Справа № 2а-427/11
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/9033/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І.,
Шведа Е.Ю., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу ОСОБА_4 на постанову Галицького
районного суду м. Львова від 20 серпня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Львівської міської
ради, управління природних ресурсів та
регулювання земельних відносин
Львівської міської ради, треті особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання
неправомірним та скасування рішення, -в
с т а н о в и л а:ОСОБА_5 та ОСОБА_4
звернулись до суду з позовом до
Львівської міської ради, управління
природних ресурсів та регулювання
земельних відносин Львівської міської
ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
про визнання неправомірним та
скасування рішення.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 20 серпня 2012 року у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року постанову Галицького районного
суду м. Львова від 20 серпня 2012 року
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, ОСОБА_4
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів попередніх
інстанцій скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що пунктом «х»
частини 1 рішення виконавчого комітету
Львівської міської ради від 10 серпня 1954
року №1051 «Про розгляд матеріалів по
обміру земель по кварталах №№438, 444, 410,
409, 408, 407, 424, 443, 745, 468, 368, 541, 543, 530» за
будинком АДРЕСА_1, що знаходиться в
особистому користуванні ОСОБА_13 та
ОСОБА_14, залишено в користуванні
відповідно до існуючих норм присадибну
ділянку, при цьому решту ділянки
вилучено з користування як самовільно
захоплену.

Пунктом 4 наведеного рішення визначено,
що всі вилучені земельні ділянки
залишаються у тимчасовому
користуванні землекористувачів до
часу фактичного здійснення вилучення в
натурі.

Ухвалою Львівської міської ради від 08
липня 2010 року №3765 щодо
землекористувачів, зазначених у пункті
«х» частини 1 рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради

від 10 серпня 1954 року №1051 припинено
право користування земельною ділянкою
площею 0, 0134 га по АДРЕСА_1 та зараховано
її до земель міста.

Не погоджуючись із рішенням Львівської
міської ради від 08 липня 2010 року №3765 та
вважаючи, що зазначене рішення порушує
їх права, позивачі звернулись до суду
із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що при винесенні оскаржуваного рішення
відповідач діяв правомірно та в межах
чинного законодавства.

Такий висновок судів попередніх
інстанцій є передчасним з огляду на
таке.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з положеннями статті 126
Земельного кодексу України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується:

а) цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою;

б) свідоцтвом про право на спадщину.

Право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою.

Статтею 141 Земельного кодексу України
визначені підстави припинення права
користування земельною ділянкою:

а) добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного
податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
які розташовані на земельній ділянці.

Відповідно до положень статті 149
Земельного кодексу України земельні
ділянки, надані у постійне
користування із земель державної та
комунальної власності, можуть
вилучатися для суспільних та інших
потреб за рішенням органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування.

Вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

У разі незгоди землекористувача з
вилученням земельної ділянки питання
вирішується в судовому порядку.

Як встановлено судами, оскаржуваним
рішенням Львівської міської ради

від 08 липня 2010 року №3765 позивачам
припинено право користування
земельною ділянкою площею 0, 0134 га.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі
суди попередніх інстанцій не
перевірили, чи була отримана згода
позивачів як землекористувачів на
вилучення земельної ділянки, що має
суттєве значення для вирішення справи
по суті.

Отже, без з'ясування наведених обставин
неможливо постановити законне і
обґрунтоване рішення.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з вимогами частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає, що судами неповно
з'ясовані обставини справи, - а тому
постановлені рішення не можна вважати
законними і обґрунтованими, та
постановленими з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Оскільки суд касаційної інстанції
позбавлений можливості встановлювати
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що постановлені
у справі рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню, а справа - поверненню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Галицького районного суду м.
Львова від 20 серпня 2012 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до
Львівської міської ради, управління
природних ресурсів та регулювання
земельних відносин Львівської міської
ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
про визнання неправомірним та
скасування рішення - повернути на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: