Справа № П/811/3602/14
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2014 року
справа №П/811/3602/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Брегея Р.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративний позов
приватного підприємства
«Автотексопласт» (далі - Підприємства)
до Світловодської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
заявою до податкового органу про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 11
вересня 2014 року, якими збільшено суми
грошових зобов'язань з податків на
додану вартість на 172843 грн. та
накладено штрафну санкцію - 86421,50 грн. і
з прибутку - 108415 грн. та накладено
штрафну санкцію - 54207,50 грн.

Представник позивача підтримав вимогу
заяви.

Стверджував, що від укладення
договорів поставки з
ТОВ «ВІВАТ БІЗНЕС ЛТД» (далі -
Товариство), ТОВ «АЛЬФА ІНКС»
(далі - Товариство 2) та ТОВ «ІНКОФАРМА»
(далі - Товариство 3) впродовж строку,
який перевірявся податковим органом,
настали реальні правові наслідки,
котрі обумовлювались ними.

А тому, на думку юридичної особи,
вона правомірно сформувала в
деклараціях з податку на додану
вартість суми податкового кредиту за
згаданими правочинами та включило у
валові витрати кошти, які сплачені на
підставі цих договорів.

Представник відповідача заперечив
стосовно задоволення позову, мотивуючи
тим, що правочини, котрі уклало
Підприємство з Товариством,
Товариством 2, Товариством 3, не
спрямовувалися на реальне настання
наслідків, які обумовлювалися ними.

Доказом того, як вважає він, є акти
про неможливість проведення перевірок
діяльності згаданих контрагентів.

27 листопада 2014 року суд прийняв
рішення про завершення розгляду справи
у порядку письмового провадження (Том 3
а.с.164).

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, зробив висновок про
задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали
підставами звернення.

Так, 12 лютого 2013 року Підприємство
(орендар) з ОСОБА_1 (позикодавець) уклали
договір оренди обладнання та
устаткування, які розташовані по
вул.Леніна,60 смт.Градиськ Глобинського
району Полтавської області (швацькі
машини та вакуум формувальних машин)
(Том 3 а.с.10-12).

Передача в оренду обладнання та
устаткування підтверджується актом
приймання-передачі майна (Том 3 а.с.13-14).

29 березня 2013 року Підприємство
(орендар) з ОСОБА_1 (орендодавець) уклали
договір оренди будівлі та споруди, які
розташовані по вул.Леніна,60
смт.Градиськ Глобинського району
Полтавської області (галантерейний
цех, гараж, матеріальний склад, склад
сировини та матеріалів, крита
автостоянка) (Том 3 а.с.15-18).

Підприємство є виробником
комплектуючих, які використовуються
при складанні автомобілів та
пасажирських автобусів (Том 3 а.с.3).

23 вересня 2013 року Підприємство
(покупець) та Товариство (продавець)
уклали договір поставки товару (Том 2
а.с.13-16).

Упродовж липня - грудня 2013 року
Товариство здійснило Підприємству
поставку товару на суму 631271,04 грн. (з
урахуванням ПДВ у сумі 105211,84
грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Підприємство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові
накладні, рахунки-фактури від
30 вересня, 09, 25, 31 жовтня, 08, 11, 27
листопада 2013 року (Том 2 а.с.31-32, 34, 42-43, 45,
53-54, 56, 63-64, 66, 74-75, 77, 83, 85, 92-93, 95).

Перевезення товару здійснювалось
Підприємством відповідно до змісту
товарно-транспортних накладних (Том 2
а.с.33, 36-40, 44, 47-51, 55, 57-61, 65, 68-72, 76, 78-82, 86-90,
97-101).

Підприємство розрахувалось з
Товариством за придбану продукцію у
безготівковій формі (Том 2 а.с.21, 23-24, 26-27).

Підприємство суму податку на додану
вартість включило до податкового
кредиту з податку на додану вартість
відповідного звітного періоду, а решту
сплачених коштів віднесло до валових
витрат.

25 липня 2013 року Підприємство (покупець)
та Товариство 2 (постачальник) уклали
договір поставки товару (Том 1 а.с.205-208).

Упродовж липня 2013 року Товариство 2
здійснило Підприємству поставку
товару на суму 638969,64 грн. (з урахуванням
ПДВ у сумі 106494,94 грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Підприємство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові
накладні, рахунки-фактури від
10, 12, 16, 18, 29 та 31 липня 2013 року (Том 1
а.с.213-214, 219, 221, 227, 229-230, 238-239, 241, 243, 245,
Том 2 а.с.4, 6).

Перевезення товару здійснювалось
Підприємством відповідно до змісту
товарно-транспортних накладних (Том 1
а.с.215-218, 220, 223-225, 228, 232-236, 240, 244, 247-250, Том 2
а.с.1-3, 5, 8-12).

Підприємство розрахувалось з
Товариством за придбану продукцію у
безготівковій формі (Том 1 а.с.202, 204).

Підприємство суму податку на додану
вартість включило до податкового
кредиту з податку на додану вартість
відповідного звітного періоду, а решту
сплачених коштів не відносило до
валових витрат, оскільки придбаний
товар підлягав поверненню.

09 грудня 2013 року Підприємство
(покупець) та Товариство 3
(постачальник) уклали договір поставки
товару (Том 1 а.с.169-173).

Упродовж лютого 2014 року Товариство 3
здійснило Підприємству поставку
товару на суму 212656,63 грн. (з урахуванням
ПДВ у сумі 35442,77 грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Підприємство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові
накладні, рахунки-фактури від
20 та 28 лютого 2014 року (Том 1 а.с.182, 184-185,
192, 194-195).

Перевезення товару здійснювалось
Підприємством відповідно до змісту
товарно-транспортних накладних (Том 1
а.с.183, 186-190, 193, 197-201).

Підприємство розрахувалось з
Товариством за придбану продукцію у
безготівковій формі (Том 1 а.с.178, 180).

Підприємство суму податку на додану
вартість включило до податкового
кредиту з податку на додану вартість
відповідного звітного періоду, а решту
сплачених коштів віднесло до валових
витрат.

В подальшому закуплений товар
Підприємством використаний для
власної господарської діяльності, а
саме, для виготовлення деталей до
вантажних автомобілів та автобусів.

Виготовлена продукція позивачем
реалізована іншим контрагентам (Том 3
а.с.24-162).

В період з 05 по 06 серпня 2014 року
податковим органом здійснено
позапланову виїзну перевірку
діяльності Підприємства з питань
правильності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
період з липня по грудень 2013 року та
лютий 2014 року (Том 1 а.с.13-88).

Під час перевірки ревізори
досліджували первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
платника податків.

За її результатом ревізори склали
акт, у якому зазначили виявлені
порушення.

Так, вони зробили висновок, що
правочини, котрі уклало Підприємство з
Товариством, Товариством 2 та
Товариством 3, є недійсними
(нікчемними), так як не спрямовувались
на настання реальних наслідків, які
обумовлювалися ними.

На їх думку, доказом того є акти про
неможливість проведення перевірок
діяльності згаданих контрагентів.

Керівник відповідача погодився з
висновками ревізорів та прийняв
податкові повідомлення-рішення від 11
вересня 2014 року, якими збільшено суми
грошових зобов'язань з податків на
додану вартість на 172843 грн. та
накладено штрафну санкцію - 86421,50 грн. і
з прибутку - 108415 грн. та накладено
штрафну санкцію - 54207,50 грн. (Том 1
а.с.35-36).

03 грудня 2014 року ревізором ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міністерства
доходів та зборів у м.Києві складено
акт про неможливість проведення
перевірки Товариства з питань
правомірності проведення
господарських відносин із платниками
податків за жовтень 2013 року (Том 1
а.с.141-146).

Акт перевірки містить висновок, що
Товариством не підтверджено
реальність здійснення господарських
операції по взаємовідносинах з
платниками податків за жовтень 2013 року.

03 лютого 2014 року ревізором ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міністерства
доходів та зборів у м.Києві складено
акт про неможливість проведення
перевірки Товариства з питань
правомірності проведення
господарських відносин із платниками
податків за період з липня по грудень
2013 року (Том 1 а.с.115-120).

Акт перевірки містить висновок про
відсутність факту реального вчинення
господарських операцій Товариством.

31 жовтня 2013 року ревізором ДПІ у
Печерському районі ГУ Міністерства
доходів та зборів у м.Києві складено
акт про неможливість проведення
перевірки Товариства 2 з питань
правомірності проведення
господарських відносин із платниками
податків за липень 2013 року (Том 1
а.с.121-128).

Акт перевірки містить висновок про
відсутність факту реального вчинення
господарських операцій Товариством 2.

16 травня 2014 року ревізором ДПІ у
Печерському районі ГУ Міністерства
доходів та зборів у м.Києві складено
акт про неможливість проведення
перевірки Товариства 3 з питань
правомірності проведення
господарських відносин із платниками
податків за період з лютого по березень
2014 року (Том 1 а.с.129-140).

Акт перевірки містить висновок, що
Товариством 2 не підтверджено
задекларовані податкові зобов'язання з
ПДВ та податкового кредиту за період з
лютого-березень 2014 року.

За результатами проведення перевірки
діяльності контрагентів
Підприємства керівники податкових
органів не прийняли жодних рішень
негативного характеру стосовно
платників податків.

Юридична оцінка встановлених судом
обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це документ,
в якому ревізор фіксує обставини, котрі
встановив, керуючись виключно власним
сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник
податкового органу, який і вирішує
питання про погодження з його
висновками.

У разі погодження з висновками, які
мають негативні наслідки стосовно
платника податків, посадова особа
зобов'язана прийняти відповідне
рішення (у письмовій формі), оскільки це
єдиний спосіб реалізації компетенції
суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується
з системним аналізом приписів пунктів 2
та 4 статті 56 Податкового кодексу
України.

Зокрема, цією нормою права передбачено,
що податковий орган може прийняти,
окрім податкового
повідомлення-рішення, і інше рішення,
яке платник податків має право
оскаржити до контролюючого органу
вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами
проведення перевірок діяльності
Товариства, Товариства 2 та Товариства
3 податкові інспекції не прийняли
жодних рішень та не звернулися до суду
з позовами про визнання недійсними
договорів, котрі уклали платники
податків, в тому числі і з
Підприємством, нехтуючи наданими
повноваженнями, передбаченими
Податковим кодексом України, та
положеннями статті 228 Цивільного
кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що
керівники податкових органів не
погодилися з висновками ревізорів про
недійсність правочинів, які уклали
Товариство, Товариство 2 та Товариство
3.

Отже, податковими органами враховані
податкові зобов'язання
Товариства, Товариства 2 та Товариства 3
з податку на додану вартість за
договорами, котрі укладені з
Підприємством.

Проводячи перевірку діяльності
Підприємства, податкові ревізори
посилались на акти перевірок
діяльності згаданих контрагентів, як
незаперечні докази недійсності його
правочинів.

Однак, податкові ревізори допустили
помилку, оскільки думка особи (іншого
ревізора) не є доказом щодо
встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення
суду про недійсність договорів,
рішення податкового органу щодо
застосування негативних наслідків
стосовно контрагента, яке останнім
визнається як законне, вирок суду,
показання свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що
відповідач не надав доказів стосовно
недійсності правочинів, які уклало
Підприємство з Товариством,
Товариством 2 та Товариством 3.

Більше того, в судовому засіданні
позивач надав суду достатню кількість
доказів стосовно виконання ним та його
контрагентами зобов'язань за
договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку Підприємства
(податкові, видаткові накладні, докази
транспортування, рахунки-фактури).

Оскільки, податковий орган не
намагався перевірити обставини, які
зафіксовані у згаданих письмових
документах, тому суд не вправі ставити
їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з
цих питань, то перейняв би на себе
повноваження відповідача, що є
недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретним платником податків, вони
повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживань
з їх боку.

Отже, Підприємство включило до
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат суми
коштів за договорами, укладеними з
Товариством, Товариством 2 та
Товариством 3 відповідно до приписів
статей 138 та 198 Податкового кодексу
України (датою виникнення права на
податковий кредит та включення коштів
до валових витрат є дата отримання
платником податку товару, що
підтверджено податковою накладною).

За таких обставин рішення податкового
органу є протиправними.

Таким чином, їх належить скасувати, а
позов - задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Світловодської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 11 вересня 2014 року, яким
приватному підприємству
«Автотексопласт» збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість на 172843 грн. та
накладено штрафну санкцію - 86421,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Світловодської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 11 вересня 2014 року, яким
приватному підприємству
«Автотексопласт» збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
прибуток на 108415 грн. та
накладено штрафну санкцію - 54207,50 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного
підприємства «Автотексопласт» судові
витрати в сумі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Р.І.Брегей