Справа № 815/5595/14
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 815/5595/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року Одеський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді -
Стеценко О.О.

судді - Бжассо
Н.В.

судді - Харченко
Ю.В.

за участю секретаря -
Царькової К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Одеського
окружного адміністративного суду
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Державної інспекції
сільського господарства України,
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області, третя
особа на стороні відповідача
Руцинський Олександр Анатолійович про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на посаді, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
витрат на правову допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_1 (далі - Позивач, або ОСОБА_1) з
адміністративним позовом, з
урахуванням уточнень (а.с. 37-40), до
Державної інспекції сільського
господарства України (далі -
Відповідач-1, або
Держсільгоспінспекція України) та до
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області (далі -
Відповідач-2, або
Держсільгоспінспекція в Одеській
області), в якому просила визнати
протиправним та скасувати наказ
Державної інспекції сільського
господарства України № 145-кт від 04.08.2014
року «Про звільнення ОСОБА_1», поновити
ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника
начальника Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області, стягнути з Державної
інспекції сільського господарства в
Одеській області на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та витрати на правову допомогу
у розмірі 1218 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначила наступне.

Позивач займав посаду заступника
начальника Держсільгоспінспекції в
Одеській області. Наказом
Держсільгоспінспекції України № 145-кт
від 04.08.2014 року (далі - Наказ №145-кт) його
було звільнено з займаної посади за
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків, відповідно до п.1 ст.41 КЗпП
України. Позивач з вказаним наказом не
згоден, як прийнятим неправомірно. Так,
Позивач вказав, що Відповідачем-1 в
Наказі №145-кт зазначено, що грубе
порушення ним трудової дисципліни
полягало у порушеннях, викладених в
довідці про результати перевірки стану
виконання завдань покладених на
Держсільгоспінспекцію в Одеській
області від 13.05.2014 року. Проте,
Відповідачі не ознайомили Позивача із
вказаною довідкою та не зажадали від
нього відповідних пояснень,
Держсільгоспінспекцією в Одеській
області формально було складено акт
від 04.05.2014 року щодо його відмови від
ознайомлення із вказаною довідкою та
надання пояснень. З 05.08.2014 року Позивач
тривалий час був відсутній на робочому
місці у зв'язку із тимчасовою
непрацездатністю, з наказом про
звільнення був ознайомлений лише 10.09.2014
року.

Позивач зазначив, що відповідно до п.1
ст.41 КЗпП України допускається
звільнення керівників та інших
відповідальних працівників за
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків. При вирішенні питання про
те, чи є порушення трудових обов'язків
грубим, суд має виходити з характеру
проступку, обставин, за яких його
вчинено, яку ним заподіяно чи могло
бути заподіяно шкоду. При цьому, згідно
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», суд повинен установити не
тільки факт невиконання працівником
обов'язку, який входить до кола його
трудових обов'язків, а й можливість
виконання ним зазначеного обов'язку за
встановлених судом фактичних
обставинах справи, тобто встановити
вину працівника та наявність
причинного зв'язку між невиконанням
працівником трудових обов'язків і
негативними наслідками, які настали
внаслідок такого порушення. Разом з
тим, Позивач вважає, що при прийняті
оскаржуваного наказу не дотримано
вимог зазначених положень КЗпП України
та не враховані вказані висновки
Пленуму Верховного Суду України.
Враховуючи вищевикладене, на думку
Позивача, його було звільнено з посади
заступника начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області без дотримання вимог чинного
законодавства.

В судовому засіданні представник
Позивача заявлені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив суд
задовольнити позовні вимоги з підстав
зазначених в адміністративному позові.

Представник Відповідачів заперечував
проти задоволення позову в повному
обсязі з підстав, зазначених у
письмових запереченнях на
адміністративний позов (а.с.45-50). В
судовому засіданні представник
Відповідачів зазначив, що наказом
Держсільгоспінспекції України № 145-кт
від 04.08.2014 року ОСОБА_1 04.08.2014 року
звільнено з посади заступника
начальника Держсільгоспінспекції в
Одеській області за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків згідно
п.1 ст.41 КЗпП України. Це порушення
полягало у невиконанні Розподілу
функціональних обов'язків між
начальником, першим заступником та
заступником начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області, затвердженого наказом
Держсільгоспінспекції в Одеській
області № 190 від 27.12.2013 року, а саме: у
незабезпеченні і відсутності контролю
за безпосередньо підпорядкованим
управлінням контролю якості
сільськогосподарської продукції
Держсільгоспінспекції в Одеській
області в ході здійснення заходів,
пов'язаних з контролем якості та
безпечності сільськогосподарської
продукції, що призвело до порушення п.п.
2, 7, 10, 15 Порядку видачі сертифікатів
відповідності послуг із зберігання
зерна та продуктів його переробки,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1294 від 02.12.2009 року,
ст.ст. 11, 21 Закону України «Про
адміністративні послуги». Порушення
законодавства, що стались внаслідок
невиконання ОСОБА_1 своїх трудових
обов'язків, в повній мірі відображені в
довідці від 13.05.2014 року, складеної за
результатами перевірки стану
виконання завдань, покладених на
Держсільгоспінспекцію в Одеській
області. Також, представник
Відповідачів зазначив, що Позивач
відмовилась від ознайомлення та
підпису, надання пояснень щодо
зазначеної довідки від 13.05.2014 року, про
що складено акт від 04.08.2014 року. Щодо
посилань Позивача на те, що вона
ознайомлена з наказом про звільнення
лише 10.09.2014 року представник
Відповідачів зазначив, що 04.08.2014
Держсільгоспінспекцією в Одеській
області направлено ОСОБА_1
рекомендованим листом належним чином
засвідчену копію наказу про
звільнення, проте зазначений лист було
повернуто у зв'язку із закінченням
строку зберігання. З огляду на
викладене, представник Відповідачів
вважає, що Держсільгоспінспекцією в
Одеській області було вжито вичерпних
заходів, спрямованих на ознайомлення
ОСОБА_1 з наказом № 145-кт від 04.08.2014 року.
Крім того, представник Відповідачів
зазначив, що звільнення Позивача було
здійснено за погодженням з
Міністерством аграрної політики та
продовольства України (лист № 37-25-4-7/11658
від 04.08.2014 року). Таким чином,
представник Відповідачів вважає, що
Держсільгоспінспекцією України при
винесенні оскаржуваного наказу про
звільнення Позивача дотримано
розумного балансу між публічними
інтересами та інтересами конкретної
особи, оскаржуваний наказ прийнятий
обґрунтовано та з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано. Враховуючи
вищевикладене, Відповідачі вважають,
що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Третя особа на стороні відповідача без
самостійних вимог на предмет спору -
заступник начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області Руцинський Олександр
Анатолійович в судове засідання не
з'явився, заперечень проти позову не
надав, але звернувся до суду з
клопотанням про відкладення розгляду
справи. За результатами розгляду
клопотання, судом було відмовлено в
його задоволенні, визнано неповажною
неявку третьої особи в судове
засідання, та ухвалено рішення про
розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та проаналізувавши
надані сторонами докази у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

З 15.11.2013 року, згідно наказу
Держсільгоспінспекції України № 102-кт
від 15.11.2013 року та погодження
Міністерства аграрної політики та
продовольства України № 37-25-4-7/23523
від 15.11.2013 року, Позивач займала посаду
заступника начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області (а.с. 66-67).

Відповідно до ст.ст. 19, 21, 23, 27 Закону
України «Про центральні органи
виконавчої влади», Положення про
Держсільгоспінспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України № 459 від 13.04.2011 року та згідно з
наказом № 133 від 23.04.2014 року, комісією
Держсільгоспінспекції України було
проведено перевірку стану виконання
завдань, покладених на
Держсільгоспінспекцію в Одеській
області за період 2013 року та І квартал
2014 року в частині здійснення
державного нагляду (контролю), за
результатами якої складено довідку від
13.05.2014 року (а.с. 82-117).

На підставі висновків зазначеної
довідки, за невиконання Розподілу
функціональних обов'язків між
начальником, першим заступником та
заступником начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області, затвердженого наказом
Держсільгоспінспекції в Одеській
області № 190 від 27.12.2013 року (далі -
Розподіл обов'язків), а саме: за
незабезпечення і відсутність контролю
за безпосередньо підпорядкованим
управлінням контролю якості
сільськогосподарської продукції
Держсільгоспінспекції в Одеській
області в ході здійснення заходів,
пов'язаних з контролем якості та
безпечності сільськогосподарської
продукції, що призвело до порушення п.п.
2, 7, 10, 15 Порядку видачі сертифікатів
відповідності послуг із зберігання
зерна та продуктів його переробки,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1294 від 02.12.2009 року,
ст.ст. 11, 21 Закону України «Про
адміністративні послуги», наказом
Держсільгоспінспекції України № 145-кт
від 04.08.2014 року, за погодженням
Міністерства аграрної політики та
продовольства України № 37-25-4-7/11658 від
04.08.2014 року, Позивача звільнено з
займаної посади 04.08.2014 року за
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків, відповідно до п.1 ст.41 КЗпП
України (а.с. 72, 76).

Із зазначеним наказом Позивач
ознайомлений 10.09.2014 року, що
підтверджується його підписом на
вказаному наказі (а.с.76зв.).

Не погодившись з рішенням Відповідача
щодо звільнення Позивача з займаної
посади останній звернувся до суду з
позовом.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення сторін, оцінивши докази по
справі у їх сукупності, суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Спеціальний порядок призначення на
посаду та звільнення з посади
заступника начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області, передбачено Положенням про
Державну інспекцію сільського
господарства України, затвердженим
Указом Президента України № 459/2011 від
13.04.2011 року.

Відповідно до п.п.12 ст.9 зазначеного
Положення Голова Державної інспекції
сільського господарства України
призначає на посади за погодженням із
Міністром та головами відповідних
місцевих державних адміністрацій,
звільняє з посад керівників
територіальних органів Державної
інспекції сільського господарства
України, призначає на посади за
погодженням з Міністром, звільняє з
посад заступників керівників
територіальних органів Державної
інспекції сільського господарства
України.

Законом, що регулює суспільні
відносини, які охоплюють діяльність
держави щодо створення правових,
організаційних, економічних та
соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, є Закон України «Про державну
службу». Згідно з вимогами ст.9 цього
Закону, правовий статус окремих
категорій державних службовців
регулюється Конституцією та
спеціальними законами України.
Відповідно до вимог ст.1 Закону України
«Про державну службу» державна служба
в Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження. У відповідності
із ч.1 ст.30 Закону України «Про державну
службу» державна служба припиняється
із загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України, а
також з підстав, визначених даною
статтею.

Тобто, при розгляді спорів з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби застосовуються норми Закону
України «Про державну службу». У разі
коли цей Закон зазначені питання не
врегульовує, то з врахуванням
необхідності субсидіарного
застосування законів про працю
необхідно застосовувати положення
Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до ч.1 ст.41 КЗпП України,
крім підстав, передбачених ст.40 цього
Кодексу, трудовий договір з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
може бути розірваний, крім іншого, у
випадках одноразового грубого
порушення трудових обов'язків
керівником підприємства, установи,
організації всіх форм власності
(філіалу, представництва, відділення та
іншого відокремленого підрозділу),
його заступниками, головним
бухгалтером підприємства, установи,
організації, його заступниками, а також
службовими особами митних органів,
державних податкових інспекцій, яким
присвоєно персональні звання, і
службовими особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів державного контролю за цінами.

Так, зі змісту оспорюваного Наказу №
145-кт вбачається, що одноразове грубе
порушення службових обов'язків ОСОБА_1
полягало у невиконанні нею Розподілу
обов'язків, а саме: у незабезпеченні і
відсутності контролю за безпосередньо
підпорядкованим управлінням контролю
якості сільськогосподарської
продукції Держсільгоспінспекції в
Одеській області в ході здійснення
заходів, пов'язаних з контролем якості
та безпечності сільськогосподарської
продукції, що призвело до порушення п.п.
2, 7, 10, 15 Порядку видачі сертифікатів
відповідності послуг із зберігання
зерна та продуктів його переробки,
ст.ст. 11, 21 Закону України «Про
адміністративні послуги».

При цьому, як вбачається із зазначеного
Наказу, підставою для висновків
Відповідача-1 щодо порушення Позивачем
Розподілу обов'язків, Порядку видачі
сертифікатів відповідності послуг із
зберігання зерна та продуктів його
переробки, Закону України «Про
адміністративні послуги», слугувала
довідка від 13.05.2014 року, складена
комісією Держсільгоспінспекції
України за результатами проведення
перевірки стану виконання завдань,
покладених на Держсільгоспінспекцію в
Одеській області за період 2013 року та
І квартал 2014 року в частині
здійснення державного нагляду
(контролю).

Зі змісту вказаної довідки вбачається,
що за результатами проведення
перевірки діяльності
Держсільгоспінспекції в Одеській
області визнано, що за період 2013 року та
І квартал 2014 року стан виконання
завдань, покладених на
Держсільгоспінспекцію в Одеській
області, в частині здійснення
державного нагляду (контролю) є
незадовільним та таким, що не
відповідає вимогам законодавства, а
саме: в частині контролю якості
сільськогосподарської продукції
встановлені: порушення вимог Порядку
видачі сертифіката відповідності
послуг із зберігання зерна та
продуктів його переробки (проведення
сертифікації зернових складів при
виявленні численних порушень
Технічного регламенту зернового
складу, відсутності відповідних чинних
свідоцтв про атестацію
виробничо-технічних лабораторій та за
відсутності оплати за надання
відповідної адміністративної послуги);
системні порушення інспекторами
Держсільгоспінспекції Порядку видачі
сертифіката якості зерна та продуктів
його переробки (необґрунтована видача
сертифікатів якості без фактичного
проведення відбору проб для визначення
вмісту ГМО, за відсутності актів огляду
транспортних засобів та актів відбору
проб, при відвантаженні з
несертифікованих складів, видача
сертифікатів якості зерна та продуктів
його переробки на декілька одиниць
транспортних засобів та за відсутності
оплати за надання відповідної
адміністративної послуги, перевищення
термінів видачі сертифікатів); не
виконано доручення
Держсільгоспінспекції України щодо
акредитації лабораторій; лабораторії
Держсільгоспінспекції мають
незадовільний санітарний стан
приміщень; в частині здійснення
технічного нагляду, охорони праці та
пожежної безпеки встановлено:
прийняття висновків атестованого
спеціаліста з проведення обстеження
машин на відповідність
ідентифікаційних номерів і
супровідних документів на предмет
фальсифікації з простроченим терміном
дії; порушення при оформленні наказів
начальника інспекції про склад
екзаменаційних комісій 3 приймання
іспитів для отримання права на
керування тракторами; порушення
інспекторами при оформленні та
прийнятті заяв на відкриття категорій
у посвідченнях тракториста-машиніста;
порушення термінів реєстрації техніки.

Водночас, у вказаній довідці не
зазначено та не конкретизовано, які
саме дії (бездіяльність) Позивача та
які саме обставини свідчать про
порушення конкретних вимог Розподілу
обов'язків, п.п. 2, 7, 10, 15 Порядку видачі
сертифікатів відповідності послуг із
зберігання зерна та продуктів його
переробки, ст.ст. 11, 21 Закону України
«Про адміністративні послуги»
особисто ОСОБА_1

За результатами виявлених порушень,
крім іншого, запропоновано розглянути
питання щодо відповідності займаній
посаді, у тому числі, заступника
начальника ОСОБА_1, організувати та
провести службове розслідування
комісії Держсільгоспінспекції України
з питань відсутності належного
відомчого контролю за діяльністю
Держсільгоспінспекції в Одеській
області з боку заступника начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області; розглянути результати
службових розслідувань на колегії з
визначенням доцільності перебування
на займаній посаді керівного складу
Держсільгоспінспекції в Одеській
області.

З наведеного вбачається, що довідка від
13.05.2014 року, складена комісією
Держсільгоспінспекції України за
результатами проведення перевірки
стану виконання завдань, покладених на
Держсільгоспінспекцію в Одеській
області за період 2013 року та І
квартал 2014 року в частині здійснення
державного нагляду (контролю), не може
бути єдиною та самостійною підставою
для звільнення Позивача з займаної
посади, оскільки не розкриває склад
вчиненого Позивачем дисциплінарного
проступку, одноразового грубого
порушення трудових обов'язків, ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено такий проступок.

Згідно ст.149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. Судом встановлено,
що Позивач не був ознайомлений із
складом дисциплінарного
правопорушення, що йому
інкримінується, від нього, до винесення
Наказу №145-кт, не були зажадані
пояснення, відносно нього не проведено
службове розслідування.

Так, згідно наданого Відповідачем-2
акту від 04.08.2014 року, ОСОБА_1 відмовилась
від надання пояснень та підписання
цього ж акту. При цьому в акті не
зазначено, з якого приводу та на якій
правовій підставі від неї вимагалися
пояснення. Також, в акті не відображено
факт повідомлення ОСОБА_1 про наявність
чи відсутність документу, щоб свідчив
про якісь порушення в її службовій
діяльності - довідки від 13.05.2014 року, та
не зафіксований факт її ознайомлення з
вказаною довідкою.

Вказані дії посадових осіб
Відповідача-2 є порушенням трудових
прав Позивача, передбачених ч.1 ст.149
КЗпП України та Порядком проведення
службового розслідування стосовно
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, затвердженого
Постановою Кабінету міністрів України
№950 від 13.06.2000 року (далі - Порядок №950).
Так, згідно п.1 цього Порядку, службове
розслідування може проводитись, в тому
числі, й на вимогу особи, уповноваженої
на виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, з метою
зняття безпідставних, на її думку,
звинувачень або підозри. Враховуючи, що
до моменту звільнення Позивач не був
обізнаний про наявність щодо нього
будь-яких звинувачень щодо неналежного
виконання ним службових обов'язків, він
був позбавлений можливості ініціювати
проведення такого службового
розслідування, надати відповідні
пояснення, документи, тощо.

При цьому, суд враховує, що 04.08.2014 року,
тобто в день складання акту про відмову
від надання пояснень, Відповідачем-1
вже було винесено оспорюваний Наказ та
надіслано із міста Києва телеграфом та
поштовим зв'язком повідомлення про
необхідність прибуття до управління
кадрового забезпечення для отримання
трудової книжки.

Згідно ст.47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу. У
разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника. Ці дії
Відповідачем-1 виконані не були.
Порушення норм ст.47 КЗпП України є, в
тому числі, доказом необ'єктивності
Відповідача-1 при прийнятті рішення про
звільнення Відповідача.

Суд, вирішуючи питання про те, чи є
порушення трудових обов'язків грубим,
повинен враховувати доведеність факту
скоєння правопорушення, а у випадку
доведеності його скоєння - характер
проступку, обставини, за яких його
вчинено та завдану ним (чи таку, що
могла бути завдана) шкоду.

На думку суду, приймаючи спірний Наказ,
що став підставою для звільнення
Позивача з займаної посади,
Відповідачем-1 не враховано всі
обставини справи, відповідно висновки
зроблено без достатніх на те підстав, у
порушення встановленого порядку
накладення дисциплінарних стягнень.

Відповідно до п.1 Порядку № 950 стосовно
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, може бути проведено
службове розслідування, зокрема, у разі
невиконання або неналежного виконання
ними службових обов'язків.

Згідно вимог п.8 зазначеного Порядку за
результатами службового розслідування
члени комісії складають акт, у якому
зазначаються: факти і суть звинувачень
або підозри, які стали підставою для
проведення службового розслідування,
посада, прізвище, ім'я та по батькові,
рік народження, освіта, термін служби у
органі державної влади і перебування
на займаній посаді особи,
уповноваженої на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
стосовно якої проведено службове
розслідування, результати щорічної
оцінки виконання особою, уповноваженою
на виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, покладених
на неї завдань та обов'язків, види
заохочення та дисциплінарного
стягнення, а також ступінь участі у
виконанні окремих доручень (завдань);
заяви, клопотання, пояснення та
зауваження особи, уповноваженої на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, стосовно
якої проведено службове розслідування,
обґрунтована інформація про їх
відхилення чи задоволення; висновки
службового розслідування, обставини,
що пом'якшують або обтяжують
відповідальність, причини та умови, що
призвели до порушення, вжиті або
запропоновані заходи для їх усунення
чи обставини, що знімають з особи,
уповноваженої на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
безпідставні звинувачення або підозру;
обґрунтовані пропозиції щодо усунення
виявлених порушень та притягнення у
разі необхідності винних осіб до
відповідальності згідно із
законодавством.

У разі прийняття рішення щодо
притягнення особи, уповноваженої на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, до
відповідальності комісія пропонує вид
дисциплінарного стягнення,
передбаченого законодавством.

Під час визначення виду
дисциплінарного стягнення члени
комісії повинні враховувати ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередню роботу
працівника.

Однак, за фактами вказаними у довідці
від 13.05.2014 року, незважаючи на офіційні
пропозиції посадових осіб
Відповідача-1 (а.с.116) службове
розслідування проведено не було, не
було встановлено склад вчиненого
Позивачем дисциплінарного проступку
та в чому полягає одноразове грубе
порушення трудових обов'язків допущене
Позивачем, причини та умови, що
призвели до такого порушення,
наявність обставин, що знімають з
Позивача безпідставні звинувачення
або підозру, ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяна ним
шкода, обставини, за яких вчинено такий
проступок.

Аналогічну правову позицію висловив
Верховний Суд України у постанові №9
від 06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів», в п.22 якої
зазначено, що у справах про поновлення
на роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП
України, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
ст.ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Крім того, суд наголошує, що відповідно
до ст.147 КЗпП України за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано один з таких заходів
стягнення: догана; звільнення.

За кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. При обранні
виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

З даної норми Закону випливає, що крім
звільнення існують альтернативні види
дисциплінарної відповідальності і
власник або уповноважений ним орган,
вирішуючи питання про притягнення
працівника до дисциплінарної
відповідальності повинен об'єктивно та
неупереджено оцінити характер
проступку, встановити форму вини та
рівень суспільно небезпечних
наслідків, лише на підставі цього
обирати вид відповідальності.

За таких обставин, оскільки, ані в
довідці від 13.05.2014 року, що стала
фактично підставою для звільнення
Позивача з займаної посади, ані в
Наказі № 145-кт, яким безпосередньо
накладено на Позивача дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення, не
зазначено, які саме дії (або
бездіяльність) Позивача та які саме
обставини свідчать про незадовільне
виконання ним службових обов`язків та
низьку виконавчу дисципліну, не
зазначено в чому полягає така
поведінка Позивача, з посиланнями на
відповідні нормативно-правові акти, а
також враховуючи, що Відповідачем не
обґрунтовано наявність підстав для
притягнення Позивача до
дисциплінарної відповідальності та
склад цього дисциплінарного проступку,
ступінь тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, не доведено
пропорційність тяжкості
дисциплінарного проступку виду
застосованому дисциплінарному
стягненню, не враховано попередню
роботу Позивача, суд вважає, що
Відповідач-1 дійшов передчасного
висновку щодо наявності підстав для
звільнення Позивача з займаної посади
та за відсутності беззаперечних
доказів, які б підтверджували
протиправність поведінки Позивача.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Всупереч наведеним вимогам,
Відповідач-1, як суб'єкт владних
повноважень не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятого ним спірного наказу.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що наказ
Держсільгоспінспекції України № 145-кт
від 04.08.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з
посади заступника начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області є протиправним та підлягає
скасуванню.

Частинами 1, 2 ст.235 КЗпП України
регламентовано, що у разі звільнення
без законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 підлягає
поновленню на попередній посаді зі
стягненням з Держсільгоспінспекції в
Одеській області на її користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з дня звільнення по день
поновлення на посаді.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів у межах суми
стягнення за один місяць, а також
негайно виконуються постанови суду про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

На підставі зазначеної норми, суд
вважає необхідним допустити до
негайного виконання постанову суду в
частині поновлення Позивача на посаді
заступника начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області та в частині стягнення з
Держсільгоспінспекції в Одеській
області на користь Позивача середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат між сторонами, а саме
витрат на правову допомогу адвоката,
суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.87 КАС України
до витрат, пов'язаних з розглядом
справи віднесено витрати на правову
допомогу та витрати сторін, їхніх
представників, що пов'язані із
прибуттям до суду.

Згідно вимог ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Частина 3 ст.90 КАС України встановлює,
що граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу визначається
Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» № 4191-VI від 20.12.2011 року.

Відповідно до приписів ст.1 даного
Закону розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 % встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Як встановив суд, Позивач, на користь
якого постановлено судове рішення,
поніс судові витрати в розмірі 1218 грн.
на оплату правової допомоги.

Зазначені витрати належно
підтверджені: договором про надання
правової допомоги адвокатом ОСОБА_4 від
22.09.2014 року, розрахунком суми гонорару
за надану правову допомогу від 30.09.2014
року, актом приймання-передачі наданої
правової допомоги від 30.09.2014 року,
прибутковим касовим ордером.

При цьому, зі змісту вказаних доказів
вбачається, що розмір витрат Позивача
на правову допомогу не перевищує 40 %
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні,
під час вчинення окремих процесуальних
дій поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що відповідає зазначеним вимогам
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах».

За таких обставин, враховуючи визнання
судом протиправним та, як наслідок,
скасування наказу
Держсільгоспінспекції України № 145-кт
від 04.08.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з
посади заступника начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області, суд дійшов висновку, що
позовна вимога щодо стягнення на
користь Позивача витрат на правову
допомогу в розмірі 1218 грн. є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159-163, 256 КАС України,
суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної інспекції сільського
господарства України, Державної
інспекції сільського господарства в
Одеській області, третя особа на
стороні відповідача Руцинський
Олександр Анатолійович про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на посаді, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
витрат на правову допомогу -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державної інспекції сільського
господарства України № 145-кт від 04.08.2014
року про звільнення ОСОБА_1 з посади
заступника начальника Державної
інспекції сільського господарства в
Одеській області за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків п.1 ст.
41КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 з 04.08.2014 року на роботі
в Державній інспекції сільського
господарства в Одеській області на
посаді заступника начальника
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області.

Зобов'язати Державну інспекцію
сільського господарства в Одеській
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 04.08.2014 року по день
поновлення на посаді.

Допустити негайне виконання постанови
суду в частині поновлення ОСОБА_1 на
посаді заступника начальника
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області та в
частині нарахування та виплати ОСОБА_1
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу за один місяць.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 понесені нею судові
витрати на правову допомогу в розмірі
1218,00 грн.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
десятиденний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги. У
разі застосування судом частини
третьої ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень було
повідомлено про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий суддя
Стеценко О.О.

Суддя
Бжассо Н.В.

Суддя
Харченко Ю.В.

01 грудня 2014 року.