Справа № 815/1100/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/42347/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Першого
Малиновського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про зобов'язання
вчинити певні дії, провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою Першого
Малиновського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції на ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25 червня 2014 року та постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 5 березня 2014 року у справі, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до суду першої інстанції, в
якому просив зобов'язати відновити
виконавче провадження згідно
виконавчого листа № 1-154/13, виданого 20
червня 2013 року Приморським районним
судом м. Одеси.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року, яка залишена без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25
червня 2014 року, позов задоволено.

Визнано незаконною та скасовано
постанову першого Малиновського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
ВП № 38625380 від 20 вересня 2013 року.

Зобов'язано перший Малиновський відділ
Державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції вчинити
дії у відповідності до статті 51 Закону
України «Про виконавче провадження»
щодо відновлення виконавчого
провадження ВП № 3862580.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що виконавцем не
вчинені необхідні заходи для виконання
рішення суду, а тому дії з приводу
повернення виконавчого документа
стягувачеві є протиправними.

У поданій касаційній скарзі відповідач
зазначає про відсутність підстав для
визнання постанови Першого
Малиновського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ВП № 38625380 від 20
вересня 2013 року незаконною і її
скасування, оскільки постанова
винесена у відповідності до закону, а
відсутність у боржника майна та
доходів на яке можливо звернути
стягнення, підтверджується
матеріалами справи.

Просить, скасувати рішення судів
попередніх інстанції та ухвалити нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Касаційний розгляд справи проведено в
порядку письмово провадження,
відповідно до статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

Приморським районним судом м. Одеси 20
червня 2013 року виданий виконавчий лист
у справі № 1-154/13 про стягнення з
обвинуваченого ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 відшкодування матеріальної та
моральної шкоди у сумі 9900 грн.

За вище наведеним виконавчим листом 26
червня 2013 року старшим державним
виконавцем Першого Малиновського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
відкрито виконавче провадження ВП
№38625380, про що винесена постанова, в
якій боржнику запропоновано виконати
вимоги виконавчого документа у 7-ми
денний термін з дня винесення
постанови.

В ході проведення виконавчих дій,
державним виконавцем направлялись
запити до Одеського міського БТІ та
РОН, Управління
інформаційно-аналітичного
забезпечення ГУМВС України в Одеській
області, Управління Держземагентства у
м. Одесі, Відділу адресно-довідкової
роботи Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області.

Станом на 31 грудня 2012 року за
громадянином ОСОБА_5 не зареєстроване
право власності на земельні ділянки,
розташовані на території м. Одеси та з 5
грудня 2012 року по день надання
відповіді (14 серпня 2013 року) він
утримується в Одеському СІЗО, не
працевлаштований, заробітну плату не
отримує.

Також, згідно акту державного
виконавця від 12 серпня 2013 року квартири
АДРЕСА_1 (фактичне місце проживання
боржника) не існує.

Отримавши наведені відомості,
відповідно до пункту 2 частини першої
статті 47 Закону України «Про виконавче
провадження», 20 вересня 2013 року старшим
державним виконавцем винесена
постанова ВП № 38625380 про повернення
виконавчого листа стягувачеві.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Згідно з частиною другою статті 24
Закону України від 21 квітня 1999 року
№ 606-XIV «Про виконавче провадження» (в
редакції чинній на момент оскаржуваних
дій) (далі - Закон № 606 - XIV), державний
виконавець у 3-денний строк з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішення про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 6 Закону № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Стаття 11 цього Закону передбачає, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення у спосіб та порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої,
частини другої статті 47 Закону
№ 606-XIV виконавчий документ, на підставі
якого відкрито виконавче провадження,
за яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними. Про наявність
обставин, зазначених у частині першій
цієї статті, державний виконавець
складає акт.

Крім того, відповідно до пункту 5.1.1
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5 (Зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 15 грудня 1999 року за №
865/4158), звернення стягнення на майно
боржника полягає в його виявленні
(шляхом надіслання запитів до органів
державної податкової інспекції,
банків, дорожньої автомобільної
інспекції, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату тощо), описі,
арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами в
першу чергу звертається на кошти
боржника в гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, в тому числі кошти на
рахунках та вкладах боржника в
установах банків та інших кредитних
організаціях, на рахунки в цінних
паперах у депозитаріях цінних паперів.

Пункт 7.1.2 Інструкції зазначає, що при
виконанні в примусовому порядку
виконавчих документів про стягнення
сум боргів, що перевищують двох
мінімальних розмірів заробітної плати,
державний виконавець у першу чергу
перевіряє наявність коштів на рахунках
боржника в банках та інших кредитних
установах шляхом проведення запитів, а
також перевіряє майновий стан
боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій, що виконавцем не вчинені всі
необхідні дії, направлені на виконання
рішення суду.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень

За змістом статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суди
попередніх інстанцій приймаючи
рішення в даній справі не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для їх скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 230, 231 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Першого
Малиновського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції залишити без
задоволення, а ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25 червня 2014 року та постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 5 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска