Справа № 820/10123/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року м. Київ
К/800/8013/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко М.
П. Звєздов С. О. Муха І. С.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуСпеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходівна постанову та
ухвалуХарківського окружного
адміністративного суду від 11.12.2013 року
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2014 рокуу
справі№ 820/10123/13-аза
позовомКомунального підприємства
«Харківводоканал»до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходівпроскасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 11.12.2013 року
у справі № 820/10123/13-а, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2014 року,
позов задоволено. Скасовано податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів № від
21.06.2013 року, № від 14.09.2013 року та №
вд 14.09.2013 року.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, прийняти нове про відмову в
позові. Свої вимоги заявник
обґрунтовує порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
ст. ст. 7, 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами не
погоджується, просить залишити в силі
оскаржені судові рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної позапланової виїзної
перевірки КП «Харківводоканал» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на прибуток
за 2010 рік, 2011 рік, 9 місяців 2012 року та з
податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ ТБ
«Комункомплект» за лютий 2012 року,
березень 2012 року, червень 2012 року,
липень 2012 року, ФОП ОСОБА_7 за квітень 2010
року - березень 2012 року, ТОВ
«Спецтрубомонтаж» за травень 2011 -
вересень 2012 року, ТОВ «Етро-М» за липень
2012 - серпень 2012 року, ТОВ
«Агрогазсервіс» за січень, травень,
червень 2011 року, лютий, березень 2012
року, ТОВ «ІнтерАгро» за травень,
червень 2011 року складено акт №
333/47.0-13/03361715 від 07.06.2013 року, яким
зафіксовано порушення позивачем: пп.
пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», у
зв'язку з чим завищено податковий
кредит на суму 22 235,00 грн. по контрагенту
ФОП ОСОБА_7; п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. п.
198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу, у
зв'язку з чим завищено податковий
кредит на суму 310 392,00 грн. по
контрагенту ФОП ОСОБА_7, ТОВ ТБ
«Комункомплект», ТОВ
«Спецтрубомонтаж», ТОВ «Етро-М», ТОВ
«Агрогазсервіс», ТОВ «ІнтерАгро», у
зв'язку з чим занижено податок на
додану вартість на загальну суму 310 392,00
грн., п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», у зв'язку з чим завищено
валові витрати на загальну суму 237 004,00
грн., що призвело до завищення
від'ємного значення об'єкту
оподаткування по декларації з податку
на прибуток всього на суму 86 695,00 грн.;
пп. 138.1.1 п. 138.1, п. п.138.2, 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищено від'ємне значення об'єкту
оподаткування по декларації з податку
на прибуток всього на 1 536 111,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- № від 21.06.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на суму 495 790,50 грн.;

- № від 21.06.2013 року, яким зменшено
суму від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток на 1
622 806,00 грн.;

- № від 21.06.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств на суму 56 365,50
грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
оскаржив їх в адміністративному
порядку, за наслідками чого рішенням
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків
Міністерства доходів і зборів України
№ 5278/10/10-234 від 22.08.2013 року скаргу КП
«Харківводоканал» № 2782 від 02.07.2013 року
задоволено частково, частково
скасовані податкове
повідомлення-рішення від 21.06.2013 року №
в частині зменшення суми
штрафної (фінансової) санкції в розмірі
4 958,00 грн. та податкове
повідомлення-рішення від 21.06.2013 року №
в частині зменшення суми
штрафної (фінансової) санкції в розмірі
64 908,00 грн., податкове
повідомлення-рішення № від 21.06.2013
року залишено без змін.

З урахуванням рішення на наслідками
розгляду скарги, відповідачем 14.09.2013
року прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на загальну суму 430 882,50
грн., в т.ч. за основним платежем у сумі
330 527,00 грн. та за штрафними санкціями у
сумі 100 355,50 грн.

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток підприємств комунальної
власності на загальну суму 51 407,50 грн., в
т.ч. за основним платежем у сумі 37 577,00
грн. та за штрафними санкціями в сумі 13
830,50 грн.

Не погоджуючись із податковими
повідомленнями-рішеннями від 14.09.2013
року № та № , позивач
оскаржив їх в адміністративному
порядку, за наслідком чого рішенням
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків
Міністерства доходів і зборів України
від 10.10.2013 року № 8659/10/10-233 скаргу № 4185
від 24.09.13 року залишено без розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, фактичне виконання
операцій позивача із вказаними
контрагентами підтверджується
матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, враховуючи наступне.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п. 5.2.1 п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3.-5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України).

Датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Згідно із пп. 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно із п. 198.1 ст.
198 Податкового кодексу України виникає,
окрім іншого, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою,
протягом такого звітного періоду,
окрім іншого, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України).

Відповідно до п. п 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.
Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця та є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно із п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що реальність
господарських операцій підприємства з
ТОВ ТБ «Комункомплект», ТОВ
«Спецтрубомонтаж», ТОВ «Етро-М», ТОВ
«Агрогазсервіс», ТОВ «ІнтерАгро» та
ФОП ОСОБА_7 та їх пов'язаність з
господарською діяльністю позивача
підтверджується первинними
документами, наявним в матеріалах
справи.

Судами першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано відхилено посилання
відповідача на висновки актів
перевірки контрагентів позивача,
оскільки вони не є безумовною
підставою для висновків про
нездійснення господарської операції
за умови наявності документів на
підтвердження реальності постачання
товарів чи надання послуг.

В разі якщо контрагентом платника
податковий облік ведеться із
порушенням вимог чинного
законодавства, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а
несплата податку продавцем та його
контрагентами по ланцюгу (в томі числі
в разі ухилення від сплати), в разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту та валових витрат
покупцем.

Посилання податкового органу на
відсутність певних
товарно-транспортних накладних та
сертифікатів якості підлягають
відхиленню, оскільки їх ненадання не є
підставою для висновків про
відсутність підтвердження реальності
здійснення господарських операцій з
придбання товару за умови наявності
інших документів на підтвердження
реальності постачання товарів чи
надання послуг.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
обґрунтованості висновків акта
перевірки, що стали підставою для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Доводи касаційної скарги щодо
відсутності фактичного виконання
операцій з вищевказаними
контрагентами викладеного не
спростовують, а зводяться до
переоцінки обставин, встановлених
судами першої та апеляційної
інстанцій, що у відповідності до ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України не віднесено до повноважень
суду касаційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11.12.2013 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2014 року
у справі № 820/10123/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак