Справа № 813/7353/14
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2014 року
№ 813/7353/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді Хоми О.П.,
з участю секретаря судового засідання
Павлішевського М.В.,
з участю представників: позивача
ОСОБА_1, відповідача Пиць А.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 до Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, третя особа на стороні
позивача без самостійних позовних
вимог ОСОБА_4, про скасування постанов,
ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції (далі -
Галицький ВДВС), третя особа на стороні
позивача без самостійних позовних
вимог ОСОБА_4, з вимогами скасувати
постанови Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про арешт майна та оголошення
заборони його відчуження від 24.07.2014
року ВП№44127356 та від 24.07.2014 року ВП№44127235
в частині накладення арешту на рухоме
майно, належне ОСОБА_4, та заборони на
його відчуження.В обґрунтування
позовних вимог посилається на такі
обставини. Рішеннями
Печерськогорайонного суду м. Києва від
03.05.2013 р. та від 05.07.2013 р. на користь ГІАТ
«Райффайзен Банк Аваль» стягнено з
ОСОБА_4 сукупно 4116759,00 грн у зв'язку із
наявною простроченою заборгованістю
останнього за кредитними договорами
14.12.2007р., №10/08-3/3604/в від 20.03.2008 р.При цьому
в забезпечення своїх зобов'язань за
названими кредитними договорами
ОСОБА_4 в іпотеку було передане
нерухоме майно, яке складалося з
нежитлових приміщень кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 378,4 м?
за адресою: АДРЕСА_1.Печерським ВДВС
Київського МУЮ, який відкривав
провадження за виконавчими листами №
2-2282/12 від 28.11.2013р. та №757/5869/13-ц від
28.11.2013р., виданими Печерським районним
судом м. Києва, арешт накладався на
нерухоме майно, до складу якого увійшло
і майно, передане ОСОБА_4 в іпотеку.
Натомість, Галицький ВДВС
оскаржуваними постановами про арешт
майна та оголошення заборони на його
відчуження від 24.07.2014р. у виконавчому
провадженні ВП №44127356 та виконавчому
провадженні ВП №44127235, наклав арешт на
все майно боржника, у тому числі і на
все рухоме майно.Згідно Висновку
суб'єкта оціночної діяльності про
вартість об'єкту від 01.09.2014р., ринкова
вартість іпотечного нерухомого майна,
яке складається з нежитлових приміщень
кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею
378,4 м?, становить 9140700,00 грн. Ця сума
майже двічі перевищує сукупний розмір
суми стягнення за виконавчими листами,
що є на виконанні у відповідача у
виконавчих провадженнях ВП №44127356 та ВП
№44127235. Вважає, що накладення арешту на
все майно боржника є надмірним заходом,
таким що не відповідає вимогам ч.6 ст.52
Закону України «Про виконавче
провадження». Стверджує, що
відповідачем не враховано положення
ст. 54 Закону України «Про виконавче
провадження» щодо особливостей
звернення стягнення на заставлене
майно. Окрім цього, державним
виконавцем при прийнятті оскаржуваних
постанов порушено права та інтереси
позивача, яка є дружиною боржника. З
посиланням на приписи статті 60
Сімейного кодексу України, відповідно
до яких майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу), вказує на те, що під
арешт за оскаржуваними постановами
потрапило все спільне майно подружжя,
набуте ОСОБА_4 під час шлюбу з позивачем
ОСОБА_3Проте, замість арешту лише
частки ОСОБА_4 у нежитлових приміщеннях
кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», які складають
предмет спільної сумісної власності
боржника з позивачем і вартості якої
вистачає для покриття всіх вимог
стягувача, відповідач наклав арешт на
все майно, рухоме і нерухоме, без
урахування права позивача на її частку
уцьому майні.За таких обставин вважає,
що постанови Галицького ВДВС про арешт
майна та оголошення заборони його
відчуження від 24.07.2014 року ВП№44127356 та
від 24.07.2014 року ВП№44127235 в частині
накладення арешту на рухоме майно,
належне ОСОБА_4, та заборони на його
відчуження, підлягають скасуванню.
Представник позивача ОСОБА_1.в судовому
засіданні вимоги позовної заяви
підтримав з підстав, наведених у
позовній заяві. Просив позов
Представник відповідача Пиць А.О.в
судовому засіданні просив прийняти
мотивоване рішення щодо можливості
звернення стягнення на рухоме майно
боржника ОСОБА_4Пояснив, що на
виконанні у Галицькому ВДВС на
виконанні перебуває зведене виконавче
провадження №44977357 з примусового
виконання двох виконавчих проваджень:
ВП № 44127235 з виконання виконавчого
листа № 757/5869/13-ц, виданого 29.07.2013р.
Печерським районним судом м. Києва про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованості в сумі 1 770 675,79 грн, та ВП
№ 44127356 з виконання виконавчого листа №
2-2282/12, виданого 28.11.2013р. Печерським
районним судом м. Києва про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» заборгованості в розмірі 2 346 083,21
грн, відкритих відповідними
постановами від 24.07.2014р. 06.10.2014р.
виконавчі провадження ВП № 44127235 та ВП
№ 44127356 об'єднано у зведене.На примусове
виконання рішень державним виконавцем
накладені арешти, асаме:ВП№44127235 -
24.07.2014р. арешт на все майно боржника,
04.09.2014р. накладено арешт на майно за
адресою АДРЕСА_1 та нежитлове
приміщення, за адресою АДРЕСА_2; ВП №
44127356- 24.07.2014р. арешт на все майно
боржника.13.08.2014р. державним виконавцем
складено акт опису й арешту майна
боржника, відповідно до якого описано
та накладено арешт на нежитлову
будівлю за адресою: АДРЕСА_1.23.10.2014р.
державним виконавцем призначено
експерта для участі у виконавчому
провадженні, для оцінки нежитлового
приміщення - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
загальною площею 378,4м ? за адресою:
АДРЕСА_1. З посиланням на норми статей 1,
11 та 25 Закону України «Про виконавче
провадження» вважає правомірними дії
державного виконавця щодонакладення
арешту на все майно боржника ОСОБА_4 за
заявою стягувача ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» у виконавчих провадження в
момент відкриття виконавчих
проваджень. Зазначив, що перевірити та
оцінити майновий стан боржника для
накладення арешту в межах суми
стягнення при відкритті виконавчого
провадження не було можливим. З
посиланням на статтю 60 Закону України
«Про виконавче провадження» ствердив,
що особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.
Підтвердив, що оскаржуваними
постановами накладено арешт і на
рухоме майно боржника.

Третя особа на стороні позивача без
самостійних вимог ОСОБА_4, будучи
належним чином повідомленим про дату,
час і місце розгляду справи, в судове
засідання не зявився, свого відношення
до позову не висловив.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, встановив
наступні фактичні обставини та
відповідні їм правовідносини.

На виконанні у Галицькому ВДВС
перебуває зведене виконавче
провадження №44977357 з примусового
виконання двох виконавчих проваджень:

- ВП № 44127235 з виконання виконавчого
листа № 757/5869/13-ц, виданого 29.07.2013р.
Печерським районним судом м. Києва про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованості в сумі 1 770 675,79 грн;

-ВП № 44127356 з виконання виконавчого
листа № 2-2282/12, виданого 28.11.2013р.
Печерським районним судом м. Києва про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованості в розмірі 2 346 083,21 грн.

Обидва виконавчі провадження відкриті
відповідними постановами від 24.07.2014р.

Підставою відкриття виконавчих
проваджень ВП № 44127235 та ВП № 44127356 стали
заяви стягувачаПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» від 18.07.2014 року до органу
державної виконавчої служби за місцем
знаходження майна боржника.

Вказаними заявами стягувач просив
відповідно до статей 19 та 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
одночасно з винесенням постанов про
відкриття виконавчого провадження
накласти арешт на кошти та на все
належне боржнику майно та оголосити
заборону на його відчуження,
повідомивши при цьому, що належне
боржнику ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме:
приміщення (будівля ресторану), площею
378,4 м?, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, передано в іпотеку ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль».

У день відкриття виконавчих проваджень
ВП № 44127235 та ВП № 44127356, тобто 24.07.2014р.,
державним виконавцем у кожному з них
винесено постанови про арешт майна
боржника та заборони на його
відчуження.

Так, постановою у ВП № 44127235 накладено
арешт на все майно, а постановою у ВП №
44127356 накладено арешт на майно, що
знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 та
нежитлове приміщення, за адресою:
АДРЕСА_2.

13.08.2014р. державним виконавцем у
виконавчому провадженні ВП № 44127356
проведено опис та арешт майна боржника,
що оформлено актом опису й арешту
майна, відповідно до якого описано та
накладено арешт на нежитлову будівлю
за адресою: АДРЕСА_1.

Боржником у обох виконавчих
провадженнях ВП № 44127235 та ВП № 44127356 є
ОСОБА_4, а загальна сума, що підлягає
стягненню за вказаними провадженнями,
становить 4116759,00 грн.

02.09.2014 року у ГалицькийВДВС з заявою про
звільнення з-під арешту усього
нерухомого майна боржника, окрім
визначених об'єктів, звернувся боржник
ОСОБА_4

Підставою звернення став висновок
суб'єкта оціночної діяльності ФОП
ОСОБА_6 про вартість об'єкту від 01.09.2014р.,
згідно якого ринкова вартість
нежитлового приміщення кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 378,4 м?,
за адресою:АДРЕСА_1 , становить 9 140700,00
грн.

За наслідками перевірки на підставі
заяви боржника ОСОБА_4 матеріалів
виконавчих проваджень ВП № 44127235 та ВП
№ 44127356, начальником Галицького ВДВС
04.09.2014 року у кожному з цих виконавчих
проваджень прийнято постанови про
накладення арешту на майно боржника, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
нежитлове приміщення, за адресою:
АДРЕСА_2.

Постановами начальника Галицького
ВДВС від 04.09.2014 рокуВП № 44127235 та ВП №
44127356 зобов'язано державного виконавця
зняти арешт з всього нерухомого майна
боржника, накладеного постановами ВП №
44127235 та ВП № 44127356 від 24.07.2014р.

06.10.2014 року державним виконавцем
винесено постанови про приєднання
виконавчого провадження ВП № 44127356 та
виконавчого провадження ВП № 44127235 до
зведеного виконавчого провадження.

Згідно облікової картки виконавче
провадження ВП № 44127235 та виконавче
провадження ВП № 44127356 перебувають у
зведеному виконавчому провадженні
№44977357.

Постановою державного виконавцяВП №
44127356 від 23.10.2014р. призначено експерта
для участі у виконавчому провадженні
для оцінки нежитлового приміщення -
кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею
378,4м ?, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є подружжям з 14.02.2006
року, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб (серія НОМЕР_2) та штампом на
сторінці 10 паспорта громадянина
України ОСОБА_3 про сімейний стан.

Позивач ОСОБА_3 оскаржила постанови
Галицького ВДВС про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
від 24.07.2014 року ВП№44127356 та від 24.07.2014
року ВП№44127235 в частині накладення
арешту на рухоме майно, належне ОСОБА_4,
та заборони на його відчуження з
підстав порушення відповідачем вимог
частини шостої статті 52 та статті 54
Закону України «Про виконавче
провадження» та статті 60 Сімейного
кодексу України.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Особливості провадження у справах з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби визначені
статтею 181 Кодексу адміністративного
України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі їх
невиконання в добровільному порядку
визначаються Законом України «Про
виконавче провадження» (в редакції
Закону України № 2677-VI від 04.11.2010 року,
який набрав чинності з 09.03.2011 року) та
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України (далі -
Закон № 2677-VI).

Статтею 11 Закону № 2677-VI закріплено
обов'язки і права державних виконавців,
згідно якої державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі

виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Водночас, відповідно до статті 6 Закону
№ 2677-VI державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 25
Закону № 2677-VIдержавний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документі відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно частини другої цієї статті
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк
до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення
про примусове виселення боржника - у
строк до п'ятнадцяти днів) та
зазначає, що у разі ненадання
боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Порядок звернення стягнення на кошти
та інше майно боржника регулює стаття 52
Закону № 2677-VI, відповідно до якої
звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Частиною шостої цієї статті визначено,
що стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Особливості звернення стягнення на
заставлене майно визначає стаття 54
Закону № 2677-VI, згідно частини
першої якої звернення стягнення на
заставлене майно в порядку
примусового виконання допускається за
виконавчими документами для
задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Відповідно до частини другої цієї ж
статті у разі якщо коштів, що надійшли
від реалізації заставленого майна,
недостатньо для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на
заставлене майно, такий документ
повертається
стягувачу-заставодержателю в порядку,
встановленому пунктом 8 частини першої
статті 47 цього Закону.

Як підтверджено матеріалами справи,
розмір заборгованості за двома
виконавчими листами № 757/5869/13-ц та №
2-2282/12, виданими Печерським районним
судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
становить 4116759,00 грн.

За приписами частини шостої статті 52
Закону № 2677-VI, для виконання вказаних
виконавчих документів стягнення на
майно боржника ОСОБА_4 повинно бути
звернуто у розмірі 4116759,00 грн, з
урахуванням стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження.

Згідно висновку суб'єкта оціночної
діяльності ФОП ОСОБА_6 про вартість
об'єкту від 01.09.2014р., ринкова вартість
нежитлового приміщення кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 378,4 м?,
за адресою:АДРЕСА_1, яке передано в
іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
становить 9 140700,00 грн.

Таким чином, для забезпечення
виконання виконавчих документів у
зведеному виконавчому провадженні
№44977357 (ВП № 44127235 та ВП № 44127356),
достатнім є стягнення навіть на один із
двох об'єктів нерухомого майна, на які
накладено арешт та заборону на їх
відчуження, а саме: нежитлове
приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
загальною площею 378,4 м?, за
адресою:АДРЕСА_1.

В порушення вимог частини шостої
статті 52 Закону № 2677-VI постановами від
24.07.2014р. у виконавчих провадженнях ВП №
44127235 та ВП № 44127356 державним виконавцем
було накладено арешт на все майно
боржника заборони на його відчуження.

Це зумовило звернення боржника ОСОБА_4
та перевірку матеріалів виконавчих
проваджень ВП № 44127235 та ВП № 44127356
начальником Галицького ВДВС, за
наслідками якої 04.09.2014 року у кожному з
цих виконавчих проваджень прийнято
постанови про накладення арешту лише
на майно боржника, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове
приміщенняза адресою: АДРЕСА_2.

Як видно з постановначальника
Галицького ВДВС від 04.09.2014 року, саме
порушення вимог частини шостої статті
52 Закону № 2677-VI стало підставою
скасування постанов державного
виконавця від 24.07.2014р. у виконавчих
провадженнях ВП №44127235
та ВП № 44127356про накладення арешту на
все майно боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Однак постановами від 24.07.2014р. у
виконавчих провадженнях ВП № 44127235 та
ВП № 44127356 було накладено арешт та
оголошено заборону на його відчуження
не тільки на все нерухоме майно
боржника, а й на рухоме майно, зокрема,
на транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, 2013
року випуску, д.н.з.НОМЕР_1.

Постановами начальника Галицького
ВДВС від 04.09.2014 рокуу виконавчих
провадженнях ВП № 44127235 та ВП № 44127356 не
скасовано арешт та заборону на
відчуження рухомого майна
(транспортного засобу, власником якого
є ОСОБА_4.) та не зобов'язано державного
виконавця вчинити будь-які дії щодо
цього майна.

Отже належний боржнику транспортний
засіб марки MERCEDES-BENZ, 2013 року випуску,
д.н.з.НОМЕР_1, перебуває під арештом і на
нього поширюється заборона відчуження.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з
14.02.2006 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4,
що підтверджується свідоцтвом про шлюб
(серія НОМЕР_2) та штампом на сторінці 10
паспорта громадянина України ОСОБА_3
про сімейний стан.

Відповідно до статті 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно частини першої статті 61
Сімейного кодексу України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

З огляду на норми статей 60 та 61
Сімейного кодексу України,
транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, 2013
року випуску, д.н.з.НОМЕР_1, є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_3

Таким чином, накладення арешту та
оголошення заборони на відчуження на
вказаний транспортний засіб порушує
права та інтереси ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_3 є дружиною боржника у
зведеному виконавчому провадженні
№44977357 (ВП № 44127235 та ВП № 44127356) та не є
стороною виконавчого провадження.

Стосовно звернення ОСОБА_3 за захистом
порушених прав та інтересів до
Львівського окружного
адміністративного суду, суд вважає за
необхідне зазначити таке.

У відповідності до роз'яснень,
висловлених у постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду Українивід
13.12.2010 року№ 3«Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби»,до юрисдикції
адміністративних судів належать усі
справи з приводу оскарження рішень,
дій чи бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судових рішень на підставі виконавчих
документів, виданих судами всіх
юрисдикцій, за винятком тих, які видано
загальними та господарськими судами у
разі звернення до суду сторін
відповідного виконавчого провадження
чи їхніх представників. Окрім цього,
всі справи з приводу рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби, прийнятих
(вчинених, допущених) з метою
виконання зведеного виконавчого
провадження, у якому об'єднано
виконавчі провадження щодо виконання
рішень судів різних юрисдикцій та/чи
рішень інших органів (посадових осіб),
належать до юрисдикції
адміністративних судів, навіть у разі,
коли у зведеному виконавчому
провадженні відсутнє виконавче
провадження з примусового виконання
рішення адміністративного суду.

За правилами, встановленими статтею 71
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статі 71
КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не представлено доказів
правомірності прийняття постанов про
арешт майна та оголошення заборони
його відчуження від 24.07.2014 року ВП№44127356
та від 24.07.2014 року ВП№44127235 в частині
накладення арешту та оголошення
заборони на відчуженнярухомого майна,
належного ОСОБА_4

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені
) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Перевіривши оскаржені позивачем
постанови Галицького ВДВС про арешт
майна та оголошення заборони його
відчуження від 24.07.2014 року ВП№44127356 та
від 24.07.2014 року ВП№44127235 в частині
накладення арешту та заборони на
відчуженнярухомого майна, належного
ОСОБА_4, суд дійшов висновку, що
постанови в частині оскарження
прийнятівідповідачем без урахування
вимог Закону України «Про виконавче
провадження» та передбачених статтею 2
КАС України принципів.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги є обґрунтованими, постанови
Галицького ВДВС про арешт майна та
оголошення заборони його відчуження
від 24.07.2014 року ВП№44127356 та від 24.07.2014
року ВП№44127235 в частині накладення
арешту на рухоме майно, належне ОСОБА_4,
та заборони на його відчуження, слід
скасувати.

Відповідно до положень частини першої
статті 94 КАС України підлягають
відшкодуванню з Державного бюджету
України понесені позивачем судові
витрати у вигляді судового збору в
розмірі 73грн08 к., сплаченого за
квитанцією № ПН768 від 27 жовтня 2014 року.

Керуючись ст.ст.7-14,69-71,86,87,94,159,160-163,167
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанови Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про арешт майна та оголошення
заборони його відчуження від 24.07.2014
року ВП№44127356 та від 24.07.2014 року ВП№44127235
в частині накладення арешту на рухоме
майно, належне ОСОБА_4, та заборони на
його відчуження.

Стягнути з Державного бюджету
України в користь ОСОБА_3 73 (сімдесят
три) гривні 08 копійок судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови
відповідно до частини другої статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Хома О.П.

Повний текст постанови виготовлений 28
листопада 2014 року.