Справа № 803/910/14
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
Справа № 6645/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання
Нефедової А.О.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Пивовара В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 10.06.2014 року
у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Ягодинської
митниці Міндоходів про визнання
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості,
картки відмови в прийнятті митної
декларації, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі -
Позивач, ФОП ОСОБА_3) звернулася до
Волинського окружного
адміністративного суду з позовом до
Ягодинської митниці (далі - Відповідач)
про визнання протиправними та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів № 205000006/2013/000120/2
від 18 листопада 2013 року, картки відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 205070000/2013/00174
від 18 листопада 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що позивачем надано
митному органу усі необхідні
документи, що давали можливість
визначити митну вартість товару за
першим методом визначення митної
вартості - за ціною договору
(контракту), а також належним чином
виконано вимоги відповідача про
надання додаткових документів.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 10.06.2014 року
у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ФОП ОСОБА_3, подавши на неї
апеляційну скаргу.

Позивач зазначає, що не погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає, що постанова підлягає
скасуванню із винесенням нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Звертає увагу на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника Позивача, який просить
задовольнити апеляційну скаргу,
представника Відповідача, який просить
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги, дослідивши обставини справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
18.11.2013 року Позивачем для митного
оформлення й митного контролю товарів
Відповідачу було надано відповідні
документи. В графах 12, 45 митної
декларації (МД-2) № 205070000/2013/056721 від 18
листопада 2013 року позивачем вказано
митну вартість в сумі 355 179 грн. 07 коп., що
є еквівалентом 33 013,57 євро, з них: 31 413,57
євро - заявлена вартість товару, 1 600
євро - вартість перевезення товару та
0,00 євро вартість навантаження,
розвантаження, страхування товару. При
цьому позивачем застосовано основний
метод визначення митної вартості - за
ціною договору (контракту) товарів, що
імпортуються.

За результатами розгляду наданих
документів митний орган у графі «Для
відміток митного органу» ДМВ вказав на
необхідність підтвердження заявленої
митної вартості товару відповідно до
статті 53 Митного кодексу України
шляхом подання прайс-листа виробника
товару, висновків про якісні та
вартісні характеристики товару,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями,
банківських платіжних документів про
оплату товару.

18 листопада 2013 року митний пост «Луцьк»
Ягодинської митниці Міндоходів видав
позивачу картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення (картка відмови) з підстав
невідповідності заповнення граф 12, 45
МД-2 вимогам статті 53 Митного кодексу
України та прийняття рішення про
визначення митної вартості товару №
205000006/2013/000120/2 від 18 листопада 2013 року.

Згідно із рішенням митного органу про
коригування митної вартості товару від
№ 205000006/2013/000120/2 від 18 листопада 2013 року
митна вартість була визначена в
розмірі 2,0134 євро за 1 кг, що становить 39
981,56 євро за партію товару вагою 19 858 кг,
що імпортувалася. Отже, різниця між
задекларованою позивачем за основним
методом митною вартістю товару та
визначеною Ягодинською митницею
Міндоходів митною вартістю становить 8
567,99 євро за всю партію товару.

З метою запобігання псуванню товару та
понесенню додаткових витрат за
транспортні послуги 18 листопада 2013
року позивачем було подано нову МД-2 №
205070000/2013/056832 із зазначенням у графах 12, 45
митної вартості товару, наведеної в
інвойсі № 13027889 від 13 листопада 2013 року.
Митне оформлення проведено за
другорядним резервним методом із
застосуванням гарантійних зобов'язань
- грошової застави. Кошти в сумі 137 646
грн. 31 коп. внесені позивачем на
депозитний рахунок митного органу як
грошова застава, а товар, що
декларувався, було випущено у вільний
обіг.

03 лютого 2013 року, відповідно до вимог
частини восьмої статті 55 Митного
кодексу України, позивачем митному
органу надано документи, які
витребовувались та заяву про остаточне
рішення щодо визначення митної
вартості товару.

Листом від 10 лютого 2014 року митний
орган повідомив позивача, що ним було
розглянуто усі надані документи та про
неможливість застосування митної
вартості, заявленої декларантом

Суд першої інстанції при вирішенні
справи дійшов висновку про
правомірність дій Відповідача. Проте
колегія суддів апеляційного суду з
таким висновком не погоджується з
огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Митним кодексом
України від 13.03.2012 року № 4495-VI (надалі -
МК України).

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари (ст. 49
МК України).

Відповідно до ст. 51 МК України, митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до гл. 9 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 52 МК України,
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

У ст. 53 МК України передбачено, що
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Разом з тим, у ч. 3 ст.53 Кодексу
передбачено перелік документів, які
митний орган може вимагати у
декларанта у разі, якщо документи,
зазначені у ч.2 ст. 53 МК України містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Як встановлено судом, позивачем надано
відповідачу для митного оформлення
документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 МК
України.

Крім того, на виконання ч.3 ст. 53 МК
України декларант також подав
додаткові документи.

Так, для митного оформлення
відповідачу було подано документи,
зазначені у в графі 44 МД, зокрема:

- контракт №49/2013/ОЕ від 24.10.2013 р.;

- рахунок - фактуру (інвойс) № 13027889 від
13.11.2013 р.,

- митна декларація (МД-2) № 205070000/2013/056721
від 18.11.2013 р.,

- декларація митної вартості (ДМВ) №
205070000/2013/056721 від 18.11.2013 р.,

- митна декларація № 205070000/2013/056721 від
18.11.2013 р.,

Також Позивачем разом із заявою від
03.02.2014р. було надано Відповідачу
документи, зазначені в графі «для
відміток митного органу» Декларації
митної вартості від 18.11.2013 р., а саме:

- прайс-лист виробника від 08.11.2013р.,

- завірена копія платіжного доручення
№1136 від 13.11.2013р.;

- повідомлення 8ШРТ №8345РУ.200481ІВОВ від
13.11.2013р.;

- завірена копія проформи-інвойс №194-2013
від 11.11.2013р.,

- висновок №2697/003507і/2/13 від 04.11.2013р.,

- лист ДП «Держзовнішінформ» №11/105 від
03.02.2014р.

Вказані документи підтверджують, що на
виконання умов контракту Продавцем
було виставлено проформу-інвойс № 194-2013
від 11.11.2013р. (була подана митному
органу). На підставі отриманої проформи
інвойсу Позивачем було здійснено 100%
передоплату товару, що підтверджується
платіжним дорученням №1136 від 13.11.2013р.
Як вказано у графі 70 «Призначення
платежу» вищезазначеного платіжного
доручення, «Передоплата відповідно до
контракту 49/2013DE від 24.10.2013р. за м'ясні
продукти. Інвойс №194-2013 від 11.11.2013 р.».
Таким чином, в у платіжному дорученні
№1136 від 13.11.2013р. зазначені Позивачем
реквізити проформи-інвойса
відповідають реквізитам, зазначеним у
самому проформі-інвойсі.

Також Позивачем на вимогу митного
органу разом із заявою від 03.02.2013р. було
подано відповідачу лист ДП
«Держзовнішінформ» № 11/105 від 03.02.2014
року. Згідно листа Державного митного
комітету України N 11/2-7737 17.10.96р. (чинного
на даний момент), експертні висновки,
підготовлені «Держзовнішінформом»,
мають чинність офіційних експертиз
стосовно умов виконання імпортно -
експортних контрактів, рівнів цін за
цими контрактами, а також інших
аспектів ЗЕД, та повинні прийматися до
уваги митними органами при ціновому
контролі.

Крім того, як вбачається з п. 5.1.
контракту № 55/2013DE від 14.11.2013 р. поставка
товару здійснюється автотранспортом
на територію України на умовах РСА або
ЕХW згідно Правил «Інкотермс - 2010»
зазначених у інвойсі. В даній ситуації,
поставка товару здійснювалась на
умовах РСА (що вбачається з графи 20
митної декларації «Умови поставки»).
Відповідно до умов РСА Правил
«Інкотермс - 2010», сторони обумовлюють
місце поставки товару. Якщо поставка
здійснюється на складі продавця, то
продавець несе відповідальність за
навантаження. Таким чином, усі витрати
по навантаженню товару могли були
покладені на Продавця, а не на Позивача.
Відповідно помилковими є висновки суду
першої інстанції про те, що позивачем
було заявлено неповні відомстві щодо
вартості товару через відсутність
документів, що підтверджують витрати
на навантаження.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.58 МК України
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Подані Позивачем документи чітко
ідентифікували оцінюваний товар та
містили об'єктивні і достовірні дані,
що піддавалися обчисленню, які чітко
підтверджували ціну товарів, що
підлягала сплаті позивачем на користь
продавця, тобто підтверджували митну
вартість товарів за ціною договору
згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК. А
тому, враховуючи приписи МК України, у
митного органу були відсутні підстави
для відмови у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом
митною вартістю.

Крім того, на вимогу митного органу
Позивачем було направлено на адресу
Ягодинської митниці усі документи, які
витребовувались у декларанта під час
розмитнення товару та перелік яких
відображений у графі «Для відміток
митного органу» в декларації митної
вартості від 18.11.2013 р.

Щодо застосування Львівською митницею
резервного методу визначення митної
вартості товару, то суд вважає, що такий
застосовано необґрунтовано.

Відповідно до ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України,
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Суд апеляційної інстанції приходить до
переконання, що позивачем надано
митному органу усі необхідні
документи, що давали можливість
визначити митну вартість товару за
першим методом визначення митної
вартості - за ціною договору
(контракту), а тому висновки Митниці
щодо документального не підтвердження
позивачем митної вартості товару є
необґрунтованими.

Беручи до уваги встановлені факти,
колегія суддів вважає, що митний орган,
здійснивши митне оформлення товарів за
шостим (резервним) методом, не надав
доказів того, що на підставі поданих
документів неможливо було визначити
митну вартість за першим методом та не
довів, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, були
недостатніми чи такими, що в сукупності
викликали сумнів в достовірності
інформації, в тому числі і щодо ціни, що
дає суду підстави визнати протиправним
та скасувати рішення митниці про
коригування митної вартості товарів та
картки відмови в прийнятті митної
декларації.

За таких обставин, має місце неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення ним
норм матеріального права.

Додатково колегія суддів апеляційного
суду зазначає, що судом першої
інстанції в описовій та мотивувальній
частині постанови використано доводи
та викладено обставини, які не мають
відношення до даної справи, що є
безумовною підставою скасування
такого рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
Позивача підлягає задоволенню, а
постанова суду першої інстанції
скасуванню з винесенням нової про
повне задоволення позовних вимог.

Крім того, Позивачу слід повернути
сплачений в суді першої (147 грн) та
апеляційної (73,08 грн) інстанції судовий
збір, разом 220,08 грн.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 10.06.2014 року
у адміністративній справі №803/910/14
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
рішення Ягодинської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів № 205000006/2013/000120/2 від 18
листопада 2013 року.

Визнати протиправним та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
205070000/2013/00174 від 18 листопада 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 220 (двісті двадцять) гривень 08
коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а у разі складення в повному
обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС
України - з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 28.11.2014 року