Справа № 2а-24/07
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2014 р. м. Київ
К/800/52746/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко
Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2009
року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області, в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив: визнати
протиправними дії службових осіб
Управління Пенсійного фонду України в
Тлумацькому районі Івано-Франківської
області щодо відмови йому у
перерахунку пенсії, з урахуванням
надбавки за вислугу років у розмірі 40 %
від посадового окладу та рангу;
зобов'язати відповідача провести
перерахунок раніше призначеної йому
пенсії державного службовця з
урахуванням надбавки за вислугу років
у розмірі 40 %, за період з 15 листопада 2004
року по 01 липня 2007 року та зобов'язати
останнього при черговому перерахунку
пенсії врахувати його надбавку за
вислугу років в розмірі 40 % посадового
окладу та доплати за ранг.

Постановою Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 25
грудня 2007 року адміністративний позов
задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2009
року постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нову постанову,
якою відмовлено позивачу у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно наказу ДПІ в
Тисменицькому районі № 9-0 від 12
листопада 2004 року позивач звільнений з
роботи у зв'язку з виходом на пенсію по
інвалідності.

З 15 листопада 2004 року ОСОБА_4 призначено
пенсію по інвалідності (ІІ група)
відповідно до Закону України «Про
державну службу». Загальний трудовий
стаж позивача на час призначення
пенсії становив 43 роки, у тому числі на
державній службі - 11 років 10 місяців 27
днів, військова служба - 2 роки 5 місяців
17 днів.

Листом Управління Пенсійного фонду
України в Тлумацькому районі
Івано-Франківської області від 08
червня 2007 року № 4/Т-15 позивачу
повідомлено, що оскільки він має стаж
державної служби 11 років 10 місяців 27
днів та 2 роки 5 місяців 17 днів служби в
армії, надбавка за вислугу років
повинна становити 20 % посадового окладу
з урахуванням доплати за ранг, що й
враховано при обчисленні пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач, як державний службовець, має
право на отримання пенсії з
урахуванням фактично отримуваної у
період проходження служби винагороди
за вислугу років у розмірі 40 %
посадового окладу відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 вересня 1997 року №1013 «Про Порядок
виплати винагороди за вислугу років
посадовим особам органів державної
податкової служби, які мають
спеціальні звання».

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та приймаючи нову постанову
про відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що
періоди роботи позивача на посадах
помічника бухгалтера та головного
бухгалтера не зараховуються до
державної служби для встановлення
надбавки за вислугу років. Крім того,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що винагорода за вислугу
років, яка виплачувалась позивачу під
час роботи, не відноситься до
заробітної плати державного службовця.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду апеляційної
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 37 Закону України «Про
державну службу» (в редакції чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
суми їх заробітної плати, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом пункту 3 постанови Кабінету
Міністрів України «Про деякі питання
вдосконалення визначення розмірів
заробітку для обчислення пенсії» від 31
травня 2000 року N 865 посадовий оклад,
надбавка за ранг або кваліфікаційні
класи, класний чин або спеціальні
звання, вислугу років при призначенні
пенсії відповідно до Закону України
«Про державну службу» враховуються
в розмірах, що виплачуються на день
звільнення з роботи, що дає право на
відповідний вид пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про оплату праці» заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором роботодавець
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати, до яких
належать виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Згідно статті 33 Закону України «Про
державну службу» заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.
Надбавка за вислугу років виплачується
державним службовцям щомісячно у
відсотках до посадового окладу з
урахуванням доплати за ранг і залежно
від стажу державної служби у таких
розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років -
15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25,
понад 20 років - 30, понад 25 років - 40
відсотків. Державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань. Умови
оплати праці державних службовців,
розміри їх посадових окладів, надбавок,
доплат і матеріальної допомоги
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Крім того, статтею 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої
зазначеної статті до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Згідно статті 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до виплат (доходів), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії, належать, зокрема: суми виплат,
отримуваних застрахованою особою
після набрання чинності цим Законом, з
яких згідно з цим самим Законом були
фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм винагорода
за вислугу років, встановлена
посадовим особам органів державної
податкової служби, які мають
спеціальні звання, є частиною
заробітної плати зазначених посадових
осіб, виплачується за рахунок та у
межах фонду оплати праці,
передбаченого органами державної
податкової служби в Державному бюджеті
України, враховується при обчисленні
середнього заробітку, що зберігається
за посадовою особою відповідно до
законодавства, на неї нараховується
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, а тому повинна
враховуватися при обчисленні розміру
пенсії державного службовця у
розмірах, що виплачуються на день
звільнення посадової особи з роботи, що
дає право на відповідний вид пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1013 від 12 вересня 1997 року затверджено
Порядок виплати винагороди за вислугу
років посадовим особам органів
державної податкової служби, які мають
спеціальні звання, відповідно до
положень якого до стажу роботи, що дає
право на одержання винагороди за
вислугу років, включається час роботи:
в органах державної податкової служби;
на посадах і в органах, визначених
Порядком обчислення стажу державної
служби, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 3 травня
1994 року N 283 «Про порядок обчислення
стажу державної служби» з наступними
змінами; на підприємствах, в установах,
та в організаціях на посадах
бухгалтерів, економістів, фінансистів,
юристів, інженерів-програмістів,
інженерів-системотехніків,
інженерів-електроніків, якщо ці
працівники мали спеціальну освіту,
працювали за фахом та перейшли на
роботу до податкової адміністрації
(інспекції) і зараховані на відповідну
посаду.

Відповідно до пункту 2 зазначеного
Порядку винагорода за вислугу років
виплачується посадовим особам органів
державної податкової служби у розмірі
40% посадового окладу та надбавки за
спеціальне звання, які мають стаж
роботи від 25 і більше років.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що стаж роботи позивача,
який відповідно до наведеного Порядку
враховується для обчислення
винагороди за вислугу років, складає
більше 25 років.

Як вбачається з довідок Тисменицької
міжрайонної державної податкової
інспекції в Івано-Франківській області
на дату звільнення позивача з роботи в
органах податкової служби та
призначення пенсії ОСОБА_4 отримував
заробітну плату, в яку входила
винагорода за вислугу років у розмірі
40% від посадового окладу, відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1013 від 12 вересня 1997 року, на яку
нараховувалися та сплачувалися
страхові внески до Пенсійного фонду.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що винагорода за
вислугу років у розмірі 40% посадового
окладу позивача, згідно постанови
Кабінету Міністрів України № 1013 від 12
вересня 1997 року, з якої були фактично
нараховані та сплачені страхові внески
до пенсійного фонду, повинна бути
врахована в заробітну плату
застрахованої особи при обчисленні
пенсії.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За таких обставин, колегія суддів,
перевіривши у межах касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що апеляційний
суд помилково скасував законне і
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, а тому постанова
апеляційного суду підлягає скасуванню,
а постанова суду першої інстанції -
залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня
2009 року скасувати, а постанову
Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 25
грудня 2007 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Я.Л. Іваненко

Судді:
М.І. Мойсюк

В.В. Тракало