Справа № 826/16239/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страховання"

до

Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг

про

скасування разпорядження

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг з позовом про скасування розпорядження від 28.08.2014 №2539 в частині виявлених порушень, які зазначені в п. 3, 5 констатуючої його частини, п. 1, 2 резолютивної частини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки про порушення позивачем норм ч. 3 ст. 16, Закону України «Про страхування», п. 1.14 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності затверджених Розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 №40 є безпідставними, оскільки під час укладання зазначених в оскарженій частині договорів страхування подорожуючих за кордон сторонами за взаємною згодою обирались, зокрема, перелік страхових ризиків, послуг та відповідальності Страхувальника, отже прийняте на підставі таких висновків розпорядження є протиправним.

Відповідач - Національна комісія, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг – заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що позивачем укладались договори страхування подорожуючих за кордон за програмами, яких не має в правилах добровільного страхування та Правилах добровільного страхування відповідальності перед третіми особами.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

За результатом розгляду справи про правопорушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато актом позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» прийнято розпорядження від 28.08.2014 №2539, яким приписано позивачу усунути порушення законодавства про фінансові послуг, зазначені в п. 2 та 3 констатуючої частини цього розпорядження (п. 1 резолютивної частини розпорядження) та вжити заходів для недопущення в подальшому порушень законодавства про фінансові послуги, зазначених в п. 4 та 5 констатуючої частини цього розпорядження (п. 2 резолютивної частини розпорядження).

Зі змісту розпорядження вбачається, що у п. 3 констатуючої частини такого розпорядження вказано, що у договорах страхування подорожуючих за кордон від 11.04.2014 № СА105745ОМВт/14зп та від 12.11.2013 р. № СА2948740МВш/13зп та від 12.11.2013 р. № СА228978/ГМВт/13зп, зазначено програми страхування «MultiTravel», у Правилах добровільного страхування медичних витрат, Правил добровільного страхування від нещасних випадків та Правилах добровільного страхування відповідальності перед третіми особами, на підстави яких укладені вищезазначені договори, немає.

На підставі викладеного, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем норм ч. 3 ст. 16 Закону України «Про страхування» в частині укладення договорів страхування не у відповідності до Правил страхування; п. 1.14 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених Розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 №40 щодо виконання страховиком вимог установлених законодавством України у сфері регулювання страхової діяльності протягом дії ліцензії.

Суд зауважує, що позивачем не заперечується повноваження відповідача та дотримання процедури прийняття оскарженого розпорядження, а відтак відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України такі обставини судом не досліджуються.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною першою статті 6 зазначеного Закону передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповдіно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Уповноважений орган має право встановлювати додаткові вимоги до договорів страхування життя та договорів страхування майна фізичних осіб.

Відповідно до міжнародних систем страхування, які вимагають застосування уніфікованих умов страхування, договори страхування укладаються відповідно до таких умов страхування, з урахуванням вимог, передбачених цим Законом.

Щодо посилання позивача на ст. 627, 628 Цивільного кодексу України визначення умов договору страхування під час укладання договору суд зазначає наступне, що Закону України «Про страхування» є спеціальним законодавчим актом по відношенню до Цивільного кодексу України, отже застосуванню до спірних правовідносин підлягають саме норми Закону України «Про страхування».

Статтею 17 Закону України «Про страхування» Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування.

Судом встановлено, що Правилах добровільного страхування медичних витрат, Правил добровільного страхування від нещасних випадків та Правилах добровільного страхування відповідальності перед третіми особами не зазначено програми страхування «MultiTravel» та «С».

Ліцензійні умови провадження страхової діяльності затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 №40, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.09.2003 №805/8126 (далі - Ліцензійні умови).

Згідно з преамбулою Ліцензійних умов, вони встановлюють вимоги, обов'язкові для виконання під час провадження страхової діяльності та на день отримання ліцензії.

Відповідно до п. 1.1 4Ліцензійних умов вимоги, установлені законодавством України у сфері регулювання страхової діяльності, повинні виконуватись страховиками протягом дії ліцензії.

Оскільки під час судового вирішення справи встановлено, що позивачем у договорах страхування подорожуючих за кордон зазначено програми страхування, які відсутні що Правилах добровільного страхування медичних витрат, Правил добровільного страхування від нещасних випадків та Правилах добровільного страхування відповідальності перед третіми особами, отже висновок відповідача про порушення позивачем норм ч. 3 ст. 16 Закону України «Про страхування» в частині укладення договорів страхування не у відповідності до Правил страхування; п. 1.14 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених Розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 №40 є обґрунтованим та знайшов підтвердження під час вирішення справи.

Щодо твердження позивача, що за одне порушення відповідачем застосовано два заходи впливу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 №2319 передбачено, що комісія може застосовувати такі заходи впливу:

1) зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення;

2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи;

3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтею 41 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг";

4) тимчасово зупиняти (обмежувати) або анулювати (відкликати) ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг;

5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію;

6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи;

7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги;

8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій;

9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб'єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Повноваження Нацкомфінпослуг щодо обмеження або відкликання ліцензії страховика на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг реалізуються відповідно до Закону України "Про страхування".

Відповідно до п. 4.4 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 №2319 справу про правопорушення не можу бути порушено, якщо за тим самим фактом порушення є не скасоване рішення Нацкомфінпослуг у справі про правопорушення.

Як зазначено вище, оскарженим розпорядженням позивача зобов’язано вжити заходів для недопущення в подальшому зазначених у розпорядженні порушень законодавства.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг від 10.04.2014, на яке посилається позивач, за таке ж порушення зобов’язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги.

З системного аналізу викладеного вбачається, що саме розпорядженням від 10.04.2014 до позивача застосовано захід випливу, оскарженим розпорядженням не застосовано до позивача захід впливу, а приписано недопущення в подальшому аналогічних порушень законодавства, а є інформаційним приписом відповідача, оскільки усунути порушення законодавства по договорам строк дії на час винесення оскарженого розпорядження закінчився не можливо усунути.

З огляду на викладене, твердження позивача про порушення відповідачем норм ст. 61 Конституції України та п. 4.4 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 №2319 є необґрунтованим.

Повноваження Нацкомфінпослуг визначені Законом України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” та іншими законами, а також Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженим Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070/2011 (далі - Положення).

У відповідності до п. 5 ч. 3 Положення, передбачено, що основним завданням Нацкомфінпослуг є: захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування у межах своїх повноважень заходів впливу з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг.

В даному випадку Нацкомфінпослуг за результатом розгляду справи про правопорушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, у межах повноважень прийнято оскаржене розпорядження.

Оскільки, оскарженим розпорядженням застосовано до позивача захід впливу, отже на думку суду таке розпорядження не порушує права, свободи та інтереси та позивача.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач, як суб’єкт владних повноважень покладений на нього обов’язок щодо доказування правомірності оскаржуваного розпорядження виконав в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволені позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 86, 122, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда