Справа № 2а-6621/11
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 р.
Справа № 9104/77111/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради Івано-Франківської області на
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
15.08.2011 р. по справі за позовом ОСОБА_1
до управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради Івано-Франківської області про
стягнення щорічної разової грошової
допомоги учаснику бойових дій,-

встановив:

25.07.2011 року позивач звернувся в суд із
позовом до відповідача. У позовній
заяві просить стягнути з відповідача
недоплачену суму одноразової грошової
допомоги до 5-го травня, як учаснику
бойових дій за 2011 рік в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Позивач свої позовні вимоги мотивуває
тим, що йому як учаснику бойових дій
відповідно до вимог ч.5 ст.12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
повинна виплачуватись разова грошова
допомога в розмірі 5 мінімальних пенсій
за віком. Однак, у 2011 році була
виплачена не в повному розмірі.

Оскаржуваною постановою позов
задоволено. Визнано протиправною
бездіяльність відповідача. Зобов'язано
управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради Івано-Франківської області
провести перерахунок та виплатити на
користь ОСОБА_1 разову грошову допомогу
до 5 травня за 2011 рік, відповідно до ст.12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком, із урахуванням
проведених виплат.

Постанову суду оскаржило управління
праці та соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області. Вважає, що
оскаржуване рішення є незаконним,
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи та підлягає
скасуванню з підстав викладених у
апеляційній скарзі. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема апеляційні вимоги обґрунтовує
тим, що управління праці при
нарахуванні та виплаті позивачу
щорічної грошової допомоги до 5-го
травня виконувало вимоги постанови від
04.04.2011 року № 341, якою встановлювався
розмір щорічної допомоги, оскільки
постанова Кабінету Міністрів України є
обов'язковими до виконання.Апелянт
також посилається на те, що відповідно
до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений цією
статтею, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим законом.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення, з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
учасником бойових дій в контексті
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», що підтверджується
відповідним посвідченням та
матеріалами справи (а.с.8).

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачу, як учаснику бойових дій,
одноразова щорічна грошова допомога до
5-го травня за 2011 рік була виплачена
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 04.04.2011 року №341
«Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачуються в 2011 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», в розмірі -
460 гривень (а.с.7).

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплату щорічної разової грошової
допомоги до 5-го травня відповідно до
вимог ч.5 ст. 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2011 рік, колегія
суддів вважає, що такі підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Так, Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову "Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується у 2011 році відповідно до
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань" N 341 від 04.04.2011 р. (надалі -
Постанова КМ).

Згідно положень ст.ст. 12, 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" (N 3551-XII
від 22.10.93р.) щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій, інвалідам війни
виплачується разова грошова допомога у
розмірах, які визначаються Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України (положення у
редакції Закону України від 28.12.2007 р. N
107-VI).

Проте згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
р. N 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом "б"
підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону
України від 28.12.2007 р. N 107-VI, внесені
підпунктом "б" підпункту 2 пункту 20
розділу II Закону України від 28.12.2007 N
107-VI, визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Таким чином, згідно правової позиції,
викладеної у Рішенні Конституційного
Суду України "У справі за
конституційним поданням 252 народних
депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
Закону України "Про внесення змін до
Конституції України" від 8 грудня 2004
року N 2222-IV (справа про додержання
процедури внесення змін до Конституції
України)" N 20-рп/2010 від 30.09.2010 р.
відновлення дії попередньої редакції
норм Закону "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", положення закону які були
змінені, доповнені та виключені
Законом України від 28.12.2007 р. N 107-VI,
відновили свою дії.

Отже на час видання Постанови КМ діяла
редакція Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", у відповідності
до якої:

• щорічно до 5 травня учасникам бойових
дій виплачується разова грошова
допомога у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

• щорічно до 5 травня інвалідам війни
виплачується разова грошова допомога у
розмірах: інвалідам I групи - десять
мінімальних пенсій за віком; II групи -
вісім мінімальних пенсій за віком; III
групи - сім мінімальних пенсій за віком.

З огляду на викладене, відповідно до
частини 5 статті 12 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" 3551-XII від 22.10.1993
року який набрав чинність з 01.01.1994 року
щорічно до 5 травня учасникам бойових
дій виплачується разова грошова
допомога у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до вимог статті 17
вищевказаного Закону фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію
цього Закону, здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого
бюджетів.

Законом України від 19.06.2003 р. N 968-IV вище
згаданий Закон доповнено статтею 17-1
відповідно до частини 4 якої, особи, які
не отримали разової грошової допомоги
до 5 травня, мають право звернутися за
нею та отримати її до 30 вересня
відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України, виключно Законом про
Державний бюджет України визначаються
видатки на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків. За цим конституційним
приписом у разі якщо застосування
пільг, компенсацій та гарантій для
певних категорій громадян, у тому числі
виплата грошової допомоги для
учасників бойових дій, потребує
фінансування за рахунок коштів
Державного бюджету України, його
обсяги не можуть визначатися будь-яким
іншим законом, крім закону про
Державний бюджет України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України
права і свободи людини і громадянина,
закріплені Конституцією, не є
вичерпними. Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Колегія суддів вважає, що виходячи із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору у 2011 році
виплата такої допомоги здійснювалась
відповідачем із порушенням норм
чинного законодавства.

Окрім цього відповідно до ч. 3 ст. 2
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при
нарахуванні та виплаті щорічної
одноразової грошової допомоги
позивачу, слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Частиною третьою статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
установлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, установлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
разову грошову допомогу виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 12 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

Суд бере до уваги практику
Європейського суду з прав людини,
зокрема, справа "Кечко проти України",
"Бурдов проти Росії", N 59498/00, пар. 35, ECHR
2002-III (mutatis mutandis), справа Yvonne van Duyn v. Home Office
(Case 41/74 van Duyn v. Home Office; справа про принцип
юридичної визначеності). Про першу,
зокрема, зазначено у листі Верховного
Суду України від 07.2006 року N 1-5/400.
Зазначеним листом Верховний Суд
України акцентує увагу на те, що
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань. Крім того, у
випадках коли з набуттям чинності
певним законом, його нормами
призупиняється дія положень закону, що
був прийнятий раніше, до спірних
правовідносин застосовується закон, що
діяв на момент виникнення у особи
відповідного права.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції виконав вказані
вимоги процесуального закону, оскільки
до спірних правовідносин вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке не
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а постанову
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 15.08.2011 р.
по справі № 2а-6621/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
І.В. Глушко

Судді:
О.О. Большакова

Т.І. Шинкар