Справа № 826/57/14
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/57/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,
при секретарі - Війтович Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Залар» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 березня 2014 року
адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Залар» до Кабінету
Міністрів України, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - державне
підприємство «Українська авіаційна
транспортна компанія», треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Генеральна прокуратура України,
державний концерн «Укроборонпром», про
визнання нечинним розпорядження,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Залар» (надалі за
текстом - ТОВ «Залар») звернулось до
суду з позовом про визнання нечинним
розпорядження Кабінету Міністрів
України № 489-р від 03.07.2013 р. «Про
передачу нерухомого майна в м. Києві»,
яким будівлі та споруди по вул.
Мельникова, 24, у м. Києві передано з
управління державного концерну
«Укроборонпром» Генеральній
прокуратурі України.

На обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що назване розпорядження
було прийнято без дотримання вимог
Конституції України, Закону України
«Про виконавче провадження» та
Положення про порядок передачі
об'єктів права державної власності.
Зокрема, ТОВ «Залар» звертало увагу, що
на момент прийняття спірного
розпорядження на зазначене майно був
накладений арешт. Позивач також
зазначав, що згадана нерухомість
включала в себе об'єкти соціальної
інфраструктури (оздоровчий комплекс із
рестораном, сауною, басейном,
тренажерним залом та стоматологічним
кабінетом), а відтак могла бути
передана лише за умови отримання
відповідного погодження трудового
колективу підприємства.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
березня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить скасувати
вказане судове рішення та прийняти
нову постанову про задоволення позову.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
державне підприємство «Українська
авіаційна транспортна компанія»
належить до сфери управління
державного концерну «Укроборонпром».

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 11.06.2013 р. за заявою ТОВ «Залар»
порушено провадження у справі про
визнання банкрутом державного
підприємства «Українська авіаційна
транспортна компанія» (м. Київ. вул.
Мельникова, 24?корп. 3) та введено
процедуру розпорядження майном
боржника.

03 липня 2013 р. Кабінетом Міністрів
України прийнято розпорядження № 489-р
«Про передачу нерухомого майна в м.
Києві».

Цим розпорядженням Генеральній
прокуратурі України передано будівлю
(літер А) та споруди (літер Б; І; № 1-6) по
вул. Мельникова, 24, у м. Києві з
управління державного концерну
«Укроборонпром» із закріпленням їх на
праві оперативного управління за
Генеральною прокуратурою України.

За змістом пояснювальної записки
Міністра економічного розвитку і
торгівлі України від 27.06.2013 р. та
додатку до неї проект названого
розпорядження погоджено без зауважень
заступником Генерального прокурора
України, генеральним директором
державного концерну «Укроборонпром»,
першим заступником Міністра фінансів,
Міністром юстиції, Головою Фонду
державного майна, Головою Держстату, а
також отримано позитивний висновок
Міністерства юстиції України.

Листом № 124 від 19.03.2013 р. державне
підприємство «Українська авіаційна
транспортна компанія» надало згоду на
передачу з балансу підприємства в
оперативне управління Генеральної
прокуратури України майнового
комплексу, що розташований по вул.
Мельникова, 24, у м. Києві.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про Кабінет Міністрів
України» від 07 жовтня 2010 р. № 2591-VI, що
був чинним на момент виникнення
спірних правовідносин, Кабінет
Міністрів України (Уряд України) є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади.

Пунктом 6 частини 1 статті 2 названого
Закону до основних завдань Кабінету
Міністрів України віднесено
здійснення управління об'єктами
державної власності відповідно до
закону.

За приписами частини1 статті 20 цього
Закону Кабінет Міністрів України
здійснює відповідно до закону
управління об'єктами державної
власності, у тому числі корпоративними
правами, делегує в установленому
законом порядку окремі повноваження
щодо управління зазначеними об'єктами
міністерствам, іншим центральним
органам виконавчої влади, місцевим
державним адміністраціям та
відповідним суб'єктам господарювання.

Відповідно до частини 3 статті 326
Цивільного кодексу України управління
майном, що є у державній власності,
здійснюється державними органами, а у
випадках, передбачених законом, може
здійснюватися іншими суб'єктами.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про
управління об'єктами державної
власності» від 21 вересня 2006 р. № 185-V
(надалі за текстом - «Закон № 185-V»)
визначено, що управління об'єктами
державної власності - це здійснення
Кабінетом Міністрів України та
уповноваженими ним органами, іншими
суб'єктами, визначеними цим Законом,
повноважень щодо реалізації прав
держави як власника таких об'єктів,
пов'язаних з володінням, користуванням
і розпоряджанням ними, у межах,
визначених законодавством України, з
метою задоволення державних та
суспільних потреб.

За змістом статті 3 Закону № 185-V
об'єктами управління державної
власності, зокрема, є майно, яке
передане казенним підприємствам в
оперативне управління; майно, яке
передане державним комерційним
підприємствам, установам та
організаціям; майно, яке передане
державним господарським об'єднанням.
Особливості управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі
визначаються Законом України «Про
особливості управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі».

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про особливості управління
об'єктами державної власності в
оборонно-промисловому комплексі» від 16
червня 2011 р. № 3531-VI до об'єктів
управління державної власності в
оборонно-промисловому комплексі
належать: майно державних підприємств
оборонно-промислового комплексу, в
тому числі казенних підприємств, які
входять до складу Державного концерну
«Укроборонпром»; майно, передане в
установленому порядку Державному
концерну «Укроборонпром»; пакети
акцій, що належать державі в статутних
капіталах акціонерних товариств, що
провадять діяльність в
оборонно-промисловому комплексі, та
передані в установленому порядку в
управління Державного концерну
«Укроборонпром».

Згідно частини 1 статті 3 Закону України
«Про особливості управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі»
суб'єктами управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі є:
Кабінет Міністрів України; державний
концерн «Укроборонпром».

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону
№ 185-V здійснюючи управління об'єктами
державної власності, Кабінет Міністрів
України визначає органи виконавчої
влади, які здійснюють функції з
управління об'єктами державної
власності та встановлює порядок
передачі об'єктів державної власності
суб'єктам управління, визначеним цим
Законом.

Порядок безоплатної передачі об'єктів
права державної власності із сфери
управління міністерств, інших
центральних та місцевих органів
виконавчої влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, Фонду
державного майна, інших державних
органів, які відповідно до
законодавства здійснюють функції з
управління державним майном, об'єднань
підприємств, яким делеговано функції з
управління майном підприємств і
організацій, заснованих на державній
власності, Національної академії наук,
галузевих академій наук, інших установ
та організацій, яким державне майно
передано у безоплатне користування, до
сфери управління інших органів,
уповноважених управляти державним
майном, або самоврядних організацій
визначено Положенням про порядок
передачі об'єктів права державної
власності затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 21
вересня 1998 р. № 1482 (надалі за текстом -
«Положення»).

Згідно пункту 5 Положення пропозиції
щодо передачі об'єктів права державної
власності, яка здійснюється за
рішенням Кабінету Міністрів України,
погоджуються ініціатором передачі з:
відповідним органом, уповноваженим
управляти державним майном, або
самоврядною організацією; відповідним
органом охорони культурної спадщини - у
разі передачі об'єктів культурної
спадщини, що є пам'ятками;
Антимонопольним комітетом - шляхом
отримання дозволу на зазначену
передачу у випадках, передбачених
законодавством про захист економічної
конкуренції; підприємством - у разі
передачі закріпленого за ним на праві
господарського відання (оперативного
управління) майна.

За змістом пункту 6 Положення якщо
передача здійснюється за рішенням
Кабінету Міністрів України,
пропозиції, погоджені відповідно до
вимог пункту 5 цього Положення,
подаються ініціатором такої передачі
до Міністерства економічного розвитку
і торгівлі. Міністерство економічного
розвитку і торгівлі на підставі
узгоджених пропозицій, внесених із
дотриманням вимог цього Положення,
готує і у місячний термін подає за
погодженням з Мінфіном, Фондом
державного майна та Державною службою
статистики проекти відповідних рішень
Кабінету Міністрів України.

З огляду на наведені правові норми та
фактичні обставини справи слід
погодитись з висновком суду першої
інстанції про те, що приймаючи спірне
розпорядження Кабінет Міністрів
України діяв відповідно до наданих
йому повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Посилання позивача на те, що за завою
ТОВ «Залар» ухвалою Господарського
суду м. Києва від 11.06.2013 р. порушено
провадження у справі про визнання
банкрутом державного підприємства
«Українська авіаційна транспортна
компанія» та введено процедуру
розпорядження майном боржника, а також
на те, що державним виконавцем було
накладено арешт на все майно цього
підприємства обґрунтовано не взято
судом до уваги.

Додатковим рішенням Господарського
суду м. Києва від 28.11.2012 р. у справі №
5011-57/12390-2012 за державною в особі
Кабінету Міністрів України визнано
право власності на об'єкти нерухомого
майна, що знаходяться за адресою: м.
Київ, вул. Мельникова 24, корпус 3.

Тобто, державне підприємство
«Українська авіаційна транспортна
компанія» не було власником
нерухомості по вул. Мельникова, 24, у м.
Києві.

Таким чином, в результаті прийняття
спірного розпорядження майно не вибуло
із державної власності, а змінився лише
його балансоутримувач.

У контексті наведеного суд першої
інстанції також дійшов вірного
висновку про те, що спірне
розпорядження не порушує будь-які
права, свободи чи інтереси ТОВ «Залар»,
оскільки державне майно не входить до
майнових активів підприємства
банкрута.

Необгрунтованим є твердження ТОВ
«Залар» про те, що нерухомість включала
в себе об'єкти соціальної
інфраструктури (оздоровчий комплекс із
рестораном, сауною, басейном,
тренажерним залом та стоматологічним
кабінетом), а відтак могла бути
передана лише за умови отримання
відповідного погодження трудового
колективу підприємства.

Відповідно до листа Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства від
09.11.2012 р. № 7/15-18193 до об'єктів соціальної
інфраструктури, що значаться на
балансі платника податку на прибуток і
утримуються за його рахунок, належать:
дитячі ясла та садки; заклади середньої
та середньої професійно-технічної
освіти й заклади підвищення
кваліфікації працівників такого
платника податку; дитячі, музичні та
художні школи, школи мистецтв, якщо
вони не надають платних послуг і не
займаються іншою комерційною
діяльністю; заклади охорони здоров'я,
пункти безкоштовного медичного
обстеження, профілактики та допомоги
працівникам; спортивні зали і
майданчики, що використовуються
безоплатно для фізичного оздоровлення
та психологічного розвантаження
працівників, клуби та будинки культури,
якщо вони не використовуються для
надання платних послуг та іншої
комерційної діяльності (крім будинків
відпочинку, туристичних баз та інших
подібних установ); приміщення, що
використовуються платником податку
для організації харчування
працівників такого платника податку;
дитячі табори відпочинку за умови, що
вони не здаються в оренду, не
використовуються для надання платних
послуг або іншої комерційної
діяльності; багатоквартирний житловий
фонд, включаючи гуртожитки,
одноквартирний житловий фонд у
сільській місцевості та об'єкти
житлово-комунального господарства, що
перебувають на балансі юридичних осіб,
стосовно яких платником податку
прийнято документально оформлене
рішення про передачу на баланс
місцевих рад.

Із наведеного випливає, що оздоровчий
комплекс із рестораном, сауною,
басейном, тренажерним залом та
стоматологічним кабінетом не є
об'єктом соціальної інфраструктури в
розумінні законодавства України.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим
адміністративним судом при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права, посилання
скаржника на те, що відповідно до листа
№ 118 від 21.05.2014 р. державне підприємство
«Українська авіаційна транспортна
компанія» за рахунок власних коштів
здійснило реконструкцію нерухомості
по вул. Мельникова, 24, у м. Києві в
результаті чого її вартість
збільшилась з 4 400 000 грн. до 54 400 000 грн. є
помилковим.

Ні Закон № 185-V, Закон України «Про
особливості управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі», ні
Положення не містять особливостей щодо
процедури передачі об'єктів права
державної власності у випадку
збільшення їх балансової вартості.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Залар»
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 02
грудня 2014 р.

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.