Справа № 826/13233/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Клочкова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Мацедонської В.Е., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгово-промислова
Компанія «Олімп» на Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 вересня 2013 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгово-промислова
Компанія «Олімп» до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Торгово-промислова Компанія «Олімп»
звернулися в суд з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.08.2013 №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 вересня 2013 року в задоволенні вимог
позивача відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення вимог позивача
в повному

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку відмову в
задоволенні вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
у період з 16.07.2013 по 22.07.2013 ДПІ у
Деснянському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог чинного
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "Інфосервіс
Груп" (код за ) за період з
01.11.2012 по 30.11.2012, за результатами якої
складено акт від 22.07.2013 № 389/22-40/36657031.

Відповідач дійшов до висновку про
порушення позивачем п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198,
п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України, внаслідок чого згідно з пп. 54.3.2
п. 54.3 ст. 54 розд. 2 Податкового кодексу
України на підставі Акта перевірки
відповідачем прийнято ППР № ,
відповідно до якого позивачу було
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на суму 11 006,25 грн. (за основним
платежем - 8 805,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 2 201,25 грн.).

Підставою для збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість було, за твердженням
відповідача, заниження позивачем
податку на додану вартість за листопад
2012 року на суму 8805,00 грн.

Відмовляючи в задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, довів суду правомірність
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення від 08.08.2013 №
.

З вказаним висновком суду погоджується
і колегія суддів, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
03.09.2012 між позивачем від імені
директора ОСОБА_4 та ТОВ "Інфосервіс
Груп" від імені директора ОСОБА_5 було
укладено договір поставки № 19.

Предметом вказаного договору було
зобов'язання ТОВ "Інфосервіс Груп" в
порядку та на умовах, визначених даним
договором, поставляти товар, та
зобов'язання позивача в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
приймати товар і оплатити його
вартість за цінами, визначеними у
рахунках-фактурах.

Позивачем на підтвердження того, що ним
було отримано вказаний товар від ТОВ
"Інфосервіс Груп" було надано копії
податкової накладної, платіжних
доручень, видаткової накладної,
рахунку на оплату, оборотно-сальдової
відомості по рахунку, виписок з банку
по особовому рахунку.

Сума податку на додану вартість по
вказаній податковій накладній була
включена позивачем до складу
податкового кредиту у листопаді 2012
року та відображена у Додатку № 5
"Розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів" до податкової декларації
з ПДВ за відповідний місяць.

Однак, згідно витягу з ЄДРПОУ
керівником ТОВ "Інфосервіс Груп" є
ОСОБА_3, від імені якого на адресу
позивача було виписано податкову
накладну на поставку товару за
договором № 19 від 03.09.2012. Згідно наявної
в матеріалах справи копії договору
поставки № 19 від 03.09.2012 вбачається, що
вказаний договір від імені директора
ТОВ "Інфосервіс Груп" укладено ОСОБА_5
Жодних доказів того, що ОСОБА_5 є
директором ТОВ "Інфосервіс Груп"
позивач суду не надав.

Тобто, підписи, виконані від імені
директора ТОВ "Інфосервіс Груп" гр.
ОСОБА_3 в копіях податкової накладної,
видаткової накладної, рахунку на
оплату виконані іншою особою.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 ст. 206 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Формування податкового кредиту з
податку на додану вартість платником
податків обумовлено здійсненням
операцій з придбання товарів, робіт
(послуг) і реалізується за наявності в
платника належно оформлених
підтверджуючих первинних документів
та в обов'язковому порядку податкових
накладних.

Враховуючи вище наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
документи, які містяться в матеріалах
справи недостатніми доказами
формування позивачем податкового
кредиту та реальності здійснення
господарських операцій.

Загальні вимоги чинності правочину
передбачені статтею 203 Цивільного
кодексу України, у разі порушення яких
настають правові наслідки, передбачені
параграфом 2 глави 16 Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 215
Цивільного кодексу України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою, та
шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Донарахування відповідачем податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість з накладенням штрафу
відповідає вимогам пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п.
123.1 ст. 123 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного апелянтом рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торгово-промислова Компанія «Олімп» -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17 вересня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 27.11.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
В.Е. Мацедонська

Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Мацедонська В.Е.

Сорочко Є.О.