Справа № 21-485а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,

суддів: Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка
В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б.,
Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_1
до управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Рівненської міської ради
(далі - Управління) про визнання
протиправними дій та стягнення
допомоги по догляду за дитиною,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
неправомірними дії Управління і
стягнути з нього недоплачену щомісячну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку (далі -
допомога по догляду за дитиною) в
розмірі 3050 грн 61 коп. за період з 22
травня по 31 грудня 2008 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначила, що допомога по догляду за
дитиною має виплачуватися їй
відповідно до статті 43 Закону України
від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 2240-ІІІ) у розмірі не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого для дітей до 6-ти років.
Проте вона отримує таку допомогу в
меншому розмірі, ніж передбачено цим
Законом.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є матір'ю
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на
обліку в Управлінні і отримує допомогу
по догляду за дитиною як особа,
застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Рівненський міський
суд постановою від 4 грудня 2009 року, яку
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Рівненської області від 28 жовтня
2011 року, у задоволенні позову відмовив.

Вищий адміністративного суду України
постановою від 10 квітня 2014 року рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
скасував і прийняв нове рішення - про
часткове задоволення позовних вимог:
визнав протиправними дії Управління та
зобов'язав його нарахувати і виплатити
позивачці допомогу по догляду за
дитиною відповідно до вимог статті 43
Закону № 2240-ІІІ у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності (далі - Фонд),
але не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом, за
період з 22 травня по 31 грудня 2008 року з
урахуванням проведених виплат.

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, Управління
зазначає, що в доданій до заяви
постанові Вищого адміністративного
суду України від 24 травня 2013 року
(справа № К-57896/09), по-іншому, ніж в
оскаржуваній постанові, застосовано
положення статті 43 Закону № 2240-ІІІ.
Просить скасувати постанову Вищого
адміністративного суду України від 10
квітня 2014 року і відмовити у
задоволенні позову.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів вважає, що заява
Управління не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Вищий адміністративний суд України,
допускаючи справу до провадження
Верховного Суду України, виходив із
того, що в постанові Вищого
адміністративного суду України від 24
травня 2013 року, копію якої додано до
заяви, по-іншому, ніж у цій справі,
застосовано статтю 43 Закону № 2240-ІІІ та
статті 13, 15 Закону України від 21
листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин; далі - Закон № 2811-XII).

У справі, що розглядається, суд
касаційної інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що з часу
проголошення Конституційним Судом
України Рішення від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 відновили свою дію статті 40-44
Закону № 2240-ІІІ, а отже, на спірні
відносини, пов'язані із виплатою
допомоги по догляду за дитиною особі,
яка застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, у період з 22
травня по 31 грудня 2008 року поширюються
норми спеціального закону, яким є Закон
№ 2240-ІІІ, відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду , але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Водночас у постанові Вищого
адміністративного суду України від 24
травня 2013 року (справа № К-57896/09),
наданій Управлінням на підтвердження
наведених у заяві доводів, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про те, що в 2008 році допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку має виплачуватися
відповідно до статті 15 Закону № 2811-XII.

Аналіз наведених рішень суду
касаційної інстанції дає підстави
вважати, що він неоднаково застосував
зазначені норми права.

Вирішуючи питання про усунення
розбіжностей у застосуванні
касаційним судом цих норм
матеріального права у подібних
відносинах, колегія суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України виходить із
такого.

До 1 січня 2008 року відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
регулювалися Законом № 2811-ХІІ, дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13), та
Законом № 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 25 розділу ІІ Закону України від
28 грудня 2007 року

№ 107-VI «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон № 107-VI) низку положень Закону №
2240-III, у тому числі й статтю 43, було
виключено. Водночас пунктом 23
зазначеного розділу Закону № 107-VI
положення статті 13 Закону № 2811-ХІІ щодо
поширення його дії лише на осіб, не
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, виключено,
статтю ж 15 цього Закону викладено у
редакції, відповідно до якої допомога
по догляду за дитиною надається у
розмірі, що дорівнює різниці між
прожитковим мінімумом, встановленим
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн.

Конституційний Суд України Рішенням №
10-рп/2008 у зв'язку з порушенням порядку
прийняття змін та внесення доповнень
до чинних законів визнав
неконституційним пункт 25 розділу II
Закону № 107-VI щодо зміни визначеного
Законом № 2240-III правового регулювання
відносин, пов'язаних із правом осіб,
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, на
матеріальне забезпечення у разі
народження дитини та необхідності
догляду за нею. У зазначеному Рішенні
Конституційний Суд України вказав на
те, що застосований законодавцем у
вказаному випадку порядок прийняття
змін та внесення доповнень до чинних
законів створює протиріччя у
законодавстві, і як наслідок -
скасування та обмеження прав і свобод
людини і громадянина.

Отже, з часу проголошення
Конституційним Судом України
Рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
№ 2240-III, зокрема й статті 42-44, щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
особі, яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. При цьому
пункт 23 - щодо внесення змін до
Закону № 2811-ХІІ - неконституційним не
визнавався.

Таким чином, у період із 22 травня по 31
грудня 2008 року існувало дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною, а саме:
стаття 43 Закону № 2240-III, яка
врегульовувала питання щодо виплати
допомоги особам, які застраховані в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, і
стаття 15 Закону № 2811-ХІІ у редакції
Закону № 107-VI від 28 грудня 2007 року, яка
поширювала свою дію на осіб (один з
батьків дитини, усиновлювач, опікун,
баба, дід або інший родич), які фактично
здійснюють догляд за дитиною,
незалежно від того, чи застраховані
вони у зазначеній системі страхування
(стаття 13 Закону № 2811-ХІІ).

Оскільки у справі, що розглядається,
суд першої інстанції встановив, що спір
виник з приводу виплати допомоги особі,
яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що на
відносини, пов'язані з виплатою
допомоги такій особі у період із 22
травня по 31 грудня 2008 року, поширюються
норми спеціального Закону, яким є Закон
№ 2240-III, відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права вже була
висловлена колегією суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України у постановах
від 18 червня 2013 року (справа № 21-209а13), 2
липня 2013 року (справа № 21-208а13), 17
вересня 2013 року (справа № 21-187а13), 1
квітня 2014 року (справа № 21-52а14).

За таких обставин у справі, що
розглядається, суд касаційної
інстанції правильно застосував норми
матеріального права, у зв'язку з чим
підстав для задоволення заяви
Управління немає.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
В.В.
Кривенко

Судді: М.І. Гриців М.Б. Гусак О.А.
Коротких О.В. Кривенда В.Л. Маринченко
П.В. Панталієнко О.Б. Прокопенко І.Л.
Самсін О.О. Терлецький