Справа № 808/4187/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року о/об 10год. 22 хв.Справа
№ 808/4187/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Горобцової Я.В., за
участю секретаря судового засідання
Муха Я.М.,

за участю представників:

від позивача: - Є.М. Шкарупі,

від відповідача - А.І. Гончаренко

розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПРОМСНАБРЕСУРС ХХІ»

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м.Запоріжжя
Головного управління МІндоходів у
Запорізькій області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Промснабресурс ХХІ» (далі - позивач
або ТОВ «Промснабресурс ХХІ») до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м.Запоріжжя (далі -
відповідач або ДПІ у Жовтневому районі
м.Запоріжжя), в якому позивач просить
скасувати податкові
повідомлення-рішення №2201 про
визначення суми податкових зобов'язань
з податку на прибуток підприємств у
сумі 372 526,25грн., та №2201 про
визначення суми податкових зобов'язань
з податку на додану вартість в сумі 392
132,50грн., винесені ДПІ у Жовтневому
районі м.Запоріжжя ГУ Міндоходів у
Запорізькій області 06.04.2014.

Позові вимоги обґрунтовано тим, що
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку по операціях з ТОВ
«МК-ОЕХНОЛОДЖИ» оформлені належним
чином у відповідності до діючого
законодавства із зазначенням
повноважних представників сторін, що
здійснювали господарські операції, про
що свідчить відсутність зауважень в
акті перевірки щодо порушення
встановлених правил оформлення
первинних документів.

Заперечуючи проти позову з підстав,
викладених в письмових запереченнях,
відповідач зазначив, що відображенню у
бухгалтерському обліку та податкові
звітності підлягає лише та
господарська операція, яка фактично
відбулася при наявності первинних
документів, що підтверджують таку
господарську операцію.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 01 липня 2014
року відкрито провадження у справі та
призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову
заперечив та просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 22
вересня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши думку
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов та заперечення
проти позову, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки АА №553644 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Промснабресурс ХХІ»
зареєстровано 24.10.2006 Виконавчим
комітетом Запорізької міської ради, як
юридичну особу за адресою: 69063,
м.Запоріжжя, вул. Кірова, буд. 40,
ідентифікаційний код 34676864.

На підставі направлення від 11.03.2014 №155,
від 20.03.2014 №175, від 26.03.2014 №174, від 26.03.2014
№183 п. 77.4 ст. 77, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20
Податкового кодексу України,
посадовими особами ДПІ у Жовтневому
районі м.Запоріжжя проведено планову
виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальність
«Промснабресурс ХХІ»з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2013, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2013.

За результатами перевірки складено Акт
№31/08-26-22-01/34676864 від 14.04.2014.

Згідно висновків Акту перевіркою
встановлено порушення ТОВ
«Промснабресурс ХХІ»: пп.138.1.1 п.138.2,
п.138.4, п. 138.8 ст. 138, п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України - підприємством було
занижено податок на прибуток на
загальну суму 298 021грн., в т.ч. за 2013 рік -
298 021грн.; п.198.2, п.198.3, п. 198.4 ст. 198 ПК
України - занижено суму по податку на
додану вартість на загальну суму 313
709грн., в т.ч. по періодах: травень 2013
року - 10 910грн., червень 2013 року - 215 774грн.,
липень 2013 року - 84 412грн., серпень 2013 року
- 2 445грн., вересень 2013 року - 107грн.,
листопад 2013 року - 58грн.

На підставі Акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 06.05.2014
№2201, яким збільшено суму
грошового зобов'язання ТОВ
«Промснабресурс ХХІ» за платежем
податок на прибуток за основним
платежем 298 021грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 74 505,25грн.; та
податкове повідомлення-рішення від
06.05.2013 №2201, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем 313
706грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 78 426,50грн.

Судом встановлено, що між ТОВ
«Промснабресурс ХХІ» (покупець) та ТОВ
«МК-Технолоджи» (продавець) укладено
договір купівлі-продажу №0205/13 від
02.05.2013. За умовами договору продавець
продає, а покупець купує смоли, авто
емалі та інші лакофарбувальні
матеріали.

Відповідно до п.2.2. Договору товар
поставляється в кількості та по цінам,
вказаним в рахунку або накладній, яка є
додатком до кожної партії товару.

Згідно умов п. 3.1. Договору товар
навантажується покупцю зі складу
продавця: Київська обл., м.Бровари, вул.
Щелковська,1, само вивіз.

На виконання умов договору ТОВ
«МК-Технолоджи» виписало позивачу
видаткові накладні: №РН-0513/02 від 13.05.2013,
№РН-0523/07 від 23.05.2013, №РН-0523/08 від 23.05.2013,
№РН-0513/03 від 13.05.2013, №РН-0523/10 від 23.05.2013,
№РН-0523/09 від 23.05.2013, №РН-0513/01 від 13.05.2013,
№РН-0530/02 від 30.05.2013, №РН-0530/03 від 30.05.2013,
№РН-0613/09 від 13.06.2013, №РН-0613/10 від 13.06.2013,
№РН-0606/11 від 06.06.2013, №РН-0606/09 від 06.06.2013,
№РН-0613/08 від 13.06.2013, №РН-0606/08 від 06.06.2013,
№РН-0606/10 від 06.06.2013, №РН-0620/03 від 20.06.2013,
№РН-0620/05 від 20.06.2013, №РН-0620/04 від 20.06.2013,
№РН-0620/06 від 20.06.2013, №РН-0613/11 від 13.06.2013,
№РН-0620/07 від 20.06.2013, №РН-0620/08 від 20.06.2013,
№РН-0701/03 від 01.07.2013, №РН-0701/02 від 01.07.2013,
№РН-0710/09 від 10.07.2013, №РН-0701/04 від 01.07.2013
та видало податкові накладні: №59 від
30.05.2013 року на суму 349,68грн. (в т.ч. ПДВ 20%
58,28грн.), №31 від 23.05.2013 на суму 643,02грн. (в
т.ч. ПДВ 20% 107,17грн.), №5 від 01.07.2013 на суму
174,60грн. (в т.ч. ПДВ 20% 29,10грн.), №4 від
01.07.2013 на суму 2758,80грн. (в т.ч. ПДВ 20%
459,80грн.), №33 від 23.05.2013 на суму 1594,68грн. (в
т.ч. ПДВ 20% 265,78грн.), №3 від 13.05.2013 на суму
213,36грн. (в т.ч. ПДВ 20% 35,56грн.), №47 від
20.06.2013 на суму 174,60грн. (в т.ч. ПДВ 20%
29,10грн.), №45 від 20.06.2013 на суму 1828,08грн. (в
т.ч. ПДВ 20% 304,68грн.), №43 від 20.06.2013 на суму
725,70грн. (в т.ч. ПДВ 20% 120,95грн.), №15 від
06.06.2013 на суму 3348,30грн. (в т.ч. ПДВ 20%
558,05грн.), №14 від 06.06.2013 на суму 3852,72грн. (в
т.ч. ПДВ 20% 642,12грн.), №24 від 10.07.2013 на суму
5909,22грн. (в т.ч. ПДВ 20% 984,87грн.), №6 від
01.07.2013 на суму 395 597,04грн. (в т.ч. ПДВ 20%65
932,84грн.), №44 від 20.06.2013 на суму 13901,22грн.
(в т.ч. ПДВ 20% 2 316,87грн.), №33 від 13.06.2013 на
суму 46 537,26грн. (в т.ч. ПДВ 20% 7756,21грн.), №13
від 06.06.2013 на суму 9568,08грн. (в т.ч. ПДВ 20%
1594,68грн.), №34 від 13.06.2013 на суму 3494,88грн.
(в т.ч. ПДВ 20% 582,48грн.), №35 від 13.06.2013 на
суму 25758,00грн. (в т.ч. ПДВ 20% 4293,00грн.), №16
від 06.06.2013 на суму 5705,52грн. (в т.ч. ПДВ 20%
950,92грн.), №58 від 30.05.2013 на суму 29184,42грн.
(в т.ч. ПДВ 20% 4864,07грн.), №32 від 13.06.2013 на
суму 623 806,38грн. (в т.ч. ПДВ 20% 103 967,73грн.),
№46 від 20.06.2013 на суму 575,46грн. (в т.ч. ПДВ
20% 95,91грн.), №48 від 20.06.2013 на суму 641
077,14грн. (в т.ч. ПДВ 20%106 846,19грн.), №34 від
23.05.2013 на суму 2293,02грн. (в т.ч. ПВД 20%
382,17грн.), №32 від 23.05.2013 на суму 2510,64грн. (в
т.ч. ПДВ 20% 418,44грн., №5 від 13.05.2013 на суму
3738,60грн. (в т.ч. ПДВ 20% 623,10грн.), №4 від
13.05.2013 на суму 56915,52грн. (в т.ч. ПДВ 20%
9485,92грн.).

Транспортування товару
підтверджується товарно-транспортними
накладними: б/н від 10.07.2013, б/н від 01.07.2013,
б/н від 20.06.2013, б/н від 13.06.2013, б/н від
06.06.2013, б/н від 30.05.2013, б/н від 23.05.2013, б/н
від 13.05.2013.

Крім того, на підтвердження
транспортування товару позивачем
надано до матеріалів справи договір
перевезення вантажу №01.12/11 від 01.12.2011,
Акт №ОУ-0000187 здачі-приймання робіт
(надання послуг) від 31.07.2013, №ОУ-0000187
здачі-приймання робіт (надання послуг)
від 30.06.2013, №ОУ-0000163 здачі-приймання
робіт (надання послуг) від 31.05.2013 та
подорожні листи №705484 від 10-11.07.2013, №705461
від 01-02.07.2013, №705547 від 20-21.06.2013, №705534 від
13-14.06.2013, №705523 від 06-07.06.2013, №705517 від
30-31.05.2013, №705504 від 23-24.05.2013, №705330 від
13-14.05.2013, які свідчать про отримання
послуг авто перевізника для
транспортування товару.

Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами у
справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 133.1 ст. 133 Податкового
кодексу України платниками податку на
прибуток підприємств з числа
резидентів є суб'єкти господарювання -
юридичні особи, які провадять
господарську діяльність як на
території України, так і за її межами.

Згідно з п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 вказаного
Кодексу об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України
встановлює, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Пунктом 140.5 статті 140 Податкового
кодексу України визначено, що не
дозволяється установлення додаткових
обмежень щодо складу витрат платника
податку, крім тих, що зазначені в
розділі ІІІ Податкового кодексу
України.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено наявність у
позивача необхідних первинних
документів, що дає підстави для
включення витрат до складу валових
витрат за відповідний період.

У відповідності з Правилами
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затвердженими
Наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997р. №363 товарно -
транспортна документація - комплект
юридичних документів, на підставі
яких здійснюють облік, приймання,
передавання, перевезення, здавання
вантажу та взаємні розрахунки між
учасниками транспортного процесу;
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей,
обліку на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку платників податку,
а лише встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Крім того, суд звертає увагу
податкового органу на те, що за
наявності всіх передбачених чинним
законодавством первинних документів
податкового та бухгалтерського обліку
по проведених господарських операціях,
відсутність товаро-транспортної
накладної не може слугувати підставою
для висновків про відсутність
реального вчинення господарських
операцій.

Відповідно до положення ст.48 Закону
Закону України «Про автомобільний
транспорт» товарно - транспортна
накладна включена в перелік
документів, на підставі яких
виконуються перевезення автомобільним
транспортом. Автомобільним
перевізникам, водіям необхідно мати та
пред»являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення.

Проведення господарської операції
фіксується і підтверджується
первинними документами, на підставі
яких і ведеться бухгалтерський облік. В
свою чергу, у відповідності з п.2 ст.3
Закону України «Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні»
на даних бухгалтерського обліку
ґрунтується фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності.
Тобто первинні документи є основою для
податкового обліку.

Оскільки транспортною документацією
підтверджується операція з надання
послуг з перевезення вантажів, а не
факт придбання товару, то при наявності
документів, що підтверджують фактичне
отримання товару і його використання у
власній господарській діяльності,
неподання такого документа, як
товарно-транспортна накладна, не може
бути єдиною підставою для невизнання
витрат з придбання.

Суд зазначає, що окремі недоліки в
оформленні первинних документів не
можуть бути безумовною підставою для
висновку про відсутність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом.

У пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) зазначено, що
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Крім того, пп.14.1.36 п. 14 ст. 14 також
зазначено, що господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до приписів п. 44.1 ст. 44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 44.3 ст. 44 ПК України платники
податків зобов'язані забезпечити
зберігання документів, визначених у
пункті 44.1 цієї статті, а також
документів, пов'язаних із виконанням
вимог законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, не менш як 1095 днів з
дня подання податкової звітності, для
складення якої використовуються
зазначені документи, а у разі її
неподання - з передбаченого цим
Кодексом граничного терміну подання
такої звітності.

За змістом п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі
якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Пунктом 201.14 ст.201 Податкового кодексу
України встановлено, що платники
податку зобов'язані вести окремий
облік операцій з постачання та
придбання товарів/послуг, які
підлягають оподаткуванню, а також які
не є об'єктами оподаткування та
звільнені від оподаткування згідно з
цим розділом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» цей Закон
поширюється на всіх юридичних осіб,
створених відповідно до законодавства
України, незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності (далі - підприємства), які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів на яких
ґрунтується бухгалтерський облік та
фінансова звітність, відповідно до ст. 4
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» є принцип превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Як зазначено у ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(ч.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»).

Згідно з п. 1.2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 №88,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі -
Положення №88), господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Відповідно до п. 2.1 Положення №88
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Як зазначено у п. 2.4 Положення №88
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про документ,
що засвідчує особу-одержувача тощо.

Як зазначено у п. 1.1 Методичних
рекомендацій з бухгалтерського обліку
запасів», затверджених 10.01.2007 наказом
Міністерства фінансів України №2 (далі
- Методичні рекомендації №2), методичні
рекомендації можуть застосовуватися
підприємствами, організаціями та
іншими юридичними особами (далі -
підприємства) незалежно від форм
власності (крім банків та бюджетних
установ).

Відповідно п. 3.1 Методичних
рекомендацій №2 надходження запасів на
підприємство оформлюється
відповідними документами, типові форми
яких затверджуються Державним
комітетом статистики України та іншими
центральними органами виконавчої
влади. Якщо для оформлення
господарської операції типові форми
первинних документів відсутні, то
підприємство складає такі первинні
документи, які б містили обов'язкові
реквізити, передбачені законодавством
та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
(податком на додану вартість) є
операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Як зазначено у пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Підпунктом 198.3. ст. 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до пп. 201.6 та 201.8 ст. 201 ПК
України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із приписів
вищевказаних норм Податкового кодексу
України, податкова накладна є
документом, який підтверджує фактичну
сплату покупцем податку на додану
вартість у ціні товару, та надає право
на формування податкового кредиту
платника податків - покупця. І лише
придбання товарів (послуг, робіт), які
не призначаються для їх використання в
господарській діяльності платника
податку, відсутність податкової
накладної та складання податкової
накладної особою, що не зареєстрована
як платник ПДВ, позбавляють платника
податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат.

За приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що в Акті
перевірки відповідач посилається на
інформацію отриману від ГУ Міндоходів
у м.Києві про те, що в рамках досудового
розслідування кримінального
провадження №00010 за ознаками
злочинів, передбачених ч.1 ст. 255, ч.2 ст.
27, ч.3 ст. 212 КК України, яке
супроводжується ГОУ Міністерства
доходів і зборів України допитано
засновника та особу, яка підписувала
декларації по податку на додану
вартість з березня 2013 року гр.. ОСОБА_3,
згідно якої останній керівних посад не
займав, ніяких підприємств з метою
здійснення господарської діяльності
не реєстрував та доручень від свого
імені нікому не виписував, що саме по
собі не є достатнім для можливості
стверджувати про визнання
бухгалтерських документів позивача
такими, які не можуть бути належними
доказами реальності здійснення
господарських операцій з огляду на
наступне.

Крім того, постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10.03.2014 у справі №826/19730/13-а за позовом ТОВ
«МК-Технолоджи» до Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві про визнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити певні дії, залишеної без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.04.2014,
зокрема, визнано, протиправними дії ДПІ
у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у
м.Києві щодо складання акту
№448/26-51-22-03/38328080 від 12.11.2013 «Про не
підтвердження правомірності
нарахування податкового зобов'язання
та податкового кредиту з податку на
додану вартість по підприємству ТОВ
«МК-Технолоджи» за період діяльності з
01.03.2013 по 30.09.2013; визнано протиправними
дії ДПІ у Дарницькому районі ГУ
Міндоходів у м.Києві по встановленню
порушень ч.5 ст. 203, ч.1, 2 ст.215, ст.216
Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ТОВ
«МК-Технолоджи» при придбанні та
продажу товарів (послуг) за період
діяльності з 01.03.2013 по 30.09.2013.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідно до Довідки АА
№553644 з ЄДРПОУ видами діяльності
позивача за КВЕД-2010 є: 46.13 - діяльність
посередників у торгівлі деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічними виробами; 46.12 -
діяльність посередників у торгівлі
паливом, рудами, металами та
промисловими хімічними речовинами; 46.14
- діяльність посередників у торгівлі
машинами, промисловим устаткуванням,
суднами та літаками; 46.19 - діяльність
посередників у торгівлі товарами
широкого асортименту; 46.77 - оптова
торгівля відходами та брухтом; 46.90 -
неспеціалізована оптова торгівля
(а.с.11).

Подальша реалізація товару позивачем
підтверджується договором на
постачання продукції №382-12 від 20.12.2012,
договором поставки №05-06/13 від 25.06.2013,
договором поставки №04-06/13 від 10.06.2013,
договором №УЗ-2013-22/12 від 30.01.2013,
договором купівлі-продажу №6/07/12 від
06.07.2012, договором поставки товару №36
від 06.06.2012, рахунками-фактури №ПС-0000089
від 16.04.2013, №ПС-0000122 від 28.05.2013, №ПС-0000153
від 01.07.2013, №ПС-0000163 від 10.07.2013, №ПС-0000120
від 24.05.2013, №ПС-0000130 від 03.06.2013, №ПС-0000136
від 07.06.2013, №ПС-0000149 від 25.06.2013, №ПС-0000168
від 15.07.2013, №ПС-0000092 від 22.04.2013, №ПС-0000109
від 15.05.2013, №ПС-0000135 від 07.06.2013, №ПС-0000123
від 28.05.2013, №ПС-0000150 від 25.06.2013, №ПС-0000148
від 21.06.2013, №ПС-0000162 від 09.07.2013, №ПС-0000119
від 24.05.2013, №ПС-0000121 від 27.05.2013, №ПС-0000102
від 07.05.2013, №ПС-0000133 від 05.06.2013, №Єм-0000007
від 05.03.2013, №Єм-0000009 від 30.04.2013,
податковими накладними №19 від 17.06.2013,
№9 від 06.06.2013, №4 від 04.06.2013, №13 від 11.06.2013,
№11 від 17.05.2013, №3 від 14.05.2013, №22 від
29.04.2013, №8 від 16.05.2013, №10 від 07.06.2013, №12
від 22.05.2013, №3 від 09.07.2013, №2 від 02.07.2013, №1
від 01.07.2013, №5 від 15.07.2013, №13 від 18.09.2013,
№15 від 28.05.2013, №6 від 16.07.2013, №17 від
31.05.2013, №15 від 28.05.2013, №13 від 24.05.2013, №9
від 16.05.2013, №4 від 15.05.2013, №8 від 05.06.2013, №11
від 07.06.2013, №12 від 07.06.2013, №14 від 12.06.2013,
№6 від 05.06.2013, №15 від 12.06.2013, №27 від
26.06.2013, №26 від 26.06.2013, №27 від 26.06.2013, №25
від 26.06.2013, №23 від 19.06.2013, №24 від 25.06.2013,
видатковими накладними №ПС-0000080 від
24.05.2013, №Єм-0000007 від 29.05.2013, №ПС-000105 від
20.06.2013, №ПС-0000107 від 21.06.2013, №ПС-0000103 від
19.06.2013, №ПС-0000102 від 19.06.2013, №Єм-0000008 від
12.06.2013, №ПС-0000095 від 10.06.2013, №ПС-0000094 від
07.06.2013, №ПС-0000083 від 29.05.2013, №ПС-0000071 від
15.05.2013, №ПС-0000072 від 16.05.2013, №ПС-0000079 від
17.05.2013, №ПС-0000078 від 17.05.2013, №ПС-0000115 від
16.07.2013, №ПС-0000114 від 09.07.2013, №ПС-0000112 від
02.07.2013, №ПС-0000113 від 03.07.2013, №ПС-0000116 від
16.07.2013, №ПС-0000172 від 18.09.2013, №ПС-0000081 від
28.05.2013, №ПС-0000085 від 31.05.2013, №ПС-0000093 від
05.06.2013, №ПС-0000091 від 05.06.2013, №ПС-0000096 від
13.06.2013, №ПС-0000099 від 14.06.2013, №ПС-000011 від
26.06.2013, №ПС-0000109 від 26.06.2013, №ПС-0000110 від
26.06.2013, №ПС-0000108 від 25.06.2013, №ПС-0000111 від
26.06.2013, №ПС-0000104 від 19.06.2013.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Нормативними актами України не
передбачена відповідальність
юридичної особи за зобов'язаннями
іншої юридичної особи, в тому числі за
податковими зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
обов'язок доказування в спорі
покладається на відповідача - орган
публічної влади, який повинен надати
суду всі матеріали, які свідчать про
його правомірні дії.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві вимоги
позивача є такими, що підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПРОМСНАБРЕСУРС ХХІ»
- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення рішення
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м.Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області №2201 від
06.05.2014 та №2201 від 06.05.2014.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПРОМСНАБРЕСУРС ХХІ»
487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім
гривень 20 копійок ) судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
Я.В.
Горобцова