Справа № 2а-3644/11/0970
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року

Справа № 6687/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання
Нефедової А.О.,

представника позивача
Сворак В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Тисменицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
11.06.2014 року у справі за позовом
Тисменицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Івано-Франківській області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Соснина» про
стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Тисменицька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Івано-Франківській області (далі -
Позивач, Тисменицька ОДПІ) звернулася
до суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Соснина»
(далі - Відповідач, ТОВ «Соснина»), яким
просить стягнути з відповідача
податковий борг в сумі 89 726,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
відповідачем рахується податкова
заборгованість перед бюджетом, яка
виникла у зв'язку з несплатою податку
на додану вартість та штрафних санкцій
в загальному розмірі 89726 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
11.06.2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з рахунків ТОВ «Соснина» у
банках та за рахунок належної
відповідачу готівки в дохід Державного
бюджету 28526 грн.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Тисменицька ОДПІ, подавши на
неї апеляційну скаргу. Позивач не
погоджуються з висновком суду першої
інстанції та вважає, що постанова
підлягає скасуванню. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги зазначив
обставини, що вказують на
правомірність податкового
повідомлення-рішення, а також вказав на
ухвалу Господарського суду
Івано-Франківської області від 25.04.2013
року у справі про банкрутство, якою
визнані грошові вимоги Тисменицької
ОДПІ, включаючи спірну суму
заборгованості.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, яка наполягала
на задоволенні апеляційної скарги,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державною податковою інспекцією в
Тисменицькому районі проведено
камеральну перевірку даних,
задекларованих товариством з
обмеженою відповідальністю «Соснина»
у податковій звітності з податку на
додану вартість за лютий 2011 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 1028/15-20/30906118 від 11.04.2011, згідно якого
встановлено заниження відповідачем
суми податкових зобов'язань з сплати
податку на додану вартість за лютий 2011
року в розмірі 89725 гривень.

Відповідно до висновків вищевказаного
акту перевірки, позивачем прийнято
податкове повідомлення - рішення №
від 18.04.2011 року, яким ТОВ
«Соснина» визначено податкове
зобов'язання зі сплати податку на
додану вартість за основним платежем в
розмірі 89 725 гривень та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 1 грн.

Згідно постанови Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
16.03.2012 року по справі №2а-4081/11/0970 позов
ТОВ «Соснина» до Державної податкової
інспекції в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 18.04.2011 року задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення за № від
18.04.2011 року в частині визначення ТОВ
«Соснина» податкових зобов'язань з
сплати податку на додану вартість за
основним платежем в розмірі 61200
гривень. Ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15.04.2014 року вказане рішення
залишене без змін.

Суд першої інстанції при вирішенні
справи дійшов висновку про
необхідність часткового задоволення
позовних вимог. Колегія суддів
апеляційного суду з таким висновком
погоджується з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПКУ податковим
боргом є сума грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгодженого
платником податків або узгодженого в
порядку оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Підпункт 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового
Кодексу України (далі - ПК України)
визначає, що платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та в розмірах
передбачених податковим
законодавством. Виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк (п.38.1ст.38 ПК
України).

Відповідно до п.п.36.1, 36.2 ст.36 ПК України
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи. Податковий
обов'язок платника податків виникає за
кожним податком та збором.

Положенням п. 38.1 ст. 38 ПК України
передбачено, що виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк.

У відповідності до підпункту 56.17.5
пункту 56.17 статті 56 ПК України день
закінчення процедури
адміністративного оскарження
вважається днем узгодження грошового
зобов'язання платника податків.

Згідно п.56.18 ст.56 ПК України при
зверненні платника податків до суду з
позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

За встановлених судом обставин справи,
у відповідності до підпункту 56.17.5
пункту 56.17 статті 56 ПК України, грошове
зобов'язання по сплаті з податку на
додану вартість та штрафних санкцій є
узгодженим лише в частині 28526 грн. (89726
грн. - 61200 грн. = 28526 грн.).

Згідно п.57.3 ст. 57 ПК України у разі
оскарження рішення контролюючого
органу про нараховану суму грошового
зобов'язання платник податків
зобов'язаний самостійно погасити
узгоджену суму, а також пеню та штрафні
санкції за їх наявності протягом 10
календарних днів, наступних за днем
такого узгодження.

Однак суму податкового боргу
відповідач у встановлений строк не
сплатив, що підтверджується даними в
судовому засіданні поясненнями
представника позивача.

Таким чином, сума заборгованості, яка
залишається не сплаченою та відповідно
і підлягає до стягнення з ТОВ
«Соснина», становить 28526 грн. (28526 грн. -
ПДВ + 1 грн. - штрафні санкції = 28526 грн.).

Тому є правильним висновок суду першої
інстанції, що у відповідача виникло
податкове зобов'язання лише в розмірі
28526 грн.

Згідно п.95.1 ст.95 ПК України орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги(п.95.2 ст.95 ПК України).

Відповідно до п.95.3 ст.95 ПК України
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Таким чином позов є підставним
виключно в межах узгодженої суми
заборгованості, яка залишилась
несплаченою, а відтак позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення,
про що вірно зазначив в оскаржуваному
судовому рішенні суд першої інстанції

Щодо доводів апеляційної скарги слід
зазначити наступне.

Вiдповiдно до частини першої статтi 138
КАС України предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовнi вимоги чи заперечення або якi
мають iнше значення для вирiшення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та якi належить
встановити при ухваленнi судового
рiшення у справi.

З огляду на змiст наведеної норми
процесуального права та з урахуванням
того, що вимогою заявленого позову є
стягнення податкової заборгованостi,
предметом доказування у данiй справi
мають бути обставини, якi свiдчать про
наявнiсть пiдстав, з якими законом
пов'язує можливiсть стягнення
податкового боргу у судовому порядку,
встановлення факту узгодженостi
грошового зобов'язання, наявностi
податкового боргу, його сплати у
добровiльному порядку тощо.

При цьому, питання правомiрностi
прийняття податкових повiдомлень, за
якими вiдповiднi грошовi зобов'язання
нарахованi, не охоплюється предметом
доказування у даній справі, оскiльки
рiшення суб'єкта владних повноважень
про донарахування вiдповiдних
зобов'язань не є предметом позову, а
отже суд не має процесуальних
повноважень у межах розгляду даної
справи здiйснювати їх правовий аналiз.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.10 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» суд, у
провадженні якого перебуває справа про
банкрутство, вирішує усі майнові спори
з вимогами до боржника, у тому числі
спори про визнання недійсними
будь-яких правочинів (договорів),
укладених боржником; стягнення
заробітної плати; поновлення на роботі
посадових та службових осіб боржника,
за винятком спорів, пов'язаних із
визначенням та сплатою (стягненням)
грошових зобов'язань (податкового
боргу), визначених відповідно до
Податкового кодексу України, а також
справ у спорах про визнання недійсними
правочинів (договорів), якщо з
відповідним позовом звертається на
виконання своїх повноважень
контролюючий орган, визначений
Податковим кодексом України.

Таким чином, вказані Позивачем у
апеляційній скарзі обставини не
впливають на підсудність та вирішення
даної справи.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги.

З огляду на викладене, оскаржувана
постанова скасуванню або зміні не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Тисменицької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Івано-Франківській
області залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
11.06.2014 року у справі № 2а-3644/11/0970 без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 28.11.2014 року