позивача, як
стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення
Кіровської районної у місті Донецьку
ради одноразової компенсації в
конкретно визначеній грошовій сумі,
оскільки суд не може перебирати на себе
функцію органу, на який законодавством
покладено повноваження щодо
нарахування такої виплати.

На зазначене порушення суд апеляційної
інстанції уваги не звернув та не
виправив його, а також не врахував того,
що розрахунок цієї суми був обчислений
помилково.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
223 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції за наслідками розгляду
касаційної скарги має право змінити
судове рішення суду першої інстанції,
скасувавши судове рішення суду
апеляційної інстанції.

Згідно статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Кіровської районної у місті Донецьку
ради - задовольнити частково.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 7 вересня 2011
року - скасувати.

Постанову Кіровського районного суду
міста Донецька від 12 травня 2011
року - змінити. Виключити з абзацу
третього резолютивної частини
постанови вказівку: « 25880,40 гривень». В
іншій частині постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.