Справа № 159/4614/14а,2а-159/195/14
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 р.

Справа № 8731/13/876 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 19 серпня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про зобов'язання до
вчинення дій,

В С Т А Н О
В И В :

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області (далі - УПФ) про
визнання незаконним рішення
відповідача від 19.06.2014 №4722/0210-22 про
відмову у призначенні пенсії за
вислугу років та зобов'язання
призначити таку пенсію з моменту
фактичного звільнення з роботи,
зарахувавши до стажу роботи, що дає
право на пенсію за вислугу років роботу
роз'їзним складачем поїздів з правом
обслуговування автогальм з 10.12.2001 по
05.07.2012, з 16.07.2012 по 22.01.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідачем безпідставно
прийнято спірне рішення та відмовлено
йому у призначенні пенсії, оскільки у
нього наявний необхідний трудовий стаж
для отримання пенсії за вислугу років
передбачений ст.55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон
№1788-ХІІ). Вважає, що робота на посаді
яку він займав у вказані періоди роботи
теж зараховується до стажу для
призначення пенсії за вислугу років,
адже оскільки у відповідні списки
включена посада складача поїздів то,
правом на пенсію за вислугу років
користуються працівники усіх
найменувань по цій посаді, зокрема
роз'їзні з правом обслуговування
автогальм.

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 19 серпня 2014 року в справі
№159/4614/14-а у задоволенні заявленого
позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржив ОСОБА_1, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити
повністю. У поданій апеляційній скарзі
вказує на те, що судом першої інстанції
не досліджено питання наявності у
нього необхідного стажу роботи, та не
враховано, що він був готовий після
прийняття судового рішення покинути
роботу, про що і зазначав у позовній
заяві. Вважає, що у нього є усі підстави
для призначення йому пільгової пенсії
за вислугу років.

Відповідач в письмовому запереченні
вважає постанову суду першої інстанції
обґрунтованою, прийняту з врахуванням
всіх обставин справи та такою, що
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Просить
апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали
справи, апеляційну скаргу, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач на момент звернення до УПФ
продовжував працювати, що в силу
положень Закону №1788-ХІІ позбавляє його
права на призначення відповідної
пенсії за вислугу років.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що у зв'язку з досягненням
55-ти річного віку позивач 10.06.2014
звернувся до відповідача із заявою, в
якій просив призначити йому пенсію за
вислугу років відповідно до п.«а» ст.55
Закону №1788-ХІІ, з огляду на наявність
необхідного трудового стажу на посадах
роз'їзного складача поїздів з правом
обслуговування автогальм та складача
поїздів.

Відповідач своїм листом від 19.06.2014
№4722/02-10-22 фактично відмовив позивачу у
призначенні пенсії за вислугу років
згідно п.«а» ст.55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» у зв'язку із
продовженням на час звернення за такою
роботи на посаді яка дає право на
пенсію за вислугу років та відсутністю
достатнього стажу роботи складачем
поїздів (а.с.6-8).

Не погодившись з таким рішенням УПФ,
позивач звернувся до суду із цим
адміністративним позовом.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації
прав людини, п.4 ч.1 Європейської
Соціальної хартії та ч.3 ст.46
Конституції України випливає, що кожна
особа похилого віку має право на
справедливу і задовільну винагороду,
соціальний захист, за роки важкої праці
та шкідливих робіт, - яка є основним
джерелом існування для них самих та
їхніх сімей.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст.ст.1,2 Закону №1788-ХІІ
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.51 Закону №1788-ХІІ
пенсії за вислугу років встановлюються
окремим категоріям громадян, зайнятих
на роботах, виконання яких призводить
до втрати професійної працездатності
або придатності до настання віку, що
дає право на пенсію за віком.

Згідно вимог абз.2 ч.1 ст.52 Закону
№1788-ХІІ право на пенсію за вислугу
років мають, зокрема, робітники
локомотивних бригад і окремі категорії
працівників, які безпосередньо
здійснюють організацію перевезень і
забезпечують безпеку руху на
залізничному транспорті та
метрополітені.

Згідно з ст.55 цього Закону право на
пенсію за вислугу років мають: а)
робітники локомотивних бригад і окремі
категорії працівників, які
безпосередньо здійснюють організацію
перевезень і забезпечують безпеку руху
на залізничному транспорті та
метрополітенах, - за списками професій
і посад, що затверджуються в порядку,
який визначається Кабінетом Міністрів
України: чоловіки - після досягнення 55
років і при загальному стажі роботи не
менше 25 - років, з них не менше 12 років 6
місяців на зазначеній роботі.

Відповідно до «Списку професій і посад
робітників локомотивних бригад і
окремих категорій працівників, які
безпосередньо здійснюють організацію
перевезень і забезпечують безпеку руху
на залізничному транспорті та в
метрополітенах, і користуються правом
на пенсію за вислугу років»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12.10.1992 №583, до
зазначеного списку входять, зокрема
складачі вагонів.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про
затвердження списків виробництв,
робіт, професій, посад та показників, що
дають право на пільгове пенсійне
забезпечення» до вказаних списків
внесено, зокрема 12000000 XXI. Транспорт:
12001000 1. Залізничний транспорт і
метрополітен.

У додатку до «Класифікатора професій»
ДК 003:2005 «Національного класифікатора
професій», прийнятим наказом
Держспоживстандатру України від 26.12.2005
№375, який розроблений на виконання
постанови Кабінету Міністрів України
від 04.05.1993 №326, вказано, що він
призначений для застосування
центральними органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, Федерацією
роботодавців України, всіма суб'єктами
господарювання під час запису про
роботу у трудові книжки працівників, а
також зазначено, що останніми можуть
утворюватися та застосовуватися
похідні слова до професій, за умови
збереження галузевої та
функціональної належності,
кваліфікаційних вимог, виключення
дублювання, збереження коду професії.

Тобто, назви професій можуть бути
розширені за потреби користувача для
внутрішнього використання термінами
та словами, які уточнюють місце роботи,
виконувані роботи, сферу діяльності за
умови фактичного дотримання
лаконічності викладення та якщо інше
не передбачено у самому Класифікаторі
професій чи відповідних
нормативно-правових актах.

Згідно із роз'ясненням Міністерства
соціального забезпечення України від
18.11.1992 №25 «Про деякі питання
призначення пенсій на пільгових умовах
та пенсій за вислугу років», відповідно
до ст.55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію
за вислугу років мають зазначені в ній
категорії працівників згідно з
затвердженими Кабінетом Міністрів
України переліками і списками. Якщо в
ці переліки і списки включені професії
та посади під загальною назвою, то
правом на пенсію за вислугу років
користуються працівники всіх
найменувань по цих професіях та
посадах.

З цього вбачається, що професія
роз'їзного складача поїздів з правом
обслуговування автогальм, за якою
працював ОСОБА_1 має бути включена до
його стажу роботи, який дає право на
пенсію за вислугою років.

Так, у «Довіднику кваліфікаційних
характеристик професій працівників»,
випуск №66 Залізничний транспорт і
метрополітен, ч.2 «Робітники»,
затвердженому наказом Міністерства
транспорту України від 17.12.1999 №601,
погодженим Мінпраці та соцполітики
України (зі змінами), вказані
кваліфікаційні характеристики
робітників. За №61 описані завдання та
обов'язки складача поїздів, до яких
зокрема віднесено випробування
автоматичних гальм поїздів.

Роз'їзний характер роботи позивача
полягав у тому, що він після виходу на
явку добирається до місця роботи
(станції) на транспорті, у зв'язку із чим
йому відшкодовуються відповідні
витрати.

Відтак, враховуючи наведене, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що посада роз'їзного складача
поїздів з правом обслуговування
автогальм, яку займав ОСОБА_1 є фактично
уточненою похідними словами посадою до
професії складача поїздів, а тому
роботу на такій слід вважати такою, що
надає право на призначення пенсії за
вислугу років.

За таких обставин, у позивача наявне
право на призначення пенсії за вислугу
років відповідно до п.«а» ст.55 Закону
№1788-ХІІ, оскільки він досяг віку і має
трудовий стаж (за період з 10.12.2001 по
05.07.2012, з 16.07.2012 по 22.01.2013 та з 29.01.2013 по
даний час), які визначені у даній нормі
Закону.

Проте, слід вказати, що суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку щодо наявності підстав для
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 щодо визнання незаконним
рішення відповідача про відмову у
призначенні йому пенсії за вислугу
років та зобов'язання призначити таку у
зв'язку із наступним.

Так, ч.2 ст.7 Закону №1788-ХІІ встановлено,
що пенсії за вислугу років
призначаються при залишенні роботи,
яка дає право на цю пенсію.

Апеляційний суд зазначає, що виплата
пенсії за вислугу років безпосередньо
пов'язана з важким та шкідливим
характером роботи, виконання якої може
спричинити втрату професійної
працездатності до досягнення
загального пенсійного віку. Тому
законодавець надав можливість окремим
категоріям спеціалістів за своїм
бажанням припинити таку роботу за
наявності достатнього спеціального
стажу, та отримувати пенсію за вислугу
років. У випадку, коли спеціаліст
вважає себе придатним продовжувати
виконувати таку роботу - пенсія не
виплачується.

Таким чином, пенсія за вислугу років є
соціальною гарантією, яка надається
державою окремим спеціалістам, і
полягає у матеріальній компенсації,
пов'язаній із залишенням роботи, яка
призводить до втрати професійної
працездатності або придатності, та
можливістю влаштуватись на іншу (більш
безпечну) роботу або залишитись
непрацюючим.

З викладеного вбачається, що у позивача
наявна лише одна обов'язкова умова
отримання пенсії за вислугу років -
достатній спеціальний стаж (наявність
якого підтверджено вище), однак
відсутня друга - факт залишення роботи,
яка призводить до втрати професійної
працездатності або придатності.

Відтак, відмовляючи у призначенні
пенсії за вислугу років УПФ діяло на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені чинним
законодавством, що і було підтверджено
в суді першої та апеляційної інстанції.

Тому, враховуючи все вищенаведене,
апеляційний суд приходить до
переконання про безпідставність
позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання
незаконним рішення відповідача від
19.06.2014 №4722/0210-22 про відмову у
призначенні пенсії за вислугу років та
зобов'язання призначити таку пенсію.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 19 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 28 листопада
2014 року.