Справа № 821/2972/14
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/2972/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Гомельчук С.В. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року по справі за адміністративним
позовом управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні до відділу
державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні про оскарження дій
державного виконавця,-

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України в
місті Херсоні (далі - позивач, УПФУ)
звернулось до суду з позовом до
відділу Державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні (далі - відповідач)
щодо визнання дій протиправними та
скасування постанови від 19 травня 2014
року про накладення штрафу в сумі 680
грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивачем подано
апеляційну скаргу у якій зазначено, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою задовольнити
позовні вимоги позивача.

Оскільки від усіх осіб, які беруть
участь у справі, відсутні клопотання
про розгляд справи за їх участю, то
колегія суддів приходить до висновку
про можливість розгляду справи в
порядку письмового провадження
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що на виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у місті Херсоні знаходиться
виконавче провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа від 28 вересня 2012 року №
2а-3894/11, виданого Суворовським
районним судом м.Херсона про
зобов'язання УПФУ у м. Херсоні
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" та провести
відповідні виплати за період з 30
листопада 2010 року по 30 травня 2011
року.

12 грудня 2012 року на підставі заяви
стягувача та ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
відповідачем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження,
боржнику надано семиденний строк на
добровільне виконання рішення. Вказана
постанова направлена позивачу.

03 липня 2013 року УПФУ надіслано до
ВДВС лист від 01 липня 2013 року №
16848/09, зі змісту якого слідує, що УПФУ
виконано рішення суду в частині
нарахування надбавки до пенсії. Також
УПФУ зазначило, що виконання рішення
суду в частині виплати заборгованості
є неможливим, оскільки виплати
вказаної категорії громадян
фінансуються з Державного бюджету
України, яким не передбачено такі
виплати на 2013 рік.

У зв'язку з невиконанням рішення суду в
частині виплати надбавки до пенсії у
ході примусового виконання
виконавчого документа державним
виконавцем 19 травня 2014 року винесено
постанову про накладення на УПФУ у
місті Херсоні штрафу у розмірі 680 грн.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
адміністративного позову.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції виходячи з
наступного.

Так, умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 зазначеного Закону
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України. Невиконання законних вимог
державного виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Частинами 1 та 3 статті 6 цього ж Закону
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 75 зазначеного
Закону після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 89 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Аналіз вказаних правових норм свідчить
про те, що державним виконавцем може
бути винесено постанову про накладення
штрафу виключно у разі невиконання
боржником судового рішення без
поважних причин.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів
справи, 03 липня 2013 року УПФУ
надіслано до ВДВС лист від 01 липня
2013 року № 16848/09, зі змісту якого
слідує, що УПФУ виконано рішення суду в
частині нарахування надбавки до
пенсії.

Також, у вказаному листі позивачем
зазначено, що виконання рішення суду в
частині виплати заборгованості є
неможливим, оскільки виплати вказаної
категорії громадян фінансуються з
Державного бюджету України, яким не
передбачено такі виплати на поточний
рік

У відповідності до пункту 1.1 розділу I
Положення про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах,
районах у містах, а також у містах та
районах, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
30 квітня 2002 року № 8-2, Управління
Пенсійного фонду України (далі - Фонд) у
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах (далі -
Управління) є органами Фонду,
підпорядкованими відповідно головним
управлінням Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - регіональні
управління), що разом з цими
управліннями утворюють систему
територіальних органів Фонду.

Підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II
зазначеного Положення передбачено, що
основними завданнями Управління є,
зокрема, забезпечення своєчасного і в
повному обсязі фінансування та виплати
пенсій, допомоги на поховання та інших
виплат, які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Фонду
та інших джерел, визначених
законодавством.

Тобто, виплати пенсій та інших виплат
здійснюються районними управліннями
ПФУ виключно за рахунок коштів Фонду та
інших джерел, визначених
законодавством. Інших фінансових
можливостей для здійснення виплат,
крім зазначених, районні управління не
мають.

Отже, невиконання судового рішення в
частині виплати грошових коштів при
відсутності відповідного фінансового
забезпечення та фактичної відсутності
таких коштів у боржника не може
вважатись невиконанням судового
рішення без поважних причин, оскільки
боржник не мав фінансової можливості
протягом встановленого державним
виконавцем семиденного строку
виконати судове рішення в цій частині.

За таких обставин, накладення штрафу на
боржника ще більше ускладнює його
фінансове становище та перешкоджає
виконанню судового рішення про виплату
доплати до пенсії.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Виходячи з наведеного, списання коштів
з рахунків державного органу на
виконання судових рішень проводиться
лише за умови наявності таких коштів.

Посилання суду першої інстанції на
відповідні рішення Європейського суду
з прав людини щодо неможливості
посилання державним органом при
виконанні судових рішень на
відсутність коштів, як на причину
невиконання своїх зобов'язань
безпідставні, оскільки в даному
випадку мова йде не про звільнення УПФУ
у м. Херсоні від виконання рішення суду,
а про оцінку причин такого невиконання
та про наявність підстав для
накладення штрафу.

Зазначені висновки суду апеляційної
інстанції відповідають позиції Вищого
адміністративного суду України,
висловленої, зокрема, в ухвалі №
К/9991/45657/12 від 27 серпня 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку щодо
правомірності накладення на УПФУ у м.
Херсоні штрафу за невиконання судового
рішення без поважних причин та
відповідно відсутності підстав для
скасування оскаржуваної постанови.

За таких обставин, оскільки судом
першої інстанції при розгляді справи
порушено норми матеріального права, не
повно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи та висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, що в свою чергу
призвело до неправильного вирішення
справи, колегія суддів вважає, що
судове рішення, відповідно до вимог ч. 1
ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню
з прийняттям по справі нової постанови
про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195,197, 202, 207 ,254 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні -
задовольнити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року по справі за адміністративним
позовом управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні до відділу
державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні про оскарження дій
державного виконавця - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою
адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
до відділу державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні про оскарження дій
державного виконавця - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця
протиправними.

Скасувати постанову від 19.05.2014 року про
накладення штрафу у розмірі 680 грн на
Управління пенсійного фонду України в
м. Херсоні.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.