Справа № 826/16644/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2014 року 08:00
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шулежка В.П.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м.
Києві, за участю третьої особи - ОСОБА_2
про визнання незаконним та скасування
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1) до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві
(далі - відповідач, Реєстраційна служба
ГУЮ у м. Києві), за участю третьої особи -
ОСОБА_2 про визнання незаконним та
скасування запису в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно № 305628
від 28.02.2013 р. про реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відмовляючи у державній реєстрації
права власності за позивачем на
вищевказану квартиру, державний
реєстратор прав на нерухоме майно
посилався на наявність в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
запису № 305628 від 28.02.2013 р. про державну
реєстрацію права власності на
вищевказану квартиру за ОСОБА_2
З огляду на викладене, позивач вважає
запис в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно № 305628 від 28.02.2013
р. про реєстрацію права власності на
спірну квартиру по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2
незаконним та таким, що має бути
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив суд позов
Відповідач в судове засідання не
прибув, хоча про дату, час та місце
судового розгляду повідомлений
належним чином, заяви про розгляд
справи за його відсутності не подавав.
В матеріалах справи містяться письмові
заперечення, в яких відповідач просить
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог повністю, мотивуючи тим,
що державний реєстратор не мав
правових підстав для державної
реєстрації права власності за
позивачем, оскільки у Державному
реєстрі прав та їх обтяжень міститься
запис про державну реєстрацію права
власності на квартиру за іншою особою.
Третя особа в судове засідання не
прибула, про дату, час та місце судового
розгляду повідомлена належним чином,
заяви про розгляд справи за її
відсутності не подавала.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до висновку про
доцільність розгляду справи в порядку
письмового провадження на підставі
наявних доказів у матеріалах справи.
Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.
Позивач звернувся до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції в
м. Києві із заявою від 11.09.2014 року про
державну реєстрацію права власності за
ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.
Державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві
Гриценко Людмилою Леонідівною
винесено рішення № 16310914 від 07.10.2014 року
про відмову позивачу у державній
реєстрації прав власності.
Підставою для відмови стала наявність
в Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно запису № 305628 від 28.02.2013
р. про державну реєстрацію права
власності на вищевказану квартиру за
Вважаючи, що наявність зазначеного
запису № 305628 від 28.02.2013 р. перешкоджає
позивачу у реєстрації права власності
за ним вказаного об'єкта та призводить
до порушення його прав та інтересів,
останній звернувся за їх захистом з
відповідним позовом до суду.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного.
Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень врегульовано нормами
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №
1952-IV, який спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
Відповідно до ст.5 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено, що орган державної
реєстрації прав проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
4) внесення записів до Державного
5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.
Так, Реєстраційна служба проводить
реєстрацію прав власності на об'єкти
нерухомого майна відповідно до
вказаного Закону, а також Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013 р.№ 868 (далі - Порядок № 868).
Пунктом 1 Порядку № 868 передбачено, що
цей порядок визначає процедуру
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - державна реєстрація
прав), перелік документів, необхідних
для її проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
Відповідно до п. 15 Порядку № 868
встановлює, що під час розгляду заяви
про державну реєстрацію і документів,
що додаються до неї, державний
реєстратор встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями зокрема щодо:
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); повноважень заявника;
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; наявності обтяжень
прав на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.
Стаття 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» містить
виключний перелік підстав, згідно яких
може бути відмовлено у державній
реєстрації прав: заявлене право,
обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
об'єкт нерухомого майна або більша його
частина розміщені на території іншого
органу державної реєстрації прав; із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; заявлене право вже
З аналізу викладених норм вбачається,
що державний реєстратор при проведенні
державної реєстрації прав та їх
обтяжень має встановити, в першу чергу,
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема, відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
Окрім того, законодавством чітко
визначені конкретні підстави, за яких у
державній реєстрації прав може бути
В той же час, як вбачається з матеріалів
справи, позивач для здійснення
державної реєстрації права власності
на квартиру АДРЕСА_1 подав державному
реєстратору разом із заявою: свідоцтво
про право власності, серія та номер б/н,
виданий 01.12.2000 р., рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2013 р.
р., копію опису від 10.09.2014 р., копію
довіреності уповноваженого
представника, копію рішення № 15492702 від
З матеріалів реєстраційної справи №
8115762 вбачається, що рішенням №15492702 від
01.09.2014 року державний реєстратор
відмовив позивачу у державній
реєстрації права власності у зв'язку з
тим, що подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
Як вбачається з матеріалів
на підставі договору дарування від
06.03.2012 р., посвідченого нотаріусом
Другої київської державної
нотаріальної контори, зареєстрованого
в реєстрі № 6-485, укладеного між ОСОБА_5
та ОСОБА_2, зареєструвала право
власності в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, про що свідчить
реєстраційний запис № 305628 від 28.02.2013 р.
В той час, рішенням Голосіївського
районного суду від 05.08.2013 р. вирішено,
крім іншого, скасувати рішення про
державну реєстрацію прав від 20.03.2012 р.
(внесене в реєстр речових прав
власності на нерухоме майно 20.03.2012 р.)
про реєстрацію за ОСОБА_2 права
власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно
договору дарування від 06.03.2012 р.,
посвідченого нотаріусом Другої
київської державної нотаріальної
контори, зареєстровано в реєстрі № 6-485.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
22.10.2013 р. залишено без змін рішення
Голосіївського районного суду від
Порядком прийняття і розгляду заяв про
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та скасування
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 12.12.2011 р. № 3502/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.12.2011 р.
процедуру прийняття і розгляду заяв
щодо внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав) та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, перелік документів,
необхідних для внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
та скасування записів Державного
реєстру прав, права та обов'язки
суб'єктів, що є учасниками зазначеної
Відповідно до п. 2.1 Порядку, для
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав та скасування записів
Державного реєстру прав заявник подає
органу державної реєстрації прав,
державним реєстратором якого було
проведено державну реєстрацію прав,
або нотаріусу, яким проведено державну
реєстрацію прав, заяву та документи,
визначені цим Порядком.
Згідно з п. 2.6 Порядку, для внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав заявник подає
рішення суду про скасування рішення
державного реєстратора, що набрало
законної сили, та копії документів,
визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Крім того, пунктами 2.9-2.11 Порядку
передбачено, що під час розгляду заяви
та документів, що додаються до неї,
державний реєстратор перевіряє
наявність підстав для внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
та скасування записів Державного
реєстру прав.

За результатами розгляду заяви та
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор приймає рішення
щодо внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав або рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав.

Державний реєстратор на підставі
прийнятого рішення щодо внесення змін
до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
або скасування записів Державного
реєстру прав вносить зміни до записів,
вносить записи про скасування
державної реєстрації прав або скасовує
записи Державного реєстру прав.

Таким чином, наведені положення
законодавства дають підстави вважати,
що позивачу для реалізації свого права
щодо державної реєстрації права
власності на квартиру необхідно
звернутися до державного реєстратора
із заявою про скасування державної
реєстрації права власності за ОСОБА_2
та надати копію відповідного судового
рішення, що набрало законної сили, й
інші документи, визначені Порядком.

Тобто, в даному випадку, державній
реєстрації права власності за
позивачем на квартиру АДРЕСА_1 повинно
передувати скасування запису № 305628 від
28.02.2013 р.

Однак, як з'ясовано судом, позивачем
зазначених дій вчинено не було.

За таких обставин, оскільки у
Державному реєстрі прав на час
звернення позивача про реєстрацію
права власності наявний запис про
реєстрацію права власності за іншою
особою, у державного реєстратора були
відсутні правові підстави для
проведення державної реєстрації права
власності за позивачем без скасування
відповідного запису.

Таким чином, на момент звернення до
суду відсутні порушення прав чи
інтересів позивача з боку відповідача.

Тому, позивачем при зверненні до суду з
вимогою про визнання незаконним та
скасування запису в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно № 305628
від 28.02.2013 р. про реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 обрано
невірний спосіб судового захисту.

Крім того, відповідачем не
заперечується можливість прийняття
рішення щодо скасування державної
реєстрації права власності та внесення
відповідного запису до Державного
реєстру прав за зверненням позивача у
встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав і вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень-ключовим завданням якого є
здійснення правосуддя. Тому завданням
адміністративного суду є контроль за
легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, державний реєстратор,
перевіряючи на відповідність
заявлених прав і поданих позивачем
документів вимогам законодавства,
наявність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, діяв у межах наданих йому
повноважень, а для визнання незаконним
та скасування запису № 305628 від 28.02.2013 р.
у суду відсутні підстави, оскільки це є
формою втручання в дискреційні
повноваження реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у
відповідності до ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї
статті, не позбавляє заявника права
повторно звернутися із заявою за умови
усунення перешкод для державної
реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно статті 86 цього Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, системно
проаналізувавши приписи законодавства
України, надавши оцінку наявним в
матеріалах справи доказам в їх
сукупності, враховуючи те, що
відповідачем доведено правомірність
відмови у здійсненні державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомості, а позивачем не надано
достатньо доказів на обґрунтування
позовних вимог, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов є
необґрунтованим та таким, що
задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відшкодування судового збору
позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
В.П. Шулежко