Справа № 826/14066/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1Вн. №
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 листопада 2014 року №
826/14066/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П., суддів: Арсірія Р.О.,
Погрібніченка І.М., при секретарі
судового засідання Берко А.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомДержавного підприємства
"Антонов"до треті особи за
участюДержавної фінансової інспекції
України Міністерство економічного
розвитку та торгівлі України, Фонд
державного майна України, Міністерство
юстиції України, Кабінет Міністрів
України Генеральної прокуратури
Українипровизнання дій протиправними

за участю:

представника позивача - Копейчикова
М.В. (довіреність № 35/6878 від 15.09.2014),

представника відповідача - Коваленко
О.М. (довіреність № 25/9/11-Д від 05.09.2014),

представника третьої особи 1: Харабари
Т.І. (довіреність № 2432-03/441 від 10.09.2013),

представника третьої особи 2:Демиденко
О.А. (довіреність № 249 від 17.09.2014),

представника третьої особи 3: Уса Д.М.
(довіреність № 9.1-22/419 від 15.04.2014),

представника третьої особи 4: Уса Д.М.
(довіреність № 9.1-22/419 від 15.04.2014),

представника прокуратури: Волошенюка
О.Г. (довіреність № 10/2/3-3908вих-14 від
27.08.2014),

на підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 20.11.2014
проголосив вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Антонов"
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
фінансової інспекції України про
визнання дій протиправними.

У судовому засіданні 09.10.2014 до участі у
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору залучено Міністерство
економічного розвитку та торгівлі
України, Фонд державного майна України,
Міністерство юстиції України та
Кабінет Міністрів України.

До участі у справу вступила Генеральна
прокуратура України.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідачем
фактично було проведено не перевірку, а
позапланову виїзну ревізію, яка була
проведена з порушенням визначеного
винним законодавством порядку її
проведення. Також позивач зазначив про
те, що відповідач не володіє
повноваженнями по проведення
перевірки замість ревізії та не
володіє повноваженнями по викладенню
результатів ревізії в формі довідки,
оскільки результати ревізії повинні
бути викладені в акті.

Водночас позивач посилався на те, що
висновки та інформація викладені в
довідці № 05-21/107 від 15.08.2014 є
безпідставними, недостовірними та не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Представник позивача у судових
засіданнях підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог
заперечив, надав суду письмові
заперечення, у яких просив відмовити у
задоволенні адміністративного позову
повністю. Свої заперечення на
адміністративний позов відповідач
обгрунтовує тим, що дії, що полягали в
проведенні перевірки і складанні
довідки № 05-21/107 від 15.08.2014 є
правомірними і жодним чином не
порушують права позивача, оскільки в
зазначеній довідці не міститься вимог
та приписів, які є обов'язковими для
виконання позивачем. Також відповідач
зазначив про те, що довідка № 05-21/107 від
15.08.2014 не є нормативно - правовим актом,
не містить приписів обов'язкового
характеру, та не встановлює прав та
обов'язків позивача, тобто не є актом
індивідуальної дії, з огляду на що можу
бути оскаржена до суду.

У судових засіданнях представник
відповідача заперечила проти позовних
вимог та просила суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Представники Міністерства
економічного розвитку та торгівлі
України, Фонду державного майна
України, Міністерства юстиції України,
Кабінету Міністрів України та
Генеральної прокуратури України у
судових засіданнях підтримали позицію
відповідача та заперечили проти
позовних вимог.

Розглянувши подані документи та
матеріали, заслухавши представників
позивача та відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И ЛА:

В період з 23.08.2014 по 14.08.2014 Державною
фінансовою інспекцією України на
виконання доручення Прем'єр - міністрів
України № 15665/1/1-14 від 02.06.2014 та на
підставі наказу № 189 від 18.06.2014
проведено перевірку окремих питань
фінансово - господарської діяльності
Державного підприємства "Антонов" за
період з 01.01.2006 по 31.05.2014 за результатами
якої складено довідку № 05-21/107 від
15.08.2014.

На сторінках 4-5 зазначеної довідки
вказано наступне: "Однак, на порушення
постанови Кабінету Міністрів України
від 28.11.2012 № 1082 «Про затвердження
Порядку використання коштів,
передбачених у державному бюджеті для
поповнення статутного капіталу ХДАВП
та ДП «АНТОНОВ» органами державної
влади, до сфери управління яких
належало Підприємство (Державним
агентством України з управління
державними корпоративними правами та
майном та Міністерством промислової
політики України), не забезпечено
внесення змін до Статуту в частині
збільшення статутного капіталу
Підприємства на суму отриманих в 2012
році бюджетних коштів - 64 443 тис.
гривень.

Отже Статут Підприємства не містить
достовірну інформацію про реальну
суму коштів і вартість матеріальних
ресурсів, безоплатно виділених
державою в постійне розпорядження
Підприємству на правах повного
господарчого відання."

В довідці № 05-21/107 від 15.08.2014 на сторінці
11 вказано наступне: "Документів,
якими підтверджується право власності
ДП «АНТОНОВ» на зазначені акції RUSLAN
INTERNATIONAL Limited станом на 01.06.2014, до
перевірки не надано.

Крім того, не надано документів, якими
визначено повноваження учасників RUSLAN
INTERNATIONAL Limited щодо прийняття рішень про
розподіл прибутків та їх використання.

Таким чином, реєстр цінних паперів та
звітів щодо їх руху компаній RUSLAN SALIS GmbH
і RUSLAN INTERNATIONAL Limited знаходяться за їх
місцезнаходженням, а саме в
Великобританії та Німеччині."

Також в зазначеній довідці на сторінці
14 вказано наступне: "Слід зазначити, що
при винесенні рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 05.02.2014 щодо
визнання незаконним наказу про
накладання дисциплінарного стягнення
на головного бухгалтера Підприємства
за невжиття заходів щодо перерахування
отриманих від RUSLAN INTERNATIONAL Limited та RUSLAN SALIS
GmbH дивідендів до державного бюджету,
предметом дослідження були лише
рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 13 червня 2006 року та від
14 серпня 2006 року.".

На сторінці 15 довідки № 05-21/107 від
15.08.2014 зазначено наступне: "Майно
державного унітарного підприємства
перебуває у державній власності і
закріплюється за таким підприємством
на праві господарського відання чи
праві оперативного управління (частина
перша - третя статті 73 Господарського
кодексу).

Частиною другою цієї статті визначено,
що орган державної влади, до сфери
управління якого входить підприємство,
є представником власника і виконує
його функції у межах, визначених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами.

При цьому згідно з частиною першою
статті 74 Кодексу державне комерційне
підприємство є суб'єктом
підприємницької діяльності, діє на
основі статуту і несе відповідальність
за наслідки своєї діяльності усім
належним йому на праві господарського
відання майном згідно з цим Кодексом та
іншими законами, прийнятими відповідно
до цього Кодексу.

Тобто, правовим режимом майна
державного підприємства є право
господарського відання, а не право
власності.".

В зазначеній довідці на сторінці 16
вказано наступне: "Отже, державі
належать корпоративні права - частка
участі у Компанії Ruslan SALIS GmbH та цінні
папери Компанії RUSLAN INTERNATIONAL Limited.".

Також зазначеній довідці на сторінці 36
вказано наступне: "Таким чином, якби
управління корпоративними правами
держави (акціями RUSLAN INTERNATIONAL Limited та
долею в RUSLAN SALIS GmbH) здійснював
уповноважений державою суб'єкт
управління та за умови своєчасного
оформлення на державу вказаних
корпоративних прав, Державний бюджет
України міг одержати доходи від цього
майна (акцій/частки).

Проте, фактичні обставини в даному
випадку вказують на ймовірність
упущеної вигоди приблизно на 44 800 тис.
грн. (за даними Підприємства в цілому
від вказаного вище майна ним отримано
дохід на суму 75 347,4 тис. грн., з яких до
держбюджету перераховано 30 547,4 тис. грн.
або 40,54 %).".

На сторінках 73-74 довідки № 05-21/107 від
15.08.2014 зазначено наступне: "Таким чином,
вартість юридичних послуг, які не
підтверджують їх безпосереднього
взаємозв'язку з виробничою
собівартістю, необгрунтовано
віднесена до собівартості виконання
замовлення № 828-04, що призвело до
завищення собівартості наданих послуг
з вантажних авіаперевезень на загальну
суму 1 282 071,46 гри за відповідні періоди
та викривлення фінансової звітності в
частині визначення собівартості
надання послуг з вантажних
авіаперевезень та адміністративних
витрат, чим не дотримано норм п. 11, 14, 18
П(С)БО «Витрати», затвердженого наказом
Мінфіну України від 31.12.1999 № 318 та п. 4
розділу І П(С)БО 1 «Загальні вимоги до
фінансової звітності», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 07.02.2013 № 73.".

Також в зазначеній довідці на сторінці
75 зазначено наступне: "Збитки ДП
«АНТОНОВ» через не можливість
повернути гроші з рахунків
Підприємства, відкритих у ПАТ
«Брокбізнесбанк», становлять 345,7 млн.
грн. (з них зобов'язання банку за
поточними рахунками - близько 226 млн.
грн. та за депозитними -119,74 млн. грн.).

Вказане підтверджується інформацією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб про те, що не задоволені за рахунок
реалізації застави (нежитлового
будинку, який банком передано в заставу
Підприємству з метою забезпечення
виконання зобов'язань за депозитним
договором) та вимоги ДП «АНТОНОВ» як
юридичної особи відносяться до сьомої
черги погашення." .

Державне підприємство "Антонов"
вважаючи протиправними дії Державної
фінансової інспекції України по
проведенню перевірки, складанню за її
результатами довідки № 05-21/107
від 15.08.2014, викладенню в ній висновків
та інформації звернулось з відповідним
позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Згідно з пунктом 1 частини другої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивач - особа, на захист прав, свобод
та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду

Таким чином судовому захисту в
адміністративних судах України
підлягає лише порушене право, а отже
предмет оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Отже, до адміністративного суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється, та
підставою для звернення особи до суду з
позовом є її суб'єктивне уявлення,
особисте переконання в порушенні прав
чи свобод, однак обов'язковою умовою
здійснення такого захисту судом є
об'єктивна наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною
ознакою порушення права особи є зміна
стану суб'єктивних прав та обов'язків,
тобто припинення можливості чи
неможливість реалізації її законного
права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень є такими, що
порушують права і свободи особи в тому
разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія
чи бездіяльність прийняті владним
суб'єктом поза межами визначеної
законом компетенції, а по-друге,
оспорюванні рішення, дія чи
бездіяльність є юридично значимими,
тобто такими, що мають безпосередній
вплив на суб'єктивні права та обов'язки
особи шляхом позбавлення можливості
реалізувати належне цій особі право
або шляхом покладення на цю особу
будь-якого обов'язку.

Діяльність працівників контролюючого
органу з проведення перевірки суб'єкта
господарювання є лише службовою
діяльністю таких осіб на виконання
своїх посадових обов'язків із збирання
доказової інформації щодо дотримання
суб'єктом перевірки вимог чинного
законодавства, з огляду на що, не
створює жодних правових наслідків для
суб'єкта господарювання та не змінює
стану його суб'єктивних прав, оскільки
сама по собі не породжує настання
будь-яких юридичних наслідків та не
впливає на права та обов'язки суб'єкта
господарювання.

З огляду на викладене позовні вимоги
щодо визнання протиправними дій
відповідача по проведення перевірки
окремих питань фінансово -
господарської діяльності Державного
підприємства "Антонов" за період з
01.01.2006 по 31.05.2014 є необгрунтованими та не
підлягають задоволенню

Відповідно до пункту 14 Порядку
проведення перевірки робочими групами
центральних органів виконавчої влади
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 886 від 30.06.2006
результати виконання завдань,
визначених у робочому плані,
оформлюються окремою довідкою (актом)
на бланку відповідного центрального
органу виконавчої влади (його
територіального органу), що
підписується керівником, членами
робочої групи та керівником об'єкта
контролю. За наявності заперечень
(зауважень) до змісту довідки (акта)
об'єкт контролю подає їх не пізніше ніж
протягом п'яти робочих днів після
надходження довідки (акта)
центральному органові виконавчої
влади (його територіальному органові),
спеціалісти якого склали зазначену
довідку (акт). Керівник центрального
органу виконавчої влади (його
територіального органу) зобов'язаний
подати протягом десяти робочих днів
об'єктові контролю та головному
виконавцеві висновки за результатами
розгляду таких заперечень (зауважень).
Співвиконавець за результатами
виконання завдань складає і подає
головному виконавцеві довідку (акт) із
супровідним листом про загальні обсяги
і суть виявлених порушень, а також
висновки і пропозиції. Керівник
робочої групи складає на основі
зазначених довідок (актів) загальну
довідку, яку підписує разом з усіма
членами робочої групи та керівником
центрального органу виконавчої влади -
головним виконавцем і надсилає
Кабінетові Міністрів України,
співвиконавцям та керівникові об'єкта
контролю. У разі коли представник
об'єкта контролю не був включений до
складу робочої групи, зазначена
загальна довідка може бути підписана
також керівником об'єкта контролю. У
загальній довідці обов'язково
визначаються заходи, спрямовані на
розв'язання проблеми, відповідальні за
виконання таких заходів органи
виконавчої влади та строки їх
виконання.

Таким чином, довідка складена за
результатами перевірки проведеної
робочими групами центральних органів
виконавчої влади за дорученням
Прем'єр-міністра України є
документальним фіксуванням
результатів виконання завдань,
визначених у робочому плані, а отже є
лише носієм доказової інформації та не
містить волевиявлення суб'єкта владних
повноважень щодо виявлених фактів
правопорушень, з огляду на що, не
створюють жодних правових наслідків
для суб'єкта господарювання та не
змінюють стану його суб'єктивних прав,
оскільки сама по собі не породжують
настання будь-яких юридичних наслідків
та не впливає на права та обов'язки
суб'єкта господарювання.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 10.10.2012 у справі № К/9991/30241/12.

З огляду на зазначене, контролюючий
орган не позбавлений права викладати в
довідці власні суб'єктивні висновки
щодо зафіксованих обставин, та в
подальшому, у разі виникнення спору
щодо рішень, що приймаються на підставі
такої довідки, обґрунтовувати ними
власну позицію щодо наявності певних
допущених суб'єтом господарювання
порушень, а оцінка довідки, в тому числі
і оцінка дій посадових осіб
податкового органу щодо її складання,
викладення у ній певних висновків, а
також щодо самих висновків, надається
при вирішенні спору щодо оскарження
рішення, прийнятого на підставі такої
довідки.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 25.06.2012 у справі № К/9991/16720/12.

Також, аналогічна позиція викладена в
ухвалі Верховного Суду України від
10.09.2013 у справі №21-237а13, в якій
зазначено наступне: "Враховуючи
викладене, колегія суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України дійшла
висновку, що акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, робота (діяльність) яких
перевірялися, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.
Відсутність спірних відносин, в свою
чергу, виключає можливість звернення
до суду, оскільки відсутнє право, що
підлягає судовому захисту. Акт
перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта, в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта."

Позивач в позовній заяві просить суд
визнати протиправними дії відповідача
по складанню довідки № 05-21 від 14.08.2014, по
складанню недостовірних висновків
викладених в зазначеній довідці та
визнати недостовірною інформацію
викладену в зазначеній довідці.

Враховуючи те, що довідка складена за
результатами перевірки проведеної
робочими групами центральних органів
виконавчої влади за дорученням
Прем'єр-міністра України та викладені у
ній факти та висновки не можна
розглядати як рішення суб'єкта владних
повноважень, що породжує певні правові
наслідки, оскільки вона є виключно
носієм доказової інформації про
виявлені контролюючим органом
порушення вимог чинного законодавства
суб'єктом господарювання, суд дійшов
висновку про те, що у даному випадку
позовні вимоги щодо визнання
протиправними дій відповідача по
складанню довідки №05-21 від 14.08.2014;
складання недостовірних висновків
викладених в зазначеній довідці та
визнання недостовірною інформації, не
спрямовані на захист та відновлення
порушених прав та інтересів позивача, а
отже не підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И ЛА:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий суддя
О.П. Огурцов

Судді
Р.О. Арсірій

І.М.
Погрібніченко

Постанову у повному обсязі складено
25.09.2014