Справа № 824/3144/14-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 листопада 2014 р. м.
Чернівці справа №
824/3144/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання
Бурковської Ю.Т.,

від позивача - Марусяк М.В.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Чернівецькій області до відділу
державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Чернівецькій
області звернулося до Чернівецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до відділу
державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції про скасування постанови.

В обгрунтування позовних вимог позивач
повідомив, що 05 листопада 2014 року до
управління ДСНС України у Чернівецькій
області надійшла постанова головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції Брус І.М. від 15.05.2014р. про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документу), з
якої вбачається, що підставою для
відмови послужило те, що: "виконавчим
документом не передбачено заходи
примусового виконання рішень".

Однак, вказує позивач, згідно статті 32
Закону України "Про виконавче
провадження" передбачений перелік
заходів, які вживаються судовиконавцем
для примусового виконання рішення
суду, зокрема: інші заходи, передбачені
рішенням.

Таким чином, зазначає позивач,
твердження державного виконавця, що у
виконавчому документі не зазначено
заходів примусового виконання рішення,
не відповідає дійсності та є
незаконним.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити, посилаючись на
викладені в позові обставини.

Відповідач явку представника в судове
засідання не забезпечив, хоча йому
належним чином повідомлено про дату,
час і місце судового розгляду. Направив
до суду заяву про розгляд справи без
участі його представника. Заяви про
визнання позову чи заперечень проти
нього суду не надав.

В силу вищевказаного суд вважає за
можливе розглянути справу без
відповідача на підставі наявних у
справі доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали
адміністративної справи, встановивши
фактичні обставини в справі та
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні відносини, суд дійшов
висновку про задоволення
адміністративного позову.

Так, судом встановлено, що постановою
Чернівецького окружного
адміністративного суду у справі №
824/2335/13-а від 25 листопада 2013 року
вирішено: "зупинити роботу ресторану
"ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 та належить фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_3 - до повного
усунення порушень законодавства у
сфері пожежної та техногенної безпеки".

Вказана постанова набрала законної
сили 19 лютого 2014 року, Чернівецьким
окружним адміністративним судом 26
березня 2014 року видано виконавчий лист.

При розгляді примусового виконання
виконавчого документу, а саме
виконавчого листа Чернівецького
окружного адміністративного суду №
824/2335/13-а, виданого 26.03.2014р. державним
виконавцем відділу ДВС
Заставнівського РУЮ постановлено
відмовити в прийнятті до провадження
виконавчого документа з примусового
виконання так, як встановлено що даним
виконавчим документом не передбачено
заходи примусового виконання рішень.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у
постанові про відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа з
примусового виконання допущено
помилку в назві суду, який його видав.

Суд вважає, що прийняте відповідачем
рішення є необгрунтовним та підлягає
скасуванню з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку визначається Законом України
"Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №
606-XIV.

Статтею 1 Закону № 606-XIV визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини першої статті 5 Закону №
606-XIV, вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України. Невиконання законних вимог
державного виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом (ч. 3
ст. 5 Закону).

В свою чергу, гарантією прав фізичних і
юридичних осіб у виконавчому
провадженні у відповідності до статті 6
Закону № 606-XIV є те, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Статтею 25 Закону № 606-XIV в частині
першій передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання
до відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі: пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону,
та неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення;
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; невідповідності
виконавчого документа вимогам,
передбаченим статтею 18 цього Закону;
офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження (частина 1 статті 26 Закону
№ 606-XIV).

Як вбачається зі спірної постанови,
державним виконавцем підставою
прийнятого ним рішення зазначено п. 8 ч.
1 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження", а
саме, наявність інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Зокрема, іншою обставиною встановлено
те, що виконавчим документом не
передбачено заходи примусового
виконання рішень.

Водночас, статтею 32 Закону № 606-XIV
встановлено перелік заходів
примусового виконання рішень, якими,
зокрема, є інші заходи, передбачені
рішенням (пункт 4 частини 1 статті 32).

Аналізом викладених вимог чинного
законодавства, суд доходить висновку
про необгрунтованість прийнятого
відповідачем рішення.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. А згідно ст.
86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладені вище обставини,
суд вважає вимоги позивача підставними
та такими, що підлягають до
задоволення.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції Брус І.М. від 15.05.2014р. про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документу).

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова складена
у повному обсязі 03 грудня 2014 року.

Суддя
Г.Г.
Спіжавка