Справа № 809/3687/14
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р.
№ 809/3687/14

11 год. 00 хв.
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Хомі О.В.

за участю представника позивача
Шудравої Я.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Івано-Франківську до
Прикарпатського будівельно-монтажного
підприємства по газифікації про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

12.11.2014 року відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Івано-Франківську
(далі - позивач) звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Прикарпатського будівельно-монтажного
підприємства по газифікації (далі -
відповідач) про стягнення
заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
відповідачем рахується заборгованість
зі сплати страхових внесків до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Івано-Франківську в
розмірі 990,08 грн.

Представник позивача заявлені вимоги
підтримала з підстав, викладених в
адміністративному позові.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, поштове
відправлення із повісткою, направлене
відповідачу за адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
повернулося до суду без вручення в
зв'язку із відсутністю підприємства за
даною адресою. В такому випадку у
відповідності до положень ч.4 ст.33
Кодексу адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, вважається, що
судовий виклик вручений
Прикарпатському будівельно-монтажному
підприємству по газифікації належним
чином. Заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи
відповідач не подав, причини неявки
суду не повідомив. Наданим правом на
подання заперечення проти позову не
скористався.

Враховуючи наявність в матеріалах
справи достатньої кількості доказів,
необхідних для вирішення справи по
суті, згідно положень ч.4 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України суд визнав можливим
розглянути дану адміністративну
справу на підставі наявних у ній
доказів за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що адміністративний позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
Витягу з Єдиного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
Прикарпатське будівельно-монтажне
підприємство по газифікації
зареєстроване як юридична особа, та
відповідно до приписів ст.6 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" за
№ 1105-XIV від 23.09.1999 року є
страхувальником в змісті даного
Закону.

У судовому засіданні встановлено, що
згідно поданого звіту за І квартал 2013
року, Прикарпатське
будівельно-монтажне підприємство по
газифікації самостійно визначило суму
несплачених коштів за страховими
внесками до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Івано-Франківську в
розмірі 990, 08 грн.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998
№16/98-ВР (далі - Основи)
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.

Страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, відповідно до статті 4
Основ, є видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідно до статті 14 Основ страхові
фонди є органами, які здійснюють
керівництво та управління окремими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
провадять акумуляцію страхових
внесків, контроль за використанням
коштів, забезпечують фінансування
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням та
здійснюють інші функції згідно з
затвердженими статутами.

Статтею 6 Закону України від 23.09.1999
№1105-XIV "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
встановлено, що суб'єктами страхування
від нещасного випадку є застраховані
громадяни, а в окремих випадках - члени
їх сімей та інші особи, страхувальники
та страховик. Застрахованою є фізична
особа, на користь якої здійснюється
страхування (працівник);
страхувальниками є роботодавці, а в
окремих випадках - застраховані особи;
страховик - Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, робочим органом
якого згідно з статтею 18 Закону є
відділення виконавчої дирекції Фонду.

У відповідності до частини першої
статті 15 Закону України від 23.09.1999
№1105-XIV "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" Фонд
є некомерційною самоврядною
організацією, але відносини, що
виникають між застрахованими особами,
страхувальниками і страховиком, мають
усі ознаки публічно-правових, а тому
мають розглядатися в порядку
адміністративного судочинства. Фонд у
цих відносинах, хоча і не є органом
державної влади, але здійснює
управлінські функції на виконання
делегованих владних повноважень.

Частиною п'ятою статті 21 Основ (у
редакції, що діяла до 01.01.2011) обов'язок
сплачувати внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань покладався виключно на
роботодавця.

Крім того, частиною другою статті 45
Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (у редакції, що діяла до
01.01.2011) було встановлено, що
роботодавець як страхувальник
зобов'язаний своєчасно та повністю
сплачувати в установленому порядку
страхові внески до Фонду.

До 1 січня 2011 року порядок здійснення
платежів і резервування коштів, строки
сплати внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
визначалися законами України з окремих
видів загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 22 Основ).

Частиною шостою статті 47 Закону
України від 23.09.1999 №1105-XIV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (у редакції, що діяла до
01.01.2011) визначалось, що страхові внески
є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 11.01.2001 №2213-III "Про розмір внесків на
деякі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування" (у
редакції, що діяла до 01.01.2011),статті 45
Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (у редакції, що діяла до
01.01.2011) відповідач був зобов'язаний
щомісячно сплачувати до Фонду
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань страхові внески.

У відповідності до пункту 7 розділу VIII
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Як вбачається з пояснень представника
позивача, у визначений чинним
законодавством строк Прикарпатським
будівельно-монтажним підприємством по
газифікації заборгованість зі сплати
страхових внесків не сплачено.

Наявність вказаної заборгованості та
її розмір відповідач не спростував,
доказів сплати боргу суду не
представив, чим фактично не заперечив
суму заборгованості, яка є предметом
позову в даній справі.

З огляду на вищевикладене, оскільки
недоїмка по сплаті страхових внесків в
сумі 990,08 грн. залишилась несплаченою,
останню слід стягнути в судовому
порядку, а відтак позовні вимоги
підлягають до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з Прикарпатського
будівельно-монтажного підприємства по
газифікації на користь відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Івано-Франківську 990
(дев'ятсот дев'яносто) грн. 08 коп.

Згідно ст.254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення
встановлених строків подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу
не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена в повному обсязі
28.11.2014 року.

Суддя
Гундяк В.Д.