Справа № 810/5804/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/5804/14

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2014 року 810/5804/14

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовом

Приватного підприємства "К-А-Н"

до

Управління Укртрансінспекції у Київській області

про

визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство "К-А-Н" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Укртрансінспекції у Київській області та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 07.08.2014 №034053, №034054, №034055, №034056, №034057, №034064 та №034065.

Представник відповідача під час проведення підготовчого провадження позовні вимоги не визнала, зазначила, що спірними постановами до позивача були правомірно застосовано адміністративно-господарський штраф з огляду на обставини, встановлені на підставі актів перевірок. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представником позивача 07.11.2014 подано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не з’явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Жодних пояснень, клопотань чи заперечень проти позову відповідач суду не надав.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Крім того, частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з’ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в червні та липні 2014 року посадовими особами Управління Укртрансінспекції у місті Києві за результатами проведення рейдових перевірок дотримання авто перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт було складено Акти від 11.06.2014 №005380, від 11.06.2014 №005806, від 11.06.2014 №005807, від 11.06.2014 №005808, від 24.06.2014 №005220, від 14.07.2014 №005714, від 24.07.2014 №005978 (надалі - Акти перевірки) відносно Приватного підприємства "К-А-Н".

Згідно з Актами під час перевірки виявлено порушення – надання послуг з регулярних пасажирських перевезень за маршрутом "Біла Церква – Київ", відповідальність за які передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: неоформлена схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду від м. Києва до м. Біла Церква, чим порушено вимоги статті 39 вищевказаного Закону.

Позивач подав скаргу від 14.08.2014 №172 на вищевказані постанови, за результатами розгляду якої Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті листом від 05.09.2014 № 4445/08/15-14 залишила постанови без змін, а скаргу - без задоволення.

В той же час, не погоджуючись з прийнятими постановами, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникла між сторонами, суд виходить з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначаються, а відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлений перелік документів для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України; для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка).

Абзацом третім частини першої статті 60 вказаного Закону передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, а саме: за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників врегульовано Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок).

Згідно з пунктами 2, 4 Порядку державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України; державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

Пунктом 14 Порядку встановлено, що рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (пункти 15 та 21 Порядку).

Як встановлено судом, у Позивача під час рейдової перевірки були наявні всі документи, передбачені ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", проте ці документи, на думку посадових осіб, які її здійснювали, не відповідали дійсному маршруту.

Крім того, в матеріалах справи наявні належним чином завірені копії вказаних документів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти дише на підстав в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем правомірність своїх рішень, які оскаржуються, не доведена, а з досліджених судом обставин справи вбачається, що з боку позивача відсутні порушення, передбачені абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", через наявність у позивача всіх необхідних документів для здійснення пасажирських перевезень відповідно до вимог чинного законодавства України.

В свою чергу, позивач повністю довів правомірність своїх позовних вимог.

За таких обставин, оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу суд вважає такими, що не відповідають правовим нормам, а тому підлягають скасуванню.

Враховуючі викладені норми чинного законодавства, всебічно розглянувши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог і, відповідно, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Приватного підприємства "К-А-Н" - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови Управління Укртрансінспекції у Київській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 07.08.2014 №034053, №034054, №034055, №034056, №034057, №034064 та №034065.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.