Справа № 8/388/07
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/50515/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Веденяпіна О.А.,Зайцева
М.П.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби

на постанову Господарського суду
Миколаївської області від 10.07.2007

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2012

у справі № 8/388/07 Господарського суду
Миколаївської області

за позовом Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укртрейдагро»

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прейс-сіт»

про застосування наслідків
нікчемності правочинів,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду
Миколаївської області від 10.07.2007
відмовлено в позові ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва про застосування до
ТОВ «Прейс-сіт» та ТОВ «Укртрейдагро»
юридичних наслідків недійсності
господарський зобов'язань,
встановлених частиною 1 ст. 208
Господарського кодексу України (ГК), по
операціях з поставки, на виконання яких
ТОВ «Прейс-сіт» видані податкові
накладі від 27.10.2004, від 18.10.2004 та від
26.11.2004, а саме: про стягнення з ТОВ
Прейс-сіт» на користь ТОВ
«Укртрейдагро» 615902,98 грн., та з ТОВ
«Укртрейдагро» на користь держави
615902,98 грн., що складає вартість
отриманого за цими поставками зерна.
Постанова вмотивована висновком суду
про недоведеність у судовому процесі
нікчемності укладених між
відповідачами правочинів.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду України від
24.11.2009 постанову суду першої інстанції
залишено без змін з тих підстав, що,
оскільки ДПІ звернулась з позовом про
застосування санкцій, встановлених
частиною 1 ст. 208 ГК, поза межами строків
давності, встановлених статтею 250 цього
Кодексу, позов не підлягає задоволенню
незалежно від дійсних намірів сторін
правочинів, наслідки недійсності яких
ДПІ просила застосувати до
відповідачів.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 09.02.2012 ухвалу апеляційного
суду скасовано та направлено справу на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2012
постанову Господарського суду
Миколаївської області від 10.07.2007
залишено без змін. При цьому суд
виходив з мотивів пропуску строку
застосування
адміністративно-господарських
санкцій, передбаченого ст. 250 ГК, за
встановлених у судовому процесі
обставин вчинення відповідачами
правочинів з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

В касаційній скарзі ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва просить скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій з підстав порушення судами
норм матеріального права, прийняти
нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідачі не реалізували своє
процесуальне право подати заперечення
проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що з
посиланням на виконання господарських
операцій з поставки послуг із пошуку
пшениці фуражної, організації
навантаження та доставки, поставки
пшениці між ТОВ «Прейс-сіт»
(постачальник) та ТОВ «Укртрейдагро»
(покупець), постачальник виписав
податкові накладні від 27.10.2004, від
18.10.2004 та від 26.11.2004 на загальну сумі
615902,98 грн., на підставі яких покупець
сформував податковий кредит.

Згідно з частиною 1 ст. 207 ГК
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до частини 1 ст. 208 цього
Кодексу у разі якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Наведені законодавчо встановлені
положення до 1 січня 2011 року слід
застосовувати з урахуванням того, що
правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з частиною 1 ст. 203 та з частиною 2
ст. 215 Цивільного кодексу України є
нікчемним, тобто недійсним в силу
закону, у зв'язку з чим визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

На підставі встановлених рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 06.04.2004 у справі № 2-1990/8 фактів
державної реєстрації ТОВ «Прейс-сіт»
на особу, яка не мала наміру
здійснювати підприємницьку діяльність
з використанням цього товариства;
складання та підписування документів
від імені товариства невстановленими
особами з метою, що суперечить
інтересам держави і суспільства, з
порушенням встановленого порядку
правового регулювання у сфері
оподаткування, апеляційний суд зробив
висновок, що вказані правочини щодо
поставки ТОВ «Прейс-сіт» (постачальник)
ТОВ «Укртрейдагро» товарів та послуг
суперечить інтересам держави і
суспільства. Сторони не подали
касаційних скарг, в яких би постанова
суду апеляційної інстанції
оскаржувалась саме в частині цього
висновку.

Згідно з частиною 1 ст. 250 ГК України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Встановлена частиною 1 ст. 208 ГК України
відповідальність сторони у
господарському зобов'язанні, яка діяла
з метою, що суперечить інтересам
держави і суспільства, у вигляді
стягнення в доход держави всього
належного з неї по зобов'язанню в доход
держави, є
адміністративно-господарською
санкцією, оскільки має всі визначені
статтею 238 цього Кодексу ознаки такої
санкції.

Враховуючи те, що з дат укладення угод
між ТОВ «Прейс-сіт» та ТОВ
«Укртрейдагро» до дати звернення
податкового органу до суду минув строк
більше одного року, апеляційний суд
правомірно застосував норми ст. 250 ГК і
зробив правильний висновок, що
відповідачі не можуть бути притягнуті
до відповідальності, встановленої
частиною 1 ст. 208 цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильність цих
висновків, а відтак відсутні підстави
для скасування оскаржуваних судових
рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 31.05.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
О.А. Веденяпін М.П. Зайцев