Справа № 1424/1714/12 (2а/1424/139/2012)
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м. Київ
К/800/52854/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в м. Южноукраїнську
Миколаївської області про визнання дій
незаконними та відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У липні 2012 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом до
відповідача про визнання дій
незаконними та відшкодування
моральної шкоди.

Постановою Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 27
грудня 2012 року позов задоволено.
Визнано незаконними дії управління
Пенсійного фонду України в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
(далі - Управління ПФУ) відносно
переводу ОСОБА_4 з 15 грудня 2011 року з
пенсії по інвалідності в розмірі
пенсії за віком на пенсію по
інвалідності в розмірі 50% пенсії за
віком. Визнано незаконними дії
Управління ПФУ щодо нарахування
позивачеві за березень 2012 року пенсію в
розмірі 50% від пенсії за віком, що
складає 838,87 грн. замість 1348,12 грн.
Визнано незаконними дії відповідача
стосовно припинення виплати пенсії
позивачеві з 01.07.2012 року в разі
небажання останнім звернутися в МСЕК з
метою продовження терміну
інвалідності. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача
моральну шкоду в розмірі 2500 грн. та
судові витрати.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року вказану постанову суду першої
інстанції скасовано і прийнято нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення цього суду і
залишити в силі постанову суду першої
інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 17 травня 2004 року
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року №1058 (далі -
Закон №1058) позивач отримує пенсію по
інвалідності.

Згідно заяви позивача від 24.05.2005 року
змінено розрахунок пенсії з червня 2005 р
- розрахунок проведено в розмірі пенсії
за віком. Також в зобов'язанні від 24.05.2005
року позивач зазначив, що не працює та
ознайомлений з тим, що у всіх випадках
працевлаштування (тимчасово або
постійно) необхідно терміново
повідомляти Управління ПФУ.

В період з квітня 2009 року по лютий 2012
року позивачеві як непрацюючій особі
нараховувалося підвищення відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 11.03.2009 року №198 «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» (З 01.01.2010 року
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 05.05.2010 року №331
«Деякі питання реалізації Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік»).

З квітня 2010 року відповідно до Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення від 17.07.2003 року №1078
пенсійна виплата позивача підлягала
індексації.

При відпрацюванні в лютому 2012 року
списків працюючих пенсіонерів за
даними системи персоніфікованого
обліку відомостей за 2011 рік та згідно
із довідкою підприємства
Костянтинівське монтажне управління
«Теплоенергомонтаж» від 22.02.2012 року
№57/126-204-12 встановлено, що позивач
працював там з 15.12.2011 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
що оскільки з 15 грудня 2011 року позивач
працевлаштувався, то він втрачає право
на отримання підвищення як непрацюючій
особі, на перерахунок пенсії
відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону №1058 та
індексації. У зв'язку з цим з 15.12.2011 року
позивача переведено на пенсію по
інвалідності, і розмір пенсії склав 838,87
грн.

Пунктом 12 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій, затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 року №22-1,
встановлено, що у разі
працевлаштування особи, якій
призначено пенсію, такою особою
протягом 10 днів надається органу, що
призначає пенсію, довідка про
прийняття на роботу. Однак, в
матеріалах справи відсутні докази, що
позивач самостійно відповідно до
Порядку не сповістив відповідача про
працевлаштування.

Згідно ст. 50 Закону №1058 суми пенсій,
виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або стягнуті
на підставі рішень територіальних
органів Пенсійного фонду чи в судовому
порядку в розмірі не більше, ніж 20%
пенсії до повного погашення.

Позивач 23 лютого 2012 року був викликаний
до Управління ПФУ, де його було
проінформовано, що через не
повідомлення про працевлаштування
йому нарахували переплату пенсії за 2,5
місяці в сумі 1 542,89 грн., а тому комісією
по призначенню та виплаті пенсій при
Управлінні ПФУ цілком обґрунтовано
прийнято рішення №2 від 16.02.2012 року про
стягнення надміру виплачених сум за
період з 15.12.2011 року по 29.02.2012 року в сумі
1 542,89 грн. по 20% розміру пенсійної
виплати позивача з березня 2012 року до
повного погашення заборгованості
згідно ст. 50 Закону №1058.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
що рішення суду першої інстанції
ґрунтується лише на твердженні
позивача про повідомлення відповідача
в усній формі про своє
працевлаштування.

Також колегія суддів вважає правильним
зауваження суду апеляційної інстанції
стосовно того, що суд першої інстанції,
встановивши, що відповідач порушив
норми права, які регулюють спірні
правовідносини, повинен був визнати
такі дії незаконними та зобов'язати
відповідача провести нарахування і
виплату належних сум відповідно до
закону, а не ухвалювати рішення про
нарахування та виплату конкретних сум.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про
безпідставність позовних вимог та
відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зроблених
судом апеляційної інстанції висновків
не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскарженого судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер