Справа № 803/948/14
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року

Справа № 6854/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Волинського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
16.06.2014 року у справі за позовом
Волинського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Годомичі» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Волинське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось з позовом до
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Годомичі» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у сумі
5764,00 грн. та пені у сумі 60,56 грн.

Волинський окружний
адміністративний суд постановою від
16.06.2014 року в задоволенні позову
відмовив повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило відділення ФСЗІ, подавши на
неї апеляційну скаргу.

Позивач зазначає, що не погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає, що постанова підлягає
скасуванню.

Звертає увагу на те, що Підприємство
належним чином не виконало обов'язку зі
створення робочих місць для інвалідів,
а тому має нести передбачену
законодавством відповідальність.
Просить скасувати постанову суду від
16.06.2014 року та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (надалі - Закон)
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Статтею 20 зазначеного Закону
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.
Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 18 Закону
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

У частині 3 статті 18 Закону зазначено,
що підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема, зі звіту форми № 10-ПІ,
середньооблікова чисельність
працюючих за 2013 рік у відповідача
фактично складала 25 чол., з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність складала 0 осіб.
Відповідно до вимог вищевказаного
закону, норматив для працевлаштування
відповідачем інвалідів складає 1 особу,
який відповідачем не виконаний.

Судом першої інстанції також також
встановлено, що СГВК ««Годомичі»
протягом 2013 року подавало до
Маневицького районного центру
зайнятості звіти про наявність
вакансій станом на 01.01.2013 року, 01.02.2013
року, 01.03.2013 року, 01.04.2013 року, 01.05.2013 року,
01.06.2013 року, 01.07.2013 року, та інформацію
про попит на робочу силу (вакансії) від
01.08.2013 року, 01.10.2013 року, 01.09.2013 року,
01.11.2013 року, 02.12.2013 року, у яких
повідомлялося про наявність вакансії
(підсобний робітник) для
працевлаштування інвалідів.

Разом з тим, згідно із статтею 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним ужито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Крім того, зі змісту статті 18-1 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
вбачається, що пошук підходящої роботи
для інваліда здійснює державна служба
зайнятості, відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.
Відтак, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування, на підприємство не
може бути покладена відповідальність
за ненаправлення уповноваженими
органами необхідної кількості
інвалідів для працевлаштування,
відсутність у населеному пункті за
місцем знаходження підприємства
інвалідів, які бажають
працевлаштуватися. Вказана правова
позиція з цього питання висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 16.04.2013 року (справа № 21-81а13), яка в
силу вимог частини першої статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України (КАС України) є обов'язковою для
всіх судів України, про що вірно
зазначив в оскаржуваному судовому
рішенні суд першої інстанції.

Таким чином, суд попередньої інстанції
дійшов вірного висновку, що СГВК
«Годомичі» виконало всі вимоги чинного
законодавства щодо створення робочого
місця для працевлаштування інвалідів.
Зокрема, відповідач фактично створив
окреме робоче місце для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
(підсобний робітник), систематично
(щомісяця) інформував Маневицький
районний центр зайнятості про
наявність вільного робочого місця
(вакантної посади) для
працевлаштування інвалідів, проте
посада для працевлаштування інваліда у
відповідача залишилася вакантною з
незалежних від нього причин.

За таких обставин відповідач вжив всіх
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення, у діях
відповідача відсутня вина у не
працевлаштуванні інвалідів, наявність
якої є обов'язковою умовою
застосування штрафних санкцій, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
позову відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
фактичним обставинам справи, тому не
можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Волинського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 16.06.2014 року
у справі № 803/948/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська