Справа № 815/4402/14
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 р. Справа № 815/4402/14

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко
Л.П.судді -Домусчі С.Д. судді -Кравець
О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кілійської районної ради на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Державної фінансової
інспекції в Одеській області до
Кілійської районної ради про
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року Державна фінансова
інспекція (далі ДФІ) в Одеській області
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Кілійської районної ради
про зобов'язання виконати пункт 2
вимоги Ізмаїльської об'єднаної ДФІ в
Одеській області №850-61/2501 від 15.11.2013
року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував, що відповідач оскаржував
вказаний пункт до суду поряд з іншими
пунктами вимоги, однак судовим
рішенням, яке набрало законної сили,
відповідачеві було відмовлено у
визнанні протиправним та скасування
пункту 2. Проте, дотепер пункт 2 (яким
вимагається забезпечити стягнення з
колишнього голови Кілійської районної
ради кошти у сумі 12 411 грн.) не виконаний.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що виплачені колишньому голові
Кілійської районної ради кошти входять
до структури заробітної плати, тому
відповідно до ст. 1215 ЦК України, не
підлягають поверненню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28 серпня 2014
року адміністративний позов ДФІ в
Одеській області задоволено.

Зобов'язано Кілійську районну раду
виконати пункт 2 вимоги Ізмаїльської
ОДФІ в Одеській області №850-61/2501 від
15.11.2013 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції Кілійська
районна рада подала апеляційну скаргу,
в якій апелянтом ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та прийняття нової постанови про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Ізмаїльською ОДФІ проведено ревізію та
складено акт від 11.10.2013 №850-16/92 «Про
результати ревізії
фінансово-господарської діяльності
Кілійської районної ради за період з
01.01.2010 року до 31.07.2013 року».

Відповідно до акта ревізії, перевіркою,
серед іншого, встановлено порушення
пп.2 п.2 Постанови Кабінету Міністрів
України «Про упорядкування структури
та умов оплати праці працівників
апарату органів виконавчої влади,
органів прокуратури, судів та інших
органів» від 09.03.2006 року №268, що
виразилось у безпідставному
нарахуванні та виплаті голові районної
ради ОСОБА_4 премії в місяці, коли він
жодного дня не перебував на робочому
місці, що призвело до незаконної
виплати премії у загальній сумі 12411 грн.
та відповідно зайво перераховано
єдиного соціального внеску у сумі 4505,19
грн.

На підставі вищезазначеного акта
ревізії Ізмаїльською ОДФІ в Одеській
області складено та направлено
Кілійській районній раді вимогу від
15.11.2013 року №850-61, відповідно до п.2 якої
раді належить стягнути з колишнього
голови Кілійської районної ради ОСОБА_4
на поточний рахунок Кілійської
районної ради кошти у сумі 12 411 грн.:
провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум єдиного
соціального внеску та повернути зайво
перераховані кошти в с умі 4 505,19 грн. до
державного бюджету.

Судом встановлено, що розпорядженням
від 21.11.2011 року №30/К-2011 голові районної
ради ОСОБА_4 нараховано та виплачено
премію за листопад 2011 року у сумі 6 206
грн., тоді як протягом листопада голова
районної ради перебував на
лікарняному, що відображено в «табелі
обліку використання робочого часу».

Відповідно до розпоряджень від 14.10.2011
року №23/К- 2011 та 19.12.2012 року №46/К-2012
голові районної ради ОСОБА_4 зараховано
та виплачено премії у розмірах 1 551 грн.
та 4 654 грн. відповідно. Згідно даних
табелів обліку робочого часу, в дані
місяці ОСОБА_4 перебував у відпустках.

У зв'язку з цим, співробітниками
фінансової інспекції зроблено
висновок про порушення з боку
Кілійської районної ради пп.2 п.2
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів»
від 09.03.2006 року №268.

Вищезазначений висновок фінансової
інспекції був предметом судового
розгляду у справі №815/29/14 за
адміністративним позовом Кілійської
районної ради до ДФІ в Одеській області
про визнання протиправною та
скасування вимоги.

Рішенням суду, яке набрало законної
сили Кілійській районній раді
відмовлено у скасуванні п.2 вимоги у
зв'язку з його правомірністю.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що пункт 2 вимоги
Ізмаїльської ОДФІ є чинним і
обов'язковим до виконання. При цьому
суд зазначив, що посилання відповідача
на ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, як на
підставу для відмови у задоволенні
позовних вимог, є необґрунтованими,
оскільки вказаним нормативно-правовим
актом врегульовані інші
правовідносини, не пов'язані із
здійсненням контролюючими суб'єктами
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів. Зазначені доводи
мали б значення під час відповідного
судового спору щодо стягнення
вищевказаних надмірно сплачених
коштів, тоді як в даному випадку
предметом спору є незабезпечення
відповідачем виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства.

Колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні», порядок проведення органом
державного фінансового контролю
державного фінансового аудиту,
інспектування та перевірок державних
закупівель установлюється Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з п.п.49, 50 «Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 року №550, у разі коли діями чи
бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
контролюючий орган ставить вимоги
перед керівником об'єкта контролю та
органом його управління щодо
пред'явлення цивільних позовів до
винних осіб (п.49).

За результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав контролюючі органи
вживають заходів для забезпечення:

- притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущенні
порушень працівників об'єктів
контролю;

- порушення перед відповідними
державними органами питання про
визнання недійсними договорів,
укладених із порушенням законодавства;

- звернення до суду в інтересах держави
щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів, а
також стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;

- застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства
(п.50).

З матеріалів справи вбачається, що
актом ревізії встановлено порушення
(виплата премій голові районної ради
ОСОБА_4 всупереч положенням Постанови
КМ України від 09 березня 2006 року №268),
яке призвело до завдання матеріальної
шкоди Кілійській районній раді (а.с.13), у
зв'язку з чим, Інспекцією було висунуто
вимогу підконтрольній установі про
стягнення з колишнього голови
Кілійської районної ради ОСОБА_4 на
поточний рахунок Кілійської районної
ради коштів у сумі 12 411, грн. (а.с.15).

Колегія суддів звертає увагу, що особи,
винної у вказаному порушені, не
визначено (акт містить лише посилання
на те, що премії нараховувались
відповідно до Положення про
преміювання, затверджене
розпорядженням від 14 грудня 2007 року
№32/К-2007, яке підписане заступником
голови районної ради Карастойкою Л.Д.);
недобросовісності ОСОБА_4 в отриманні
заробітної плати, в яку включалось
вказане преміювання, не доведено; а
також, не визначено способу виконання
вимоги, а саме: яким чином має бути
проведено стягнення коштів з ОСОБА_4

Таким чином, акт ревізії та п.2 вимоги не
узгоджуються з вищенаведеними нормами
п.п.49, 50 Порядку №550.

Колегія суддів вважає, що не визначення
способу виконання вимоги вже є
достатньою обставиною для висновку про
її необґрунтованість.

Крім того, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції, що ст. 1215 ЦК України не
регулює правовідносини, пов'язані із
здійсненням державного фінансового
контролю, оскільки, коли контролюючий
орган ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб (у випадках
передбачених п.49 Порядку №550), а також
звертається до суду в інтересах
держави (зокрема, й до цивільного суду),
як то передбачено п.50 Порядку №550, то
цей контролюючий орган повинен
враховувати норми цивільного
законодавства, у тому числі й норму ст.
1215 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, не
підлягає поверненню безпідставно
набуті: заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, враховуючи, що
законодавством не передбачено
повернення безпідставно набутої
заробітної плати (за умов відсутності
лічильної помилки або
недобросовісності з боку набувача),
колегія суддів вважає, що пункт 2 вимоги
фактично примушує відповідача робити
те, що не передбачено законодавством,
що суперечить ст. 19 Конституції
України.

Наведені обставини помилково не були
враховані судом першої інстанції, що
призвело до ухвалення
необґрунтованого рішення про
необхідність задоволення позовних
вимог.

Враховуючи, що судом першої інстанції
порушені норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а також, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст.
202 КАС України вважає необхідним,
скасовуючи постанову суду першої
інстанції, прийняти нову постанову,
якою відмовити ДФІ в Одеській області у
задоволенні позову до Кілійської
районної ради про зобов'язання вчинити
певні дії.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.3, п.4
ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Кілійської районної
ради - задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28 серпня 2014
року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
відмовити Державній фінансовій
інспекції в Одеській області у
задоволенні адміністративного позову
до Кілійської районної ради про
зобов'язання виконати пункт 2 вимоги
Ізмаїльської об'єднаної ДФІ в Одеській
області №850-61/2501 від 15.11.2013 року.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко Суддя:
С.Д. Домусчі Суддя: О.О. Кравець