Справа № 809/3588/14
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.
Справа № 809/3588/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Бойко Л.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Драйв-ІФ" про
стягнення заборгованості в сумі 967,66
грн.,-

ВСТАНОВИВ:

04.11.2014 року Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі -
позивач) звернулася в суд з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Драйв-ІФ" (далі -
відповідач) про стягнення податкового
боргу в розмірі 967,66 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач протиправно, в порушення
обов'язку встановленого підпунктом 16.1.4
пункту 16.1 статті 16, статтею 38
Податкового кодексу України не сплатив
узгоджені податкові зобов'язання з
податку на прибуток підприємств в
розмірі 967,66 гривень податкового боргу,
який ним не сплачено.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, на адресу суду
направив клопотання в якому просив
розгляд справи проводити без участі
представника інспекції. Позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив
позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, поштове
відправлення із повісткою, направлене
відповідачу за адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
повернулося до суду без вручення в
зв'язку із закінченням терміну
зберігання. В такому випадку у
відповідності до ч.11 ст.35 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України у разі повернення
поштового відправлення, яке не вручене
адресату з незалежних від суду причин,
вважається, що останнє вручене
належним чином. Заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи
відповідач не подав, причини неявки
суду не повідомив. Наданим правом на
подання заперечення проти позову не
скористався.

Відповідно до частини 4 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Тому, на підставі вищенаведеної норми,
враховуючи наявність в матеріалах
справи достатньої кількості доказів,
необхідних для вирішення справи по
суті, суд визнав можливим розглянути
дану адміністративну справу за
відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши докази, суд прийшов до
висновку, що даний адміністративний
позов підставний та підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців 17.11.2011 року
зареєстрований як юридична особа,
взятий на облік Державною податковою
інспекцією у м. Івано-Франківськуяк
платник податків та є платником
податку на прибуток підприємств.

Як встановлено судом, 10.02.2014 року
відповідачем подано до Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську податкову
декларацію з податку на прибуток
підприємств (а.с.9), якою задекларовано
зобов'язання на суму 1080 гривень.

Оскільки відповідачем частково
сплачено суму зобов'язань,
несплаченими залишаються 967,66 гривень
податку на прибуток підприємств.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно пунктів 6.1 статті 6 Податкового
кодексу України податком є
обов'язковий, безумовний платіж до
відповідного бюджету, що справляється
з платників податку відповідно до
цього Кодексу.

Підпунктом 9.1.1 статті 9 Податкового
кодексу України до загальнодержавних
податків та зборів віднесено податок
на прибуток підприємств.

Пунктом 8.2 статті 8 Податкового кодексу
України встановлено, що до
загальнодержавних належать податки та
збори, що встановлені цим Кодексом і є
обов'язковими до сплати на усій
території України, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 16 Податкового кодексу України
визначені обов'язки платника податків,
згідно положень якої платник податків
зобов'язаний подавати до контролюючих
органів у порядку, встановленому
податковим та митним законодавством,
декларації, звітність та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів (підпункт
16.1.3.), сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи (підпункт 16.1.4).

Положеннями статті 36 Податкового
кодексу України визначено суть
податкового обов'язку, згідно положень
якої податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи (пункт 36.1).
Податковий обов'язок виникає у
платника за кожним податком та збором
(пункт 36.2). Податковий обов'язок є
безумовним і першочерговим стосовно
інших неподаткових обов'язків платника
податків, крім випадків, передбачених
законом (пункт 36.3).

Відповідно підпункту 133.1.1 пункту 133.1
статті 133 Податкового кодексу України
платниками податку на прибуток з числа
резидентів є суб'єкти господарювання
-юридичні особи, які провадять
господарську діяльність як на
території України, так і за її межами.

Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України грошове
зобов'язання платника податків - сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, а
також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54
Податкового кодексу України
встановлено, що крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового
кодексу України платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідачем не
сплачено податкові зобов'язання з
податку на прибуток підприємств в
розмірі 967,66 гривень до державного
бюджету в строки визначені нормою
Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 14.1.175 статті 14
Податкового кодексу України сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання утворює
податковий борг.

Таким чином, 967,66 гривень податку на
прибуток підприємств утворюють
податковий борг відповідача, який ним
не сплачено.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового
кодексу України встановлено, що орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Відповідно підпункту 20.1.18. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби
мають право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

Згідно пункту 95.3 статті 95 Кодексу
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках обслуговуючих такого
платника податків, здійснюється за
рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 95.4. статті 95
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби на
підставі рішення суду здійснює
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу за рахунок готівки,
що належить такому платнику податків.

Згідно статті 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що заявлена до стягнення сума
є узгодженою та являється податковим
боргом відповідача перед бюджетом,
який ним не сплачено та підлягає
стягненню з рахунків у банках, що
обслуговують відповідача та за рахунок
готівки, що йому належить.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вимоги позивача є обґрунтованими, а
позов таким, що підлягає до
задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з рахунків в
обслуговуючих банках та за рахунок
готівки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Драйв-ІФ" () в дохід бюджету кошти на
погашення податкового боргу в розмірі
967 (дев'ятсот шістдесят сім) гривень 66
копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
/підпис/ Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному
обсязі 21.11.2014 року.