Справа № 2а-3966/10/0970
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року

Справа № 89972/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представників відповідача
Ляховича Д.П., Ласійчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю «Спеціалізоване
ремонтно-монтажне
пусконалагоджувальне підприємство
«Монтажрембуд» на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 22.07.2011 року
в справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спеціалізоване ремонтно-монтажне
пусконалагоджувальне підприємство
«Монтажрембуд» до Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Івано-Франківській області
про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2010 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Спеціалізоване
ремонтно-монтажне
пусконалагоджувальне підприємство
(далі ТзОВ СРМПП) «Монтажрембуд»
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Коломийської об'єднаної
державної податкової інспекції (далі
Коломийська ОДПІ) в Івано-Франківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Позивач просив скасувати податкові
повідомлення-рішення №/2 від
27.05.2010 року, яким визначено зобов'язання
по податку на прибуток в загальній сумі
106416,60 грн., та №001407310/2 від 27.05.2010 року,
яким визначено податкове зобов'язання
по податку на додану вартість в
загальній сумі 149 665,50 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
22.07.2011 року позивачу в задоволенні
позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило ТзОВ СРМПП «Монтажрембуд»,
яке в апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову постанову
про задоволення позовних вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовує змістом
доводів позовної заяви, вважаючи що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення не відповідають
законодавству, що регулює спірні
правовідносини.

Зокрема, вважає, що податкове
повідомлення-рішення №001407310/2 від 27.05.2010
року є неправомірним, оскільки судом
першої інстанції не взято до уваги, що
придбання й наступне списання
паливно-мастильних матеріалів
здійснено не тільки на орендовані, але
й на власні транспортні засоби.
Придбане пальне було списане за
подорожними листами на власні
транспортні засоби в кількості 11
одиниць, які були задіяні
підприємством для здійснення
господарської діяльності.

Податкове повідомлення-рішення
№/2 від 27.05.2010 року, яким визначено
зобов'язання по податку на прибуток в
загальній сумі 106416,60 грн., також є
неправомірним, оскільки до вказаної
суми безпідставно включено
кредиторську заборгованість, по якій
минув термін позовної давності.

Вислухавши суддю-доповідача,
представників відповідача, які просять
апеляційну скаргу відхилити, а
постанову суду першої інстанції
залишити без змін, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

В справі встановлено, що в період з
16.11.2009 року по 11.12.2009 року Коломийською
ОДПІ було проведено виїзну планову
документальну перевірку ТзОВ СРМПНП
«Монтажрембуд» з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства за період з 1.07.2008 року по
30.09.2009 року, за результатами якої
складено акт перевірки від 18.12.2009 року
№490/231/22174858.

Згідно акта перевірки від 18.12.2009 року
№490/231/22174858 встановлено порушення
позивачем пп.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.4
п.7.4, пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість в сумі 99777
грн., та зменшено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду - за вересень 2009
року в сумі 38960 грн. Крім того,
податковим органом виявлено порушення
п.5.9 ст. 5, п.5.1 ст.5, п.4.1 ст.4 та пп. 11.3.5 п.11.3
ст.11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
в результаті чого встановлено
заниження податку на прибуток на 43416
грн., в т.ч. за ІІІ квартал 2009 року на 43416
грн.

На підставі акта перевірки від 18.12.2009
року №490/231/22174858 відповідачем прийняті
відповідні податкові
повідомлення-рішення, які за
результатами процедури
адміністративного оскарження, були
залишені без змін та винесені нові
податкові повідомлення-рішення:

№/2 від 27.05.2010 року, яким визначено
позивачу зобов'язання по податку на
прибуток в сумі 106416,60 грн., з яких за
основним платежем 43416 грн. та 63000,60 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями;

№001407310/2 від 27.05.2010 року, яким визначено
позивачу податкове зобов'язання по
податку на додану вартість у сумі 149 665,50
грн., з яких за основним платежем 99777
грн. та 49888,50 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
порушення позивачем податкового
законодавства належним чином
встановлені та підтверджені
матеріалами справи, тому оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
податкового органу є правомірними та
не підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Суд першої інстанції встановив, що в IV
кварталі 2008 року позивачем самостійно
відображено в складі валових доходів
кредиторську заборгованість, по якій
минув термін позовної давності в сумі
145 838 грн. за отримані послуги, а саме:
перед Агронафтогаз - 23211,76 грн.; Надвірна
водоканал - 116895,60 грн., з різними
контрагентами - 5730,90 грн.

Податковий орган та суд прийшли до
висновку, що в даному випадку
позивачем не було здійснено
компенсацію вартості товарів, які він
отримав, тому підстав для віднесення
вартості цих товарів до валових витрат
в позивача не було, оскільки їх
вартість не відповідає визначенню
валових витрат згідно п. 5.1 ст. 5 Закону.

Якщо сума кредиторської
заборгованості платника податку перед
іншою юридичною чи фізичною особою
залишилася нестягнутою після
закінчення терміну позовної давності,
то вона на підставі пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» включається до
складу його валових доходів. При цьому
такий платник повинен одночасно
зменшити валові витрати на суму
оприбуткованого товару (робіт, послуг),
оскільки ним фактично не понесені
витрати відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

З такими висновками суду та
відповідача колегія суддів суду
апеляційної інстанції погодитися не
може.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 вказаного Закону до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Тобто вказана правова норма передбачає
включення до валових витрат не лише
суми фактично сплачених, але також і
нарахованих витрат. В свою чергу,
пунктами 5.3 - 5.7 статті 5 вказаного
Закону обмеження на віднесення витрат
по придбаних, але фактично неоплачених
товарах (робіт, послуг) до складу
валових не встановлені.

Таким чином, Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не передбачена норма, яка зобов'язує
платника податків зменшувати валові
витрати на суму безоплатно отриманого
товару, віднесену до валових витрат за
першою подією (оприбутковування
товару).

Крім того, слід зазначити, що пункт 5.1
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не встановлює порядок ведення
податкового обліку, а лише визначає
поняття валових витрат і їх склад.
Безпосередньо правила ведення
податкового обліку встановлені
статтею 11 вказаного Закону, відповідно
до якої валові витрати і валові доходи
формуються за правилом першої події.

Отже, твердження відповідача про
порушення позивачем пункту 5.1 статті 5
цього Закону через те, що останній не
відкоригував валові витрати при
списанні кредиторської заборгованості
не відповідає приписам цієї норми.

Тому, колегія суддів приходить до
висновку, що позивач, самостійно
відобразивши у складі валових доходів
145 838 грн. кредиторської
заборгованості, по якій минув термін
позовної давності, не мав обов'язку
коригування валових витрат.

Проте, як видно з поданого розрахунку
податкового органу, зазначені
обставини на розмір визначеного в
оскарженому податковому
повідомленні-рішенні №/2 від
27.05.2010 року податкового зобов'язання з
податку на прибуток підприємств та
розмір застосованих штрафних
(фінансових) санкцій не впливають,
оскільки за 2008 рік об'єкт оподаткування
цим видом податку мав від'ємне
значення, в зв'язку з чим податок на
прибуток позивачу за наслідками
перевірки не нараховувався.

Крім того, перевіркою було
встановлено, що позивач орендував у
фізичних осіб транспортні засоби, по
яких списувались паливно-мастильні
матеріали, що включались до складу
валових витрат позивача, зокрема:

відповідно до договору оренди № б/н від
2.01.2009 року, орендодавець ОСОБА_3 (код
НОМЕР_1) здавав в оренду ТзОВ СРМП
«Монтажрембуд» автомобіль НОМЕР_2.
Термін оренди встановлений з 2.01.2009 року
по 31.12.2009 року, з умовою його
пролонгації на 2010 рік, якщо жодна зі
сторін у термін до закінчення строку
договору оренди не заявить про намір
його припинити.

відповідно до договору оренди № б/н від
2.01.2009 року, орендодавець ОСОБА_4 (код
НОМЕР_3) здавав в оренду ТзОВ СРМПНП
«Монтажрембуд» автомобіль НОМЕР_4.
Термін оренди з 2.01.2009 року по 31.12.2009
року, з такою ж умовою пролонгації на 2010
рік.

відповідно до договору оренди № б/н від
2.01.2009 року, орендодавець ОСОБА_5 (код
НОМЕР_5) здавав в оренду ТзОВ СРМПНП
«Монтажрембуд» автомобіль НОМЕР_6.
Термін оренди з 2.01.2009 року по 31.12.2009
року, з такою ж умовою пролонгації на 2010
рік.

відповідно до договору оренди № б/н від
2.01.2009 року, орендодавець ОСОБА_6 (код
НОМЕР_8) здавав в оренду ТзОВ СРМПНП
«Монтажрембуд» автомобіль НОМЕР_7.
Термін оренди з 2.01.2009 року по 31.12.2009
року, з такою ж умовою пролонгації на 2010
рік.

Вищевказані договори не були
нотаріально посвідчені, що
підтверджується актом перевірки та не
заперечується позивачем.

Відповідно до ст. 799 ЦК України, договір
найму транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню.

Згідно з ст. 220 ЦК України, у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 236 ЦК України,
нікчемний правочин є недійсним з
моменту його вчинення. Визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. (ст. 215 ЦК України).

Згідно матеріалів справи по наведених
нікчемних договорах позивачем списано
паливні-мастильні матеріали на
загальну суму 317 693 грн., а саме: за І
квартал 2009 року - 84666,57 грн.; за ІІ
квартал 2009 року - 107681,19 грн.; за ІІІ
квартал 2009 року - 125345,00 грн., чим
порушено пп.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
вищевказаного Закону, не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно ст.216 ЦК України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків. Отже, позивачем
безпідставно віднесено до складу
валових витрат витрати по договорах
оренди транспортних засобів у фізичних
осіб, які є нікчемними.

За таких обставин, податковий орган
прийшов до правильного висновку щодо
завищення позивачем валових витрат по
вказаних операціях на суму 317 693 грн.
Доводи апелянта щодо списання
паливно-мастильних матеріалах на
власні транспортні засоби є
безпідставними, оскільки висновок
податкового органу щодо
безпідставного завищення валових
витрат на суму 317 693 грн. ґрунтується
тільки на нікчемних договорах позивача
з фізичними особами.

Крім того, перевіркою було встановлено,
що позивачем в порушення п. 5.9 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» занижено убуток
балансової вартості запасів за II
півріччя 2008 року в сумі 302259 грн., та за
три квартали 2009 року в сумі 568115 грн.

Реєстр встановлених порушень при
визначенні суб'єктом господарювання
приросту (убутку) балансової вартості
запасів наведено у пункті 3.1.1 акта
перевірки.

Також проведеною перевіркою
відображеного показника за період, що
перевірявся, на підставі головної
книги, оборотно-сальдових відомостей
по рахунку 661, табелів робочого часу та
відомостей нарахування заробітної
плати працівників, встановлено
заниження задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 04.3
Декларацій «витрати на оплату праці» в
сумі 2716 грн., в тому числі:

за І квартал 2009 року в сумі 1486,0 грн.;

за II квартал 2009 року в сумі 1230,0 грн.

Проведеною перевіркою відображеного
показника за період, що перевірявся
також встановлено заниження
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 04.4
Декларацій «сума страхового збору
(внесків) до фондів державного
загальнообов'язкового страхування» в
сумі 1046 грн., в тому числі:

за І квартал 2009 року на 572 грн.;

за II квартал 2009 року на 474 грн.

Проведеною перевіркою відображеного
показника за період, що перевірявся, на
підставі головної книги,
оборотно-сальдових відомостей по
рахунках 641, встановлено заниження
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 04.6
Декларацій «сума податків, зборів
(обов'язкових платежів), крім
визначених у 04.4» в сумі 1807 грн., в тому
числі:

за IV квартал 2008 року занижено на 1804 грн.;

за І квартал 2009 року завищено на 1997 грн.;

за II квартал 2009 року занижено на 15 грн.;

за III квартал 2009 року занижено на 1985 грн.

Перевіркою показників, відображених у
рядку 04.10 Декларацій «витрати на
поліпшення основних фондів та
нафтогазових свердловин», за період з
1.07.2008 року по 30.09.2009 року у сумі 769 грн.,
встановлено , що в порушення п.5.9 ст. 5
Закону позивачем завищено витрати на
поліпшення основних фондів на суму 769
грн., в тому числі за IV квартал 2008 року
на 275 грн., за І квартал 2009 року на 494 грн.

Проведеною перевіркою відображеного
показника за період, що перевірявся, на
підставі оборотно-сальдових
відомостей та відомості по Дт рах. 23, 91,
92, встановлено заниження
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 04.13
Декларацій «інші витрати, крім
визначених у 04.1 - 04.12» за перевірений
період в сумі 575009 грн. (а.с. 21-22).

Ці обставини не оспорюються апелянтом
в апеляційній скарзі.

Отже, висновки суду першої інстанції та
відповідача щодо правомірності
прийняття податкового
повідомлення-рішення №/2 від
27.05.2010 року, яким визначено позивачу
податкове зобов'язання по податку на
прибуток в сумі 106 416,60 грн. є
правильними та обґрунтованими.

Відповідно до пп. 7.4.4. п.7.4 ст.7 чинного на
час спірних правовідносин Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

В справі встановлено, що позивачем
списано паливно-мастильні матеріали на
суму 317 693 грн. по нікчемних договорах
оренди транспортних засобів. Внаслідок
чого, позивачем завищено суму
податкового кредиту по нікчемних
господарських операціях на суму 63 538,00
грн., чим порушено пп. 7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Крім того, перевіркою було
встановлено, що в IV кварталі 2008 року
згідно з актами списання ПММ №66, №71, №81
списано паливно-мастильні матеріали на
витрати, не пов'язані з господарською
діяльністю, що відображено
бухгалтерською проводкою Дебет 949
«Інші витрати операційної діяльності»
у сумі 361 829,79 грн.

Відповідно до Інструкції про
застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України № 291 від 30.11.1999 року, із
змінами та доповненнями,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 21.12.1999 року за №893/4186 на
субрахунку 949 «Інші витрати
операційної діяльності»
узагальнюється інформація про такі
витрати операційної діяльності, які не
знайшли відображення на інших
субрахунках рахунку 94 «Інші витрати
операційної діяльності», зокрема
витрати житлово-комунальних і
обслуговуючих господарств, дитячих
дошкільних закладів, будинків
відпочинку, санаторіїв та інших
закладів оздоровчого та культурного
призначення тощо. Підприємства, які є
страховиками відповідно до Закону
України «Про страхування», на цьому
субрахунку узагальнюють інформацію
про витрати страховика, зокрема
відрахування у централізовані
страхові резервні фонди, які
утворюються для забезпечення
виконання зобов'язань щодо окремих
видів обов'язкового страхування,
відрахування в страхові резерви, інші,
ніж резерв незароблених премій, які
формуються у випадках, передбачених
чинним законодавством.

Оскільки позивач самостійно
відобразив витрати в сумі 361 829,79 грн. за
бухгалтерською проводкою Дебет 949
«Інші витрати операційної діяльності»,
Кредит 203 «Паливо», тобто відніс ці
витрати до витрат, не пов'язаних із
господарською діяльністю, тому він
відповідно до пп. 7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» позбавлений права включати
суму 72 366 грн. до складу податкового
кредиту.

Суми штрафних (фінансових) санкцій по
оскаржуваних повідомленнях-рішеннях
були визначені відповідачем
відповідно до пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що порушення позивачем
податкового законодавства, які були
виявлені перевіркою, мали місце, тому
прийняті Коломийською ОДПІ податкові
повідомлення-рішення №/2 від
27.05.2010 року, яким визначено зобов'язання
по податку на прибуток в загальній сумі
106416,60 грн., та №001407310/2 від 27.05.2010 року,
яким визначено податкове зобов'язання
по податку на додану вартість в
загальній сумі 149 665,50 грн. є
правомірними та не можуть бути
скасовані.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Постанова суду першої інстанції
відповідає матеріалам справи, наявним
в ній доказам, правильно застосованим
нормам матеріального та
процесуального права, тому підстав для
її скасування колегія суддів не
знаходить.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спеціалізоване ремонтно-монтажне
пусконалагоджувальне підприємство
«Монтажрембуд» залишити без
задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
22.07.2011 року в справі № 2а-3966/10/0970
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський