Справа № 803/509/14
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

803/509/14

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.

Справа № 4524/14/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2014р. по справі № 803/509/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гербор-холдінг" до Ягодинської митниці Міндоходів про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та скасування каартки відмови у прийнятті митної декларації,-

В С Т А Н О В И В:

Приймаючи постанову у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що подані декларантом документи дозволяють визначити митну вартість товару за першим методом – ціною договору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач – Ягодинська митниця Міндоходів оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при перевірці включення складової митної вартості, митний орган дійшов до висновку про те, що надана калькуляція не містить інформації щодо витрат, пов»язаних з виготовленням товару та формуванням собівартості продукції, а саме вартість робіт на виготовлення даного товару, затрати на використання електроенергії, частини амортизації обладнання (основних фондів), витрати на транспортування, пальне (накладні витрати), затрати на заробітну плату.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те, що 20 січня 2006 року в м. Торунь (Польща) між ТзОВ “Гербор-Холдінг” (покупець) та ТзОВ “Гамет” (продавець) укладений контракт №002-UA/06/EX за умовами якого продавець зобов'язується продати покупцю товари в асортименті, кількості та термінах погоджених між сторонами в специфікаціях, які є невід’ємною частиною до даного контракту (а.с.18-20).

Між сторонами 29 грудня 2006 року, 20 грудня 2007 року, 02 квітня 2008 року, 15 грудня 2008 року, 22 грудня 2008 року, 30 грудня 2010 року, 30 грудня 2011 року, 09 квітня 2012 року, 10 грудня 2012 року, 20 грудня 2013 року, 30 грудня 2013 року укладалися доповнення до контракту, відповідно до яких уточнювалися реквізити підприємства, строк дії контракту, а також його ціна (а.с.21-32).

2) зовнішньоекономічний контракт від 20 січня 2006 року №002-UA/06/EX з додатками (а.с.18-32);

4) інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного та радіологічного контролю товару;

5) сертифікат про походження товару №PL/MF/AE0125481 від 29 січня 2013 року (а.с.40);

6) копія митної декларації країни відправника від 29 листопада 2013 року №13PL432010E0165704 (а.с.42).

Оскільки декларування проводилося засобами електронного зв’язку, посадовою особою митного органу 04 грудня 2013 року повідомлено про необхідність подання в порядку статті 53 МК України додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: каталоги, специфікацію, прайс-лист виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та розрахунок ціни (калькуляцію) від виробника товару (а.с.57).

На виконання вимог митниці 14 грудня 2013 року ТзОВ “Гербор-Холдінг” засобами електронного зв’язку (а.с.58-60) додатково направило:

2) калькуляцію ціни товару (а.с.38);

3) прайс-лист виробника товару (а.с.43-44);

4) каталог виробника товару (а.с.54-55);

Згідно з ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані на виконання вимог митниці документи є достатніми для визначення митної вартості товару за першим методом – ціною договору, а тому висновки Ягодинської митниці Міндоходів щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості партії товару є необґрунтованими.

Так, ТзОВ “Гербор-Холдінг” було надано зовнішньоекономічний контракт з додатками, фактуру (інвойс) та специфікацію до нього, прайс лист, каталог продукції та калькуляцію виробника, декларацію країни відправлення, міжнародну товарно-транспортну накладну та сертифікат якості товару. Надана позивачем калькуляція містить всі необхідні реквізити для визначення собівартості меблевої фурнітури, а саме відомості про вартість сталі, гартування, оцинкування, нікелювання, виготовлення та пакування (а.с.38).

Колегія суддів зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості відповідно до статей 58-63 Митного кодексу України, що повинні застосовувати митні органи.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів вважає, що у разі незгоди Митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 57 МК України зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних мотивів, проте ці вимоги закону Митниця не виконала, подані доводи про направлення декларанту повідомлення, щодо наявності інформації визначення за іншою ціною не обґрунтовуються.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 січня, 7 лютого, 14 листопада 2011 року та 6 лютого, 11 вересня 2012 року №№ 21-56а10, 21-76а10, 21-213а11, 21-418а11, 21-245а12 відповідно.

Згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку № 631 для здійснення митного оформлення товарів Декларант подає до підрозділу митного оформлення митного органу митну декларацію, заповнену згідно з обраним митним режимом, її електронну копію (у разі подання митної декларації на паперовому носії), рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та у випадках, встановлених Кодексом, декларацію митної вартості. При цьому, одним з етапів оформлення митної декларації є здійснення контролю із застосуванням автоматизованої системи аналізу та управління ризиками передбаченими законодавством, щодо їхнього виявлення і вжиття заходів.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що позивачем надані відповідачу документи до митного оформлення товару за ціною, що визначена контрактом та доданими до нього документами, тобто за першим методом.

Суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що позивачем надано митному органу усі необхідні документи, що давали можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості – за ціною договору (контракту), а тому висновки Митниці щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими.

Крім того митним органом при проведення процедури митного оформлення товару, було порушено п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України, а зокрема не було надано декларанту або уповноваженій ним особі письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнаною.

Верховний Суд України у постанові від 29.05.2012р. по справі № 21-91а12 висловив правову позицію згідно якої, витребування митним органом переліку документів, без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, є необґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст. 64 Митного кодексу, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Слід зауважити, що визначення митної вартості оцінюваних товарів з використанням резервного методу має відповідати принципам та положенням статті VII ГАТТ «Оцінка товару для митних цілей» та Угоди про застосування статті VII ГАТТ.

Відповідно до пункту 2(а) статті VII ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару.

Відповідно до пункту 2(Ь) статті під «дійсною вартістю» повинна розумітись ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість може бути визначена відповідно до пункту (Ь), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Відповідно до додатка 1 до статті VII формування пунктів (а) і (Ь) дозволяє стороні, що домовляється, одноманітно визначати вартість для митних цілей або на підставі цін окремого експортера на імпортний товар, або на підставі загального рівня цін на подібний (аналогічний) товар.

Отже, в порушення ч.7 ст.54 Митного кодексу Митниця під час проведення митного контролю аргументовано не довела, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що подані до митного оформлення документи не містили жодних суперечностей чи розбіжностей, в тому числі щодо ціни товару. Митницею не доведено наявність обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару, а тому відомості про митну вартість є об'єктивними, та такими, що піддаються обчисленню і підтверджуються документально.

Беручи до уваги встановлені факти, колегія суддів вважає, що Митниця здійснивши митне оформлення товарів за шостим (резервним) методом, не надала доказів того, що на підставі поданих документів неможливо було визначити митну вартість за першим методом та не довела, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, були недостатніми чи такими, що в сукупності викликали сумнів в достовірності інформації, в тому числі і щодо ціни, а не проведення консультацій обмежило право позивача щодо застосування методу, відмінного від резервного, що дає суду підстави визнати протиправним та скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України від 13.12.2013 року.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову – без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2014р. по справі №803/509/14 – без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

суддя Я.С. Попко

суддя Р.П. Сеник