Справа № 810/516/14-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/516/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Василенко
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Тетіївської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів
України у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Тетіївської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 позивач - Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 29 травня 2013
року № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні
адміністративного позову. Свої вимоги
апелянт обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення неповно
з'ясовано всіх обставин, що мають
значення для справи та допущено
порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Тетіївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - задовольнити, постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року - скасувати.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що розрахунок
податкового зобов'язання у спірному
повідомленні-рішенні відповідача було
зроблено без дослідження належних
документів, які необхідно брати до
уваги у даних правовідносинах. Відтак
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, а податкове
повідомлення-рішення № від 29
травня 2013 року таким, що підлягає
скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони суперечать
нормам чинного законодавства, виходячи
з наступного.

Судом встановлено та убачається з
матеріалів справи, що 03 липня 2006 року
між Володарською селищною радою
Київської області та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 було укладено
договір оренди земельної ділянки
площею 0,0691 га, для здійснення
підприємницької діяльності, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
строком на 49 років. Вказаний договір
було посвідчено приватним нотаріусом
Володарського нотаріального округу
ОСОБА_4, про що зроблено запис у реєстрі
за №1449. Нормативна грошова оцінка
земельної ділянки згідно витягу із
технічної документації №286 від 23
лютого 2006 року виданого Управлінням
Держкомзему у Володарському районі
Київської області визначена у розмірі
31019 грн. Згідно п.9 вказаного договору
річний розмір орендної плати становить
620,38 грн. Ця обставина сторонами не
спростовується та підтверджується
листом Володарської селищної ради
Київської області від 12 квітня 2013 року
№02-20/111.

12 березня 2013 року рішенням двадцять
першої сесії Володарської селищної
ради Київської області за №844-21-VI «Про
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки від 03 липня 2006 року
за №1449», вирішено внести зміни до
договору оренди земельної ділянки від
03 липня 2006 року, а саме: п.9 розділу III
«Оренда плата» викласти у такій
редакції - «Орендна плата вноситься
Орендарем щорічно в п'ятикратному
розмірі земельного податку, що
встановлений для даної земельної
ділянки, відповідно до ст. 287 ПК
України» (а.с.13).

У зв'язку з прийняттям вказаного
рішення, на адресу позивача був
направлений лист від 12 квітня 2013 року
за №02-20/111, щодо внесення змін до
договору оренди від 03 липня 2006 року, та
направлено проект Додаткової угоди №1
(а.с. 7-11).

Проте, пропозиція Володарської
селищної ради щодо внесення змін до
договору оренди від 03 липня 2006 року
була залишена ФОП ОСОБА_2 без
задоволення.

29 травня 2013 року Володарським
відділенням Сквирської МДПІ Київської
області прийнято податкове
повідомлення-рішення від за №,
відповідно до якого ФОП ОСОБА_5
визначено суму податкового
зобов'язання по сплаті орендної плати у
розмірі 13011,88 грн. Вказане зобов'язання
було розраховано на підставі листа
відділу Держкомзему у Володарському
районі Київської області, відповідно
до якого нормативна грошова оцінка
земельної ділянки, яку орендує ФОП
ОСОБА_2 станом на 01 січня 2012 року
становить 260237,51 грн. (а.с.37)

Не погодившись із прийнятим рішенням,
позивач оскаржив його у відповідності
до вимог ст. 55 Податкового кодексу
України, однак скарга була залишена без
задоволення, а оскаржуване податкове
повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи, вказане податкове
повідомленням-рішення протиправним,
позивач звернувся до
адміністративного суду з даним
позовом.

Обговорюючи правомірність вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу
України землекористувачі зобов'язані
своєчасно сплачувати земельний
податок або орендну плату.

Починаючи з 01.01.2011, законодавець
систематизував правила
адміністрування земельного податку та
орендної плати за землю, як
обов'язкового платежу, в розділі ХІІІ
Податкового кодексу України, який
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема
визначають вичерпний перелік податків
та зборів, що справляються в Україні, а
також відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України плата за
землю - загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Орендна плата за земельні ділянки
державної і комунальної власності -
обов'язковий платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою (пп.14.1.136 п. 14.1 ст. 14
даного Кодексу).

Пунктом 288.1 ст. 288 Податкового кодексу
визначено, що підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки.

Відповідно до норм Податкового кодексу
України, річна сума платежу, що
підлягає перерахуванню до бюджету
суб'єктами господарювання, які
орендують земельні ділянки державної і
комунальної власності, визначається
відповідно до умов договору, але з
урахуванням вимог пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288
Податкового кодексу України, тобто, не
може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється розділом XIII Кодексу;
для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється розділом XIII
Кодексу.

Таким чином, річна сума платежу
орендної плати за землю не може бути
меншою розміру, визначеного пп. 288.5.1 п.
288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, а
саме - трикратного розміру земельного
податку.

Оскільки плату за землю у формі
орендної плати за землі комунальної та
державної власності віднесено
Верховною Радою України до
загальнодержавних податків і зборів
згідно переліку статті 9 Податкового
кодексу України, логічним завершенням
аналізу наведених правових норм є
висновок про те, що розмір орендної
плати за вказані ділянки є
нормативно-регульованою ціною із
визначеними мінімальною та
максимальною межами. Тобто, починаючи з
01.01.2011 року, на адміністрування
орендної плати та відносини, що
виникають при оренді земельної ділянки
комунальної та державної власності,
поширюються приписи Податкового
кодексу України з усіма правилами
обрахування орендної плати та
наслідками недотримання порядку
нарахування та справляння даного
обов'язкового платежу.

Тобто, з 01.01.2011 мінімальний розмір
річної орендної плати за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності та грошову
оцінку яких встановлено, становить 3 %
від їх грошової оцінки.

Зважаючи на законодавче закріплення
мінімального та максимального розміру
орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності,
колегія суддів вважає, що після
набрання чинності Податковим кодексом
України позивач мав самостійно
перерахувати розмір орендної плати на
поточний рік з урахуванням обмежень,
визначених пп. 288.5.1 та 288.5.2 п. 288.5 ст. 288
Податкового кодексу України.

Наведені висновки узгоджуються із
висновками Вищого адміністративного
суду України, викладеними в ухвалі від
10 вересня 2014 року №9991/25658/12.

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до вимог ст. 286 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сфері
земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно щомісяця, але не пізніше
10 числа наступного місяця, а також за
запитом відповідного контролюючого
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки подають інформацію, необхідну
для обчислення і справляння плати за
землю, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Як убачається з п.п.14.1.42 п. 14.1 ст.14
Податкового кодексу України, дані
державного земельного кадастру -
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до вимог п.п.14.1.125 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
нормативною грошовою оцінкою
земельних ділянок є капіталізований
рентний дохід із земельної ділянки,
визначений відповідно до
законодавства центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Згідно з вимогами ст. 15 Закону України
«Про оцінку земель», нормативна
грошова оцінка земельних ділянок
проводиться на підставі рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, а також може
проводитися на підставі договору, який
укладається заінтересованими особами
в порядку, встановленому законом.

Як вбачається зі ст. ст.20, 23 Закону
України «Про оцінку земель» дані про
нормативну грошову оцінку окремої
земельної ділянки оформляються як
витяг з технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель,
який видається відповідним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Наразі таким органом є
Державне агентство земельних ресурсів
України, яке згідно з Указом Президента
від 08 квітня 2011 року за №445/2011 є
правонаступником Державного комітету
України із земельних ресурсів.

Так за умовами вказаного вище договору
оренди земельної ділянки від 03 липня 2006
року позивачеві було надано в оренду
земельну ділянку площею 0,0691 га для
здійснення підприємницької діяльності
строком на 49 років.

Відповідно до п.9 даного договору
оренди земельної ділянки річний розмір
орендної плати становить 620,38 грн., при
цьому розмір орендної плати може
переглядатись лише один раз на рік (п.13
договору).

Разом з тим, рішенням четвертої сесії
шостого скликання Володарської
селищної ради Володарського району від
08 лютого 2011 року за №90-4(п)-VI затверджено
технічну документацію з
нормативного-грошової оцінки земель
смт Володарка Володарської селищної
ради Володарського району Київської
області (а.с.12).

При цьому згідно з витягу з технічної
документації про нормативно-грошову
оцінку земельної ділянки від 14.03.2014
року №360, зокрема, коефіцієнт
індексації нормативно грошової оцінки
становить 3,2, нормативно грошова оцінка
земельної ділянки під забудову згідно
технічної документації визначена у
сумі 260237,5 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведене
та те, що нормативно-грошова оцінка
земельної ділянки визначена технічною
документацією, яка в свою чергу
затверджена рішенням Володарської
селищної ради Володарського району від
08 лютого 2011 року за №90-4(п)-VI, то висновок
відповідача про те, що позивачем при
визначенні суми орендної плати за
землю державної або комунальної
власності невірно застосовано розмір
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок та ставки орендної плати за
землю, що стало причиною заниження
податкового зобов'язання з орендної
плати за землю з фізичних осіб, є
обґрунтованим.

Колегія суддів критично оцінює доводи
позивача, які підтримав суд першої
інстанції, про те, що висновки
відповідача є неправомірними, оскільки
з листа Державного агентства земельних
ресурсів України від 23 квітня 2014 року
за №9-28-0.22-4626/2-14 вбачається, що
відповідно до технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель
смт. Володарка середня (базова)
вартість одного квадратного метра
земель населеного пункту становить 97,34
грн. При цьому коефіцієнт індексації
нормативної грошової оцінки земель з
2010 року не змінювався (а.с 56).

Колегія суддів звертає увагу на те, що
згідно ст. 15 Закону України «Про оцінку
земель» нормативна грошова оцінка
земельних ділянок проводиться на
підставі рішення органу виконавчої
влади або органу місцевого
самоврядування. При цьому, згідно
рішення Володарської селищної ради
Володарського району від 08 лютого 2011
року за №90-4(п)-VI затверджена ним
технічна документація з нормативної
грошової оцінки земель смт Володарка
передана на зберігання та використання
для розрахунку нормативної грошової
оцінки земельних ділянок у відділ
Держкомзему у Володарському районі.

Наведене свідчить про те, що
інформацією щодо нормативної грошової
оцінки земель смт Володарка на час
виникнення спірних правовідносин
достовірно володіє відділ Держкомзему
у Володарському район, в тому числі і
щодо нормативної грошової оцінки
земель, що користується позивач.
Водночас в листі Державного агентства
земельних ресурсів України від 23
квітня 2014 року за №9-28-0.22-4626/2-14 лише
повідомлено про середню (базову)
вартість одного квадратного метра
земель населеного пункту та те, що
коефіцієнт індексації нормативної
грошової оцінки земель з 2010 року не
змінювався.

Позивачем не надано суду доказів, того,
що такі висновки Державного агентства
земельних ресурсів України суперечать
рішенню Володарської селищної ради
Володарського району від 08 лютого 2011
року за №90-4(п)-VI, яке слід зауважити не
було оскаржене та є чинним на час
розгляду даної адміністративної
справи.

Наведене свідчить, що розрахунок
податкового зобов'язання у
повідомленні-рішенні відповідача було
зроблено правомірно та у відповідності
до вимог чинного законодавства
України.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, помилковим висновок
суду першої інстанції про те, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню, а
податкове повідомлення-рішення №
від 29 травня 2013 року таким, що
підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було не вірно встановлено
фактичні обставини справи, застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до ухвалення
неправомірного рішення. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу Тетіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів України у
Київській області - задовольнити,
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року - скасувати та прийняти нову, якою
в задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 71, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Тетіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Гологовного управління
Міндоходів України у Київській області
- задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року - скасувати та прийняти нову, якою
в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Тетіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 25.11.2014 року.

Головуючий суддя

Пилипенко О.Є.

Судді:

Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.