Справа № 808/5819/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

04 листопада 2014 року (16 год. 00 хв.) Справа
№ 808/5819/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Мащенко Д.В.,

представників:

позивача - Швець Д.І.,

відповідача - Міщенко О.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Локомотив дизель
сервіс» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Запоріжжі Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області про
визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

16.09.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Локомотив
дизель сервіс» (далі - позивач) до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжі
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області (далі - відповідач),
в якому позивач просить: визнати
нечинним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 01.07.2014
відповідача в сумі 328776,25 грн., в тому
числі за основним платежем 263021,00 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями -
65755,25 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідачем була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача з питань
правильності нарахування сум податку
на додану вартість в податковій
декларації з ПДВ за лютий 2014, за
результатами якої складено акт від
23.05.2014 №75/08-30-22-11/32875459 (далі - Акт
перевірки). На підставі Акту перевірки
відповідачем було прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 01.07.2014.
Висновки Акту перевірки позивач вважає
необґрунтованими, а тому оскаржуване
податкове повідомлення-рішення на
думку позивача є безпідставними та
підлягає скасуванню.

Ухвалою від 19.09.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 01.10.2014.

У судове засідання, призначене на
01.10.2014, представники сторін не прибули.

Ухвалою від 01.10.2014 провадження у справі
було зупинене до 16.10.2014.

Ухвалою від 16.10.2014 провадження у справі
було поновлено, судове засідання
призначене на 16.10.2014.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва до 04.11.2014.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав викладених у позовній заяві,
зокрема зазначивши, що позивачем були
надані всі необхідні первинні
документи, що повністю підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ «Делва
ЛТД» щодо поставки товару та є
підставою для належного формування
складу податкового кредиту. Зазначив,
що жодний правочин із зазначених в Акті
перевірки не визнаний недійсним у
судовому порядку, а тому висновки про
відсутність у позивача права на
податковий кредит за нікчемними
угодами не відповідає вимогам ст. 215, 216
ЦК України. Зазначив, що позивач не може
нести відповідальність за діяння інших
юридичних осіб, не зобов'язаний
перевіряти правомірність діяльності
підприємств-контрагентів за
господарськими договорами та
контролювати показники податкової
звітності іншого платника податку. З
наведених підстав, вважає складене
податкове повідомлення-рішення
неправомірним, а отже таким, що
підлягає скасуванню. Просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти позовних
вимог, зокрема зазначивши, що товари
від ТОВ «Делва ЛТД» фактично не
поставлені позивачу, тому позивачем
сума ПДВ не повинна була відноситись до
складу податкового кредиту
відповідного податкового періоду.
Зазначив, що позивач отримав податкові
накладні від ТОВ «Делва ЛТД» без мети
реального настання правових наслідків,
з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків, в
зв'язку з чим дії позивача призвели до
втрат дохідної частини Держбюджету
України. Зазначив, що ТОВ «Делва ЛТД»
відсутнє за податковою адресою, ним не
подавався додаток до декларації з
прибутку, не виявлено документальне
підтвердження місця виконання
зобов'язань. Крім того, у ТОВ «Делва
ЛТД» відсутнє виробниче обладнання,
транспортні засоби та торгівельне
обладнання, що свідчить про
відсутність умов для здійснення
господарської діяльності. Зазначене
свідчить, що діяльність ТОВ «Делва ЛТД»
спрямована на настання податкової
вигоди третіх осіб. Тому, вважає
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення правомірними, через що просив
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

У судовому засіданні 04.11.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали і
з'ясувавши обставини адміністративної
справи, дослідивши наявні у справі
докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлення від 12.05.2014 №283,
наказу відповідача від 12.05.2014 №439
відповідачем, у період з 12.05.2014 по 16.05.2014,
була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань правильності нарахування сум
податку на додану вартість в
податковій декларації з ПДВ за лютий
2014.

За результатами перевірки 23.05.2014
відповідачем був складений Акт
перевірки, згідно висновків якого
встановлено порушення позивачем вимог
ст. 1, п. 2 ст. 3, п. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996
(далі - Закон №996), пп. 1.1 п. 1, пп. 1.2 п. 1, п.
2.16 ст. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 (далі - Положення №88), п.
200.1, п. 200.2 ст. 200 та п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст.
201 Податкового кодексу України. У
позивача відповідно до п.185.1 ст. 185 -
відсутній об'єкт оподаткування ПДВ, на
підставі п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
ПК України підприємство не мало права
на формування податкового кредиту по
декларації з податку на додану
вартість за лютий 2014 року сформованого
по контрагенту ТОВ «Делва ЛТД», що
призвело до заниження податку на
додану вартість у лютому 2014 року на
суму 263021,00 грн.

23.06.2014 позивач направив заперечення №188
на Акт перевірки.

На підставі Акту перевірки 01.07.2014
відповідачем було прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу було збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 328776,25 грн. з
яких 263021,00 грн. за основним платежем,
65756,25 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Позивачем на оскаржуване податкове
повідомлення-рішення було направлено
скаргу до відповідача та до Державної
фіскальної служби України, проте
рішеннями про результати розгляду
скарги 22.08.2014 та 08.09.2014 відповідачем та
Державною фіскальною службою України
було оскаржуване податкове
повідомлення-рішення було залишено без
змін, а скарга позивача - без
задоволення.

Не погодившись із зазначеним
податковим повідомленням-рішенням
позивач звернувся до суду із цим
позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки підставою прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення стали висновки
Акту перевірки, то для вирішення
позовних вимог необхідним є
дослідження обґрунтованості цих
висновків.

Відповідач в Акті перевірки позивача
посилається на недотримання, позивачем
вимог

п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 та п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10
ст. 201, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК
України.

Відповідно до пп. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Згідно пп. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну ,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг,
послуг не містить відокремленої
вартості, перелік (номенклатура)
частково поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронному вигляді до
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, є
дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні
та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
причин.

Якщо протягом операційного дня не
надіслано квитанції про прийняття або
неприйняття, така податкова накладна
вважається зареєстрованою в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або
розрахунків коригування до податкових
накладних у Єдиному реєстрі податкових
накладних здійснюється не пізніше
п'ятнадцяти календарних днів,
наступних за датою їх складання.

Порядок ведення Єдиного реєстру
податкових накладних встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Покупець
має право звіряти дані отриманої
податкової накладної на відповідність
із даними Єдиного реєстру податкових
накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення
контролюючими органами документальної
позапланової виїзної перевірки
продавця та у відповідних випадках
покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
, що підтверджують факт отримання таких
товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Відповідно до пп. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Платники податку, що застосовували
касовий метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні
ними права власності на заставне майно
з метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

Судом встановлено, що позивачем
задекларовано податкового кредиту по
податку на додану вартість всього у
сумі 268854,00 грн., в тому числі по
господарських операціях з ТОВ «Білдінг
Контракт» у сумі ПДВ 263021,00 грн. за лютий
2014 року.

Суд зазначає, що позивачем було подано
уточнюючий розрахунок від 07.05.2014
№, яким зменшено суму податкового
кредиту по контрагенту ТОВ «Білдінг
Контракт» на суму 263021,00 грн. збільшено
суму податкового кредиту по
контрагенту ТОВ «Делва ЛТД» на суму
263021,00 грн.

03.02.2014 між позивачем та ТОВ «Делва ЛТД»
було укладено договір поставки №03/02-14,
за умовами якого останній зобов'язався
поставити позивачу вироби, загальна
кількість, часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура),
одиниця виміру та ціна яких визначена в
видаткових накладних, а позивач
прийняти та сплатити їх вартість.
Поставка виконується виключно
транспортом покупця та за його рахунок.

На виконання зазначеного договору ТОВ
«Делва ЛТД» на загальну суму 556413,69 грн.
в тому числі ПДВ у розмірі 92735,79 грн.
виписано податкові накладні від 03.02.2014
№800-802, від 04.02.2014 №803-804, від 05.02.2014 №805-806,
від 06.02.2014 №807-808, від 07.02.2014 809-811 та
видаткові накладні на зазначену суму.

Позивач розрахувався за товар у
безготівковій формі, шляхом переказу
коштів на банківський рахунок ТОВ
«Делва ЛТД».

10.02.2014 між позивачем та ТОВ «Делва ЛТД»
було укладено договір поставки №10/02-14,
за умовами якого останній зобов'язався
поставити позивачу вироби, загальна
кількість, часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура),
одиниця виміру та ціна яких визначена в
видаткових накладних, а позивач
прийняти та сплатити їх вартість.
Поставка виконується виключно
транспортом покупця та за його рахунок.

На виконання зазначеного договору ТОВ
«Делва ЛТД» на загальну суму 410521,75 грн.
в тому числі ПДВ у розмірі 68420,29 грн.
виписано податкові накладні від 10.02.2014
№812-813, від 11.02.2014 №814-815, від 12.02.2014 №816-817,
від 13.02.2014 №818, від 14.02.2014 №819 та
видаткові накладні на зазначену суму.

Позивач розрахувався за товар у
безготівковій формі, шляхом переказу
коштів на банківський рахунок ТОВ
«Делва ЛТД».

17.02.2014 між позивачем та ТОВ «Делва ЛТД»
було укладено договір поставки №17/02-14,
за умовами якого останній зобов'язався
поставити позивачу вироби, загальна
кількість, часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура),
одиниця виміру та ціна яких визначена в
видаткових накладних, а позивач
прийняти та сплатити їх вартість.
Поставка виконується виключно
транспортом покупця та за його рахунок.

На виконання зазначеного договору ТОВ
«Делва ЛТД» на загальну суму 314658,76 грн.
в тому числі ПДВ у розмірі 52443,13 грн.
виписано податкові накладні від 17.02.2014
№820-821, від 18.02.2014 №822, від 19.02.2014 №823, від
20.02.2014 №824, від 21.02.2014 №825 та видаткові
накладні на зазначену суму.

Позивач розрахувався за товар у
безготівковій формі, шляхом переказу
коштів на банківський рахунок ТОВ
«Делва ЛТД».

24.02.2014 між позивачем та ТОВ «Делва ЛТД»
було укладено договір поставки №24/02-14,
за умовами якого останній зобов'язався
поставити позивачу вироби, загальна
кількість, часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура),
одиниця виміру та ціна яких визначена в
видаткових накладних, а позивач
прийняти та сплатити їх вартість.
Поставка виконується виключно
транспортом покупця та за його рахунок.

На виконання зазначеного договору ТОВ
«Делва ЛТД» на загальну суму 296528,56 грн.
в тому числі ПДВ у розмірі 49421,43 грн.
виписано податкові накладні від 24.02.2014
№826, від 25.02.2014 №827, від 26.02.2014 №828, від
27.02.2014 №829, від 28.02.2014 №830 та видаткові
накладні на зазначену суму.

Позивач розрахувався за товар у
безготівковій формі, шляхом переказу
коштів на банківський рахунок ТОВ
«Делва ЛТД».

Суд зазначає, що наявні в матеріалах
справи податкові накладні та видаткові
накладні оформлені належним чином,
підписані повноважними особами
підприємств, завірені печатками
підприємств та повністю підтверджують
факт здійснення позивачем
господарських операцій з ТОВ «Делва
ЛТД».

Всі вищевказані документи наявні в
матеріалах справи.

Згідно умов зазначених договорів
транспортування придбаного товару
здійснювалось позивачем власними
силами, за допомогою власного
автомобіля Renault Trafic №АР6881СЕ. Факт
поставки товару підтверджується
товарно-транспортними накладними від
04.02.2014, від 14.02.2014, від 27.02.2014, від 28.02.2014 та
подорожніми листами від 04.02.2014 №798812,
від 14.02.2014 №798813, від 27.02.2014 №798814, від
28.02.2014 №798815.

Суд зазначає, що згідно даних про
зареєстровані транспортні засоби з АІС
«Автомобіль» ДАІ МВС України за
позивачем зареєстрований легковий
автомобіль Renault Trafic №АР6881СЕ.

Суд зазначає, що надані
товарно-транспортні накладні
оформлені належним чином, містять всю
необхідну інформацію щодо
транспортування товару, а саме:
найменування вантажовідправника,
вантажоодержувача, замовника, пункт
розвантаження, найменування
автомобілю, прізвище та підпис водія,
підпис та печатка перевізника.

Судом встановлено, що придбаний у ТОВ
«Делва ЛТД» товар позивач
використовував при наданні послуг з
технічного обслуговування та
ремонтних робіт.

24.01.2013 між позивачем та ТОВ «ТИС-Руда»
було укладено договір №3 про технічне
обслуговування в обсязі ТО-3 та
поточних ремонтів в обсязі ТР-1, ТР-2
тепловозу ТГМ-4А №2340. За зазначеним
договором позивач взяв на себе
обов'язки виконувати технічне
обслуговування в обсязі ТО-3 та
поточних ремонтів в обсязі ТР-1, ТР-2
тепловозу ТГМ-4А №2340. Позивач
зобов'язався виконувати технічне
обслуговування, поточні ремонти зі
своїх матеріалів та власними засобами.

До зазначеного договору складалися
калькуляції, графік надання послуг та
розшифровки калькуляцій.

За наслідками надання послуг були
складені Акти здачі-приймання робіт
(надання послуг) від 06.02.2014 №ОУ-0000005, від
28.02.2014 №0000010.

02.11.2012 між позивачем та ТОВ
«Трансінвестсервіс» було укладено
договір №48 про технічне
обслуговування в обсязі ТО-3 та
поточних ремонтів в обсязі ТР-1, ТР-2
тепловозу ТГМ-4А №2388. За зазначеним
договором позивач взяв на себе
обов'язки виконувати технічне
обслуговування в обсязі ТО-3 та
поточних ремонтів в обсязі ТР-1, ТР-2
тепловозу ТГМ-4А №2388. Позивач
зобов'язався виконувати технічне
обслуговування, поточні ремонти зі
своїх матеріалів та власними засобами.

До зазначеного договору складалися
калькуляції, графік надання послуг та
розшифровки калькуляцій.

За наслідками надання послуг були
складені Акти здачі-приймання робіт
(надання послуг) від 06.02.2014 №ОУ-0000003,
№0000004, від 28.02.2014 №ОУ-0000008, №0000009.

15.08.2013 між позивачем та ТОВ
«Трансінвестсервіс» було укладено
договір підряду №11, за яким позивач
взяв на себе обов'язки виконати
капітальний ремонт залізничного крану
КДЕ-251 №652 з модернізацією, з заміною
опорно-поворотного пристрою та
провести експертно-технічний огляд та
позачергове освідчення залізничного
крана. Позивач зобов'язався виконувати
роботи зі своїх матеріалів та власними
засобами за своїм місцем знаходження.
До зазначеного договору складалися
калькуляція та розшифровка
калькуляції.

За наслідками надання послуг було
складено Акт здачі-приймання робіт
(надання послуг) від 03.03.2014 №ОУ-0000011.

04.09.2013 між позивачем та ПАТ «Алчевський
коксохімічний завод» було укладено
договір підряду №АКХЗ-1791-2013, за яким
позивач взяв на себе обов'язки власними
силами та в строк, визначений
договором, виконати капітальний ремонт
в обсязі КР-2тепловозу серії ТГМ 4Б №0615.

До зазначеного договору складалися
уточнена калькуляція, уточнююча
розшифровка калькуляції.

За наслідками надання послуг було
складено Акт здачі-приймання робіт
(надання послуг) від 06.02.2014 №ОУ-0000006.

Також, суд зазначає, що перерахування
коштів легально діючими
підприємствами на рахунок фіктивних
підприємств, не робить ці кошти
отриманими завідомо злочинним шляхом,
оскільки вони вважаються отриманими
під час легальної господарської та
підприємницької діяльності, поки не
доведено протилежне. На даний час не
має будь-якого судового рішення, що
надавало би оцінку взаємовідносин
позивача з ТОВ «Полімер-Універсал».

Відповідач в обгрунтування висновків
Акту перевірки посилається на акт ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська від 04.04.2014 №816/223/38905373
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Делва ЛТД» щодо
підтвердження реальності здійснення
господарських відносин їх реальності
та повноти відображення у податковому
обліку за лютий 2014 року, яким
встановлено, що за лютий 2014 року не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із
контрагентами, їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
платником податків операцій
постачальники - ТОВ «Дельта ЛТД» -
покупці за лютий 2014 року не мали та не
могли мати ніякого юридичного змісту в
зв'язку з наведеним вище.

Суд зазначає, що постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 29.04.2014
адміністративний позов ТОВ «Делва ЛТД»
до ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії було
задоволено. Визнано протиправними дії
ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
проведення зустрічної звірки, за
результатами якої 31.03.2014 складено Акт
№478/04-62-22-1/38905373 «Про результати
зустрічної звірки ТОВ «Делва ЛТД» щодо
не підтвердження реальності
здійснення господарських відносин їх
реальності та повноти відображення у
бухгалтерському обліку за січень 2014
року» та 04.04.2014 складено Акт «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Делва ЛТД» щодо
підтвердження реальності здійснення
господарських відносин їх реальності
та повноти відображення в обліку за
лютий 2014 року».

Також, відповідач посилається на
відомості аналітичної інформаційної
системи «Податковий блок» підсистеми
автоматизованого співставлення на
рівні контрагентів по платнику
податків ТОВ «Делва ЛТД», з яких
вбачається відсутність зареєстрованих
виданих податкових накладних за
звітний період - 28.02.2014, 31.03.2014. Зазначену
інформацію суд не приймає як доказ
нереальності господарських операцій
через таке.

Суд зазначає, що за приписами ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним є його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені без повного та
всебічного дослідження наявної
інформації.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року було звернено увагу на
наступне: «...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Зазначена норма недійсність
господарського зобов'язання пов'язує з
наступним: невідповідністю його змісту
вимогам закону; наявністю мети, що за
відомо суперечить інтересам держави і
суспільства; укладенням учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставини можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів
наявності фактів порушення
конституційних прав чи свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
заволодіння ним, внаслідок укладання
та виконання позивачем та його
контрагентами правочинів.

Суд зазначає, що на даний час у суду
відсутні відомості щодо наявності
судових рішень, які б спростовували
факт реальності виконання договорів,
укладених між позивачем та його
контрагентами.

Відповідачем не доведено наявності
мети, завідомо суперечної інтересам
держави і суспільства, а також
існування умислу у позивача чи його
контрагента, як обов'язкової ознаки для
визнання правочину недійсним та
застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що
можливий захист порушеного права
шляхом звернення до суду із позовом про
визнання нікчемного правочину дійсним
стосується лише нікчемних правочинів з
дефектом форми та правочинів без
необхідного схвалення (параграф 2 глави
16 ЦК України).

Відповідачем також не було
обґрунтовано належним чином і доведено
у встановленому законом порядку, що
угоди між позивачем та його
контрагентами порушують публічний
порядок, суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави.

Відповідачем лише зазначено, без
відповідних доказів, про відсутність
реальності поставок товарів (робіт,
послуг), які економічно необхідні для
виконання такого постачання або
здійснення діяльності тощо, що може
свідчити про відсутність необхідних
умов для здійснення відповідної
господарської, економічної діяльності
як позивачем, так і його контрагентом -
що є лише припущенням.

Також, відповідно до вимог податкового
законодавства, особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

Судом встановлено, що ТОВ «Делва ЛТД» у
період, який перевірявся, мало статус
платника податку на додану вартість, а
відтак мало право видавати позивачу
податкові накладні на підтвердження
факту отримання останнім товару, який
надавався цим підприємством.

Також, суд зазначає, що у разі, якщо
контрагент підприємства порушив
законодавство при нарахуванні та
сплаті своїх податкових зобов'язань,
відповідальність за це несе виключно
він, можливості покладення
відповідальності на інших осіб
законодавством України не тільки не
передбачено, але прямо заборонено.
Таким чином, несплата податків однією
із сторін правочину чи їх приховування
не є підставою для висновку про
нікчемність правочину.

Відповідач в Акті перевірки позивача
також посилається на недотримання,
позивачем вимог ст. 1, ч. 2 ст. 3, ч. 2 ст. 9
Закону №996, пп. 1.1 п. 1, пп. 1.2 п. 1, п. 2.16 ст. 2
Положення №88,

Статтею 1 Закон України №996 визначено,
що первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства;

бухгалтерський облік - процес
виявлення, вимірювання, реєстрації,
накопичення, узагальнення, зберігання
та передачі інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону №996
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

За приписами ч. 1, 2 ст. 9 Закону №996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого
складено документ;

зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Згідно п. 1.1, п. 1.2 п. 1 Положення №88
Положення встановлює порядок
створення, прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій,
основна діяльність яких фінансується
за рахунок коштів бюджету (надалі -
установи).

Господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Підпунктами 2.1., 2.2., 2.4, 2.16 п. 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
передбачено наступне:

Первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі
первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

У разі виявлення невідповідності
первинного документа вимогам
законодавства у сфері бухгалтерського
обліку такі документи з письмовим
обґрунтуванням передаються керівнику
підприємства, установи. До окремого
письмового рішення керівника такі
документи не приймаються до виконання.

Суд зазначає, що пред'явлені до
перевірки документи є первинними
документами у розумінні ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
оформлені належним чином, підписані
повноважними особами підприємств,
завірені печатками підприємств та
повністю підтверджують факт
здійснення між позивачем та ТОВ «Делва
ЛТД» господарської операції з поставки
товару.

З наведених вище підстав суд доходить
висновку про обґрунтованість
заявлених позивачем вимог щодо
протиправності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення та
необхідність його скасування.

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Доданим до матеріалів справи платіжним
дорученням від 25.09.2014 №516 документально
підтверджується факт сплати позивачем
судового збору в сумі 487,20 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на
користь позивача з Державного бюджету
України.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Локомотив
дизель сервіс» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Запоріжжі Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області про
визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
01.07.2014 №, прийняте Державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі м.Запоріжжі
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області, яким Товариству з
обмеженою відповідальністю «Локомотив
дизель сервіс» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 328776,25 грн., з
яких за основним платежем - 263021,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
65755,25 грн.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Локомотив дизель
сервіс» (,
місцезнаходження: 69120, м. Запоріжжя, вул.
Вороніна, 19-а, кв. 44) суму судового збору
у розмірі 487,20 грн. (чотириста
вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль