Справа № 813/1843/13-а
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2014 року
№813/1843/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Гордона Е.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 до
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування рішення
№130157 від 20.12.2012 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -
Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_3
(надалі - СПД-ФО ОСОБА_3.) звернувся 11.03.2013
року до Львівського окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України у Львівській
області, в якій просив визнати
протиправним та скасувати рішення
№130157 від 20.12.2012 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.
В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що Регіональним
управлінням Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України у
Львівській області 20.12.2012 року було
прийнято рішення про накладення на
нього штрафу в розмірі 13 600 грн. Указане
рішення було прийняте відповідачем у
зв'язку з нібито порушенням позивачем
п.2 ч.1 ст.15-3 Закону України «Про
державне регулювання виробництва та
обігу спирту етилового, коньячного та
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», що полягало у
реалізації 11.09.2012 року в магазині по
вул.Бориславській у смт.Східниця
слабоалкогольного напою та тютюнових
виробів особі, яка не досягнула 18-ти
років.

Однак, СПД-ФО ОСОБА_3 вважає, що таке
рішення було прийняте органом
податкової служби з порушенням
встановленого порядку та без достатніх
для того підстав. Так, позивач зазначає,
що оспорюване рішення було прийняте
відповідачем за результатами
перевірки матеріалів Бориславського
МВ ГУ МВС України від 11.09.2012 року. Хоча
фактично жодної перевірки в розумінні
Податкового кодексу України
відповідачем насправді не проводилося,
акт за її результатами не складався, що
свідчить про порушення встановленого
законом порядку проведення перевірок
податковими органами й протиправність
прийнятого рішення. Окрім того, позивач
акцентує на тому, що такі протиправні
дії відповідача позбавили його права
на захист, оскільки про проведення
перевірки та прийняття рішення про
накладення штрафу його не повідомляли,
у зв'язку з чим він не міг ані надати
пояснення на обґрунтування своєї
позиції, ані оскаржити дії чи рішення
суб'єкта владних повноважень, ані
здійснити інші дії щодо захисту своїх
порушених прав.

Також позивач указує на те, що розмір
санкції, яка була застосована до нього
за спірним рішенням значно перевищує
санкцію, яка передбачена ч.2 ст.17 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва та обігу спирту етилового,
коньячного та плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» за такого
типу порушення, що на його переконання
не відповідає нормі закону.

Окрім того, позивач зазначає, що він не
може нести відповідальності за
порушення ст.15-3 Закону України «Про
державне регулювання виробництва та
обігу спирту етилового, коньячного та
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», позаяк при
реалізації слабоалкогольних і
тютюнових виробів 11.09.2012 року в їх
продавця не виникало жодних сумнівів
щодо повноліття покупця таких товарів.

Таким чином, позивач вважає оспорюване
рішення №130157 від 20.12.2012 року про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій таким, що було прийняте з
істотним порушенням приписів чинного
законодавства України та суперечить
йому, а тому його слід визнати
протиправним і скасувати.

Ухвалами судді від 12.03.2013 року у даній
адміністративній справі відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.

У судовому засідання 08.04.2013 року,
враховуючи заявлене відповідачем
клопотання щодо пропущення СПД-ФО
ОСОБА_3 місячного строку для звернення
до адміністративного суду та залишення
позовної заяви без розгляду, судом було
розглянуто наявні матеріали, заслухано
доводи сторін з даного питання й
постановлено ухвалу щодо поновлення
строку звернення до адміністративного
суду, у зв'язку з поважністю причин
пропуску такого строку.

Ухвалою суду від 12.06.2013 року, за
клопотанням представника позивача,
провадження у даній адміністративній
справі було зупинено до набрання
законної сили рішенням Бориславського
міського суду Львівської області у
справі №2-а/438/23/2013 про визнання
протиправними дій працівників
Бориславського МВ ГУ МВС України у
Львівській області, скасування
протоколу і постанови про
адміністративне правопорушення за ч.2
ст.156 Кодексу України про
адміністративні правопорушення від
11.09.2012 року.

Ухвалою суду від 29.10.2014 року, за
клопотанням представників позивача та
відповідача, провадження у даній
адміністративній справі було
поновлене в зв'язку з тим, що обставини,
які були підставою для зупинення
провадження у справі, відпали.

У судовому засіданні 29.10.2014 року
протокольною ухвалою, на підставі ст.55
Кодексу адміністративного судочинства
України, судом було здійснено заміну
відповідача - Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України у Львівській
області на його правонаступника -
Головне управління Міндоходів у
Львівській області.

У ході судового розгляду справи
відповідачем було подано до суду
заперечення проти адміністративного
позову, у якому він обґрунтовує
правомірність свого рішення про
застосування фінансових санкцій
наступним.

Відповідач зазначає, що 22.10.2012 року на
адресу Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України у Львівській
області надійшло подання
Бориславського МВ ГУ МВС України №6617
від 16.10.2012 року, до якого було долучено
матеріали про адміністративне
правопорушення, допущене ОСОБА_4 -
продавцем магазину по
вул.Бориславській, смт.Східниця,
м.Борислав, який належить СПД-ФО ОСОБА_3

Матеріали такого подання
підтверджували факти реалізації 11.09.2012
року слабоалкогольних і тютюнових
виробів особі, яка не досягла 18-ти
років. Відповідно, вказане свідчить про
порушення суб'єктом господарювання
приписів ст.15-3 Закону України «Про
державне регулювання виробництва та
обігу спирту етилового, коньячного та
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», що тягне за собою
відповідальність, передбачену ст.17
цього ж Закону.

У зв'язку з чим, враховуючи наявні
матеріали щодо виявлених порушень при
здійсненні торгівлі алкогольними та
тютюновими виробами, Регіональним
управлінням Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України у
Львівській області у повній
відповідності до вимог чинного
законодавства було прийнято рішення
№130157 від 20.12.2012 року про застосування
до СПД-ФО ОСОБА_3 фінансових санкцій у
розмірі 13 600 грн. за вказані два
порушення.

А тому, відповідач вважає, що
оспорюване рішення є правомірним, а
позов безпідставним та таким, що
задоволенню не підлягає.

У судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримала
повністю, надала пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, просила
позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судових
засіданнях проти позову заперечив,
надав пояснення, аналогічні викладеним
у запереченнях та зазначив, що позов є
безпідставним й просив у його
задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, показання свідків, розглянувши
і дослідивши подані документи та
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 провадить
господарську діяльність як фізична
особа-підприємець, зокрема, ним
здійснювалася торговельна діяльність
в магазині (продуктовому кіоску) за
адресою м.Борислав, смт.Східниця,
вул.Бориславська. У даному об'єкті
торгівлі позивачем, у тому числі
провадилася реалізація алкогольних і
тютюнових виробів, згідно з наявними в
нього ліцензіями.

11 вересня 2012 року близько 15.00 год. у
вказаному магазині було реалізовано
громадянці ОСОБА_5 сигарети «Бонд» і
слабоалкогольний напій «Ром Кола». Як
було з'ясовано згодом, датою народження
ОСОБА_5 є 27.02.1998 року, а отже, на час
придбання алкогольного напою й сигарет
вона була неповнолітньою, а її вік
складав 14 років. Продаж
слабоалкогольного напою та тютюнових
виробів даній неповнолітній особі було
здійснено ОСОБА_4 - продавцем належного
позивачу магазину (кіоску).

Факт реалізації особі віком до 18-ти
років слабоалкогольного напою та
тютюнових виробів був одразу виявлений
працівниками Бориславського МВ ГУ МВС
України у ході здійснення ними
контрольних заходів щодо профілактики
протиправного продажу алкогольних
напоїв і тютюнових виробів
неповнолітнім. У зв'язку з чим, 11.09.2012
року працівниками Бориславського МВ ГУ
МВС України було складено стосовно
продавця ОСОБА_4 протокол ЛВ №179759 про
адміністративне правопорушення за ч.2
ст.156 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
відібрано письмові пояснення продавця
та покупця.

16 листопада 2012 року рішенням
адміністративної комісії при
виконкомі Новокропивницької сільської
ради Дрогобицького району Львівської
області, відповідно до ч.2 ст.156 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, ОСОБА_4 було притягнуто
до адміністративної відповідальності
та накладено на неї адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 510
грн.

Також, за поданням №6617 від 16.10.2012 року
Бориславського МВ ГУ МВС України у
Львівській області матеріали
порушення законодавства у сфері
реалізації алкогольних напоїв та
тютюнових виробів були скеровані до
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України у Львівській області.

На підставі матеріалів, отриманих від
правоохоронних органів, Регіональним
управлінням Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України у
Львівській області 20.12.2012 року було
прийнято оспорюване рішення №130157 щодо
застосування до позивача штрафу в
розмірі 13 600 грн., згідно з абз.9 ч.2 ст.17
«Про державне регулювання виробництва
та обігу спирту етилового, коньячного
та плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

У свою чергу, позивач, отримавши
рішення №130157 від 20.12.2012 року про
застосування фінансових санкцій, із
ним не погодився, вважаючи його
неправомірним, а тому оскаржив рішення
у судовому порядку.

У зв'язку з чим, урахувавши наявні у
справі матеріали, суд констатує, що
вони в своїй сукупності засвідчують і
не спростовують факту реалізації 11.09.2012
року продавцем магазину (продуктового
кіоску) по вул.Бориславській у
смт.Східниця ОСОБА_4 слабоалкогольного
напою та тютюнових виробів
неповнолітній (особі віком до 18-ти
років) ОСОБА_5

При цьому, суд бере до уваги й показання
свідків, які допитувалися у даній
справі, а саме: продавця ОСОБА_4,
працівника Бориславського МВ ГУ МВС
України ОСОБА_6, дружини позивача
ОСОБА_7 І хоча в свідченнях, які були
дані в суді цими особами, наявні окремі
розбіжності щодо обставин подій 11.09.2012
року, однак, вони не спростовують факту
дійсного продажу слабоалкогольного
напою та сигарет особі віком до 18-ти
років.

Окрім цього, суд бере до уваги й те, що
правову оцінку діям працівників
Бориславського МВ ГУ МВС України при
оформленні вказаного вище випадку було
дано Бориславським міським судом
Львівської області. Так, постановою від
22.05.2013 року в справі №438/622/13-а судом було
відмовлено у визнанні протиправними
дій працівників Бориславського МВ ГУ
МВС України при складанні протоколу
про адміністративне правопорушення ЛВ
№179759 від 11.09.2012 року та постанови за
справою про адміністративне
правопорушення на ОСОБА_4 та в їх
скасуванні. А також, суд враховує й
постанову Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 22.05.2013 року в справі
№442/2828/13-а, якою було скасоване рішення
адміністративної комісії при
виконкомі Новокропивницької сільської
ради про накладення на ОСОБА_4
адміністративного стягнення. При
цьому, дане рішення суду було
мотивоване не відсутністю події
порушення чи протиправністю дій
працівників внутрішніх справ, а тим, що
відповідно до вимог ст.38 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, адміністративне
стягнення може бути накладене не
пізніше як через два місяці з дня
вчинення правопорушення, чого в цьому
випадку дотримано не було.

Таким чином, суд не знаходить обставин,
які би свідчили про протиправність дій
працівників органів внутрішніх справ
чи відсутність порушення чинного
законодавства України, що регулює
питання торгівлі алкогольними напоями
та тютюновими виробами при їх
реалізації у торгівельному об'єкті
позивача.

У зв'язку із наведеним, суд звертає
увагу на те, що основні засади
державної політики щодо регулювання
виробництва, експорту, імпорту, оптової
і роздрібної торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України визначає Закон
України «Про державне регулювання
виробництва та обігу спирту етилового,
коньячного та плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів».

Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.15-3 указаного
вище Закону, забороняється продаж пива
(крім безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
та тютюнових виробів особам, які не
досягли 18-ти років.

Відповідно до ч.4 ст.15-3 зазначеного
Закону, продавець пива (крім
безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
або тютюнових виробів зобов'язаний
отримати у покупця, який купує пиво
(крім безалкогольного), алкогольні
напої, слабоалкогольні напої, вина
столові або тютюнові вироби, паспорт
або інші документи, які підтверджують
вік такого покупця, якщо у продавця
виникли сумніви щодо досягнення
покупцем 18-річного віку.

У ч.2 ст.17 Закону України «Про державне
регулювання виробництва та обігу
спирту етилового, коньячного та
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» за порушення вимог
ст.15-3 цього ж Закону законодавець
передбачив застосування до суб'єкта
господарювання фінансових санкцій у
вигляді штрафу.

Системний аналіз зазначених вище
правових норм дає підстави для
висновку щодо запровадження в
імперативній формі заборони на продаж
пива (крім безалкогольного),
алкогольних, слабоалкогольних напоїв,
вин столових та тютюнових виробів
особам, які не досягли 18-ти років, за
порушення якої встановлено
відповідальність, у т.ч. шляхом
застосування фінансових санкцій у
вигляді штрафів.

Як передбачено п.5 Порядку застосування
фінансових санкцій, передбачених
статтею 17 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №790 від
02.06.2003 року, підставою для прийняття
рішення про застосування фінансових
санкцій є, зокрема, матеріали
правоохоронних, податкових та інших
органів виконавчої влади щодо
недотримання суб'єктами
підприємницької діяльності вимог
законодавчих та інших
нормативно-правових актів про
виробництво та обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

Пунктом 6 цього ж Порядку визначено, що
рішення про застосування фінансових
санкцій приймаються керівником, а у
разі його відсутності - заступником
керівника органу, який видав ліцензію
на право виробництва і торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами ( і
тютюнових виробів ДПС, його
регіональні управління та їх
територіальні підрозділи,
Мінекономрозвитку), чи керівником (його
заступником) органів МВС, МОЗ, ДПС,
Держстату, Держспоживінспекції
відповідно до їх компетенції,
визначеної законодавством.

У відповідності до норм п.п.6.15, 8.13
Положення про Департамент контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №1289 від 13.10.2011 року,
даний департамент вправі
застосовувати до суб'єктів
господарювання передбачені законом
фінансові (штрафні) санкції за
порушення законодавства у сфері
виробництва та обігу спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів. Згідно з п.9 цього ж Положення,
департамент здійснює повноваження
безпосередньо та через регіональні
управління.

При цьому, суд критично оцінює доводи
позивача щодо недотримання
відповідачем при винесенні
оспорюваного рішення порядку
здійснення перевірок платників
податків, який встановлений Податковим
кодексом України, оскільки питання
контролю за діяльністю у сфері
виробництва та обігу спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів не відноситься до сфери
регулювання податкового законодавства
та не входить до кола питань, які
вирішуються при проведенні податкових
перевірок, а регулюються спеціальним
законодавством, зокрема, Законом
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», Порядком
застосування фінансових санкцій,
передбачених статтею 17 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№790 від 02.06.2003 року.

У зв'язку з чим, суд приходить до
висновку, що Регіональне управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України у Львівській
області було повноваженим органом
державної влади в сфері контролю за
обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів, і було вправі
застосовувати до суб'єктів
господарювання передбачені законом
штрафні санкції за порушення
відповідного законодавства, у тому
числі на підставі матеріалів
правоохоронних органів, що власне й
мало місце в даному випадку.

Суд також критично оцінює й посилання
позивача на приписи ст.15-3 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва та обігу спирту етилового,
коньячного та плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», у
відповідності до норм якої продавець
слабоалкогольних напоїв, тютюнових
виробів зобов'язаний отримати у
покупця паспорт або інші документи, які
підтверджують його вік лише у разі якщо
у продавця виникли сумніви щодо
досягнення покупцем 18-річного віку. У
зв'язку з чим, позивач вважає, що
оскільки у продавця ОСОБА_4 не виникло
жодних сумнівів щодо повноліття
покупця ОСОБА_5 (що підтверджено
показаннями ОСОБА_4 як свідка), то
обов'язку з перевірки документів
такого покупця у неї не виникало та
відповідальності за продаж
слабоалкогольних напоїв і тютюнових
виробів ані вона, ані суб'єкт
господарювання нести не повинні.

Суд відзначає, що ч.4 ст.15-3 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва та обігу спирту етилового,
коньячного та плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» продавця
наділено правом отримати у покупця,
який купує пиво (крім безалкогольного),
алкогольні, слабоалкогольні напої,
вина столові або тютюнові вироби,
документи, які підтверджують вік
такого покупця, а отже, ця вимога має
спонукати суб'єкта господарювання
дотримуватися відповідного рівня
обачності, який би унеможливлював
порушення чітко визначеної заборони
продавати неповнолітній особі
зазначену продукцію. Відсутність у
продавця сумніву щодо віку покупця та
продаж у зв'язку з цим забороненого
товару неповнолітній особі не може
бути підставою звільнення суб'єкта
господарювання від відповідальності.

Суд акцентує увагу на тому, що
зазначена правова позиція була
висловлена Верховним Судом України,
зокрема, в його постанові від 26.03.2013
року, яка, згідно з приписами ст.244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, є обов'язковою для
застосування всіма судами України.

У той же час, суд відзначає, що
відповідальність за порушення норм
Закону України «Про державне
регулювання виробництва та обігу
спирту етилового, коньячного та
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», яким, як уже було
згадано вище, встановлено заборону на
продаж слабоалкогольних напоїв,
тютюнових виробів особам, які не
досягли 18-ти років, визначено у ст.17
цього ж Закону. Вказана стаття, поряд з
іншими, містить й санкцію за порушення
заборони на продаж слабоалкогольних
напоїв, тютюнових виробів особам, які
не досягли 18-ти років, а саме - на час
прийняття оспорюваного рішення вона
була встановлена абзацом 7 ч.2 ст.17
Закону України «Про державне
регулювання виробництва та обігу
спирту етилового, коньячного та
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» (із врахуванням
змін і доповнень до цього Закону).

У той же час, як указано в рішенні про
застосування фінансових санкцій №130157
від 20.12.2012 року, суб'єктом владних
повноважень за наслідками виявленого
порушення було прийнято рішення про
застосування та застосовано санкцію,
передбачену абзацом 9 ч.2 ст.17 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва та обігу спирту етилового,
коньячного та плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» і
накладено на позивача штраф у сумі 13 600
грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
визначеним контролюючим органом абз.9
ч.2 ст.17 Закону України «Про державне
регулювання виробництва та обігу
спирту етилового, коньячного та
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» встановлено
відповідальність за використання
спирту-сирцю виноградного або
спирту-сирцю плодового у спосіб, не
передбачений законом, а не за порушення
заборони на продаж слабоалкогольних
напоїв і тютюнових виробів особам, які
не досягли 18-ти років.

А тому, суд приходить до висновку, що до
суб'єкта господарювання - позивача було
застосовано санкцію, яка не відповідає
допущеному ним порушенню. Суд
відзначає, що кожне порушення чинного
законодавства повинно тягнути за собою
відповідальність, передбачену
відповідною нормою закону. У той же час,
застосування санкції, встановленої за
порушення припису іншої правової
норми, є протиправним та безумовно
суперечить існуючим засадам юридичної
відповідальності, що очевидно не можна
вважати правомірним.

Ураховуючи зазначене, суд відзначає, що
оспорюваним рішенням №130157 від 20.12.2012
року відповідачем було застосовано до
позивача фінансову санкцію, яка не
входить до правової норми, що
встановлює заборону на продаж
слабоалкогольних напоїв і тютюнових
виробів особам, які не досягли 18-ти
років, відповідно таке рішення суб'єкта
владних повноважень є протиправним і
підлягає скасуванню.

Окремо суд вважає за необхідне,
враховуючи практику Європейського
Суду з прав людини, відмітити й
порушення відповідачем ст.6 Конвенції
про захист прав і основних свобод
людини.

Так, як було встановлено в ході
розгляду даної справи, спірне рішення
№130157 від 20.12.2012 року було прийняте
Регіональним управлінням Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України у Львівській області на
підставі матеріалів Бориславського МВ
ГУ МВС України та матеріалів про
адміністративне правопорушення,
допущене продавцем магазину.

При цьому, суб'єкт господарювання, який
допустив порушення, не повідомлявся
про розгляду його справи та про
провадження щодо притягнення його до
відповідальності, такий суб'єкт був
позбавлений можливості ознайомитися
зі звинуваченнями у допущенні порушень
закону, не мав можливості надати проти
цього свої заперечення та доводи
правомірності своїх дій. У матеріалах
справи відсутні будь-які пояснення
щодо допущеного порушення, які були б
дані позивачем чи в ході оформлення
матеріалів працівниками
Бориславського МВ ГУ МВС України, чи в
ході провадження, здійсненого
Регіональним управлінням Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів.

У той же час, ст.6 Конвенції про захист
прав і основних свобод людини кожному
гарантовано право на справедливий і
публічний судовий розгляд
обґрунтованості кримінального
обвинувачення, висунутого проти нього.
При цьому, згідно з актуальною
практикою Європейського Суду з прав
людини поняття «кримінального
обвинувачення» носить автономне
значення, відповідно до якого
застосування ст.6 Конвенції можливе
навіть у випадках якщо відповідному
протиправному діянню бракує ознак
злочину або воно має ознаки
адміністративного правопорушення, або
ж адміністративне правопорушення не
карається позбавленням волі та
відрізняється від кримінального
злочину процедурою розгляду,
покарання, юридичними ознаками,
наслідками або метою відповідальності.
При вирішенні питання про
застосовність ст.6 Конвенції до
конкретних правовідносин, які лежать в
сфері процесуального права і пов'язані
із притягненням особи до юридичної
відповідальності, та для встановлення
того, чи є підстави прирівнювати
відносини сторін до тих, які
складаються при відправленні
правосуддя по кримінальних справах,
Суд застосовує три критерії, а саме:
критерій національного права, критерій
кола адресатів, критерій правових
наслідків для адресата (т.зв. «тест
Енгеля»). Зокрема, така позиція
Європейського Суду з прав людини
випливає з рішень у справах «Енгель та
інші проти Нідерландів», «Еггс проти
Швейцарії», «Лутц проти Німеччини»,
«Юссіла проти Фінляндії», «Озтюрк
проти Німеччини», «Ескубе проти
Бельгії» та ін.

Так, у даному випадку, із врахуванням
зазначених вище підходів, суд
приходить до висновку, що провадження
щодо притягнення СПД-ФО ОСОБА_3 до
відповідальності, на підставі другого
та третього критерію слід
кваліфікувати як кримінальне
обвинувачення, позаяк коло адресатів
санкції, встановленої за реалізацію
слабоалкогольних напоїв і тютюнових
виробів неповнолітнім, є достатньо
широким (будь-які суб'єкти
господарювання), а санкція має характер
покарання та є досить значною за своїм
розміром (6 800 грн. за допущене
порушення). Відповідно, контролюючий
орган, що приймав оспорюване рішення
повинен був дотримуватися процедурних
вимог і гарантій, встановлених ст.6
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, зокрема, щодо
поінформування позивача про характер і
причини обвинувачення, можливості
ефективного здійснення ним свого
захисту тощо, чого в даному випадку
дотримано не було.

Отже, притягнення СПД-ФО ОСОБА_3 до
відповідальності за оспорюваним
рішенням №130157 від 20.12.2012 року не можна
вважати таким, що відбулося із
врахуванням й дотриманням принципу
верховенства права з урахуванням
практики Європейського Суду з прав
людини, вимог чинного законодавства
України та норм міжнародного права.

А тому, враховуючи усе наведене, суд
приходить до висновку, що оспорюване
позивачем рішення Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України у
Львівській області №130157 від 20.12.2012 року
про застосування фінансових санкцій є
протиправним і підлягає скасуванню, а
позов, відповідно, до задоволення.

Згідно ч.3 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.4, 7-11, 14, 18, 19, 69-71, 86, 87, 94,
143, 158, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И
В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України у Львівській
області №130157 від 20.12.2012 року про
застосування фінансових санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3
сплачений судовий збір у сумі 136 (сто
тридцять шість) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 01 грудня 2014 року.