Справа № 813/5904/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2014 року 15 год. 12 хв.
Справа № 813/5904/14
Львівський окружний адміністративний
суд
у складі: головуючого - судді Сакалоша
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у м. Львові у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Старосамбірської районної державної
адміністрації про визнання вимушеним
прогулу, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, прийняття рішення про
здійснення контролю за судовим
рішенням,-

в с т а н о в и в:

На розгляд до Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту
ОСОБА_1) до Старосамбірської районної
державної адміністрації (далі по
тексту Старосамбірська РДА), в якій
позивач просить суд:

- визнати вимушеним прогул позивача
ОСОБА_1 протягом періоду з 12.03.2014 року по
23.05.2014 року з вини Старосамбірської
районної державної адміністрації;

- стягнути з Старосамбірської районної
державної адміністрації на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу при затримці
виконання рішення суду про поновлення
на посаді протягом періоду з 12.03.2014 року
по 23.05.2014 року та зобов'язати
Старосамбірську районну державну
адміністрацію встановити, нарахувати
та виплатити позивачу надбавку за
вислугу років у розмірі 20 відсотків з
14.02.2013 року до 23.05.2014 року, надбавки за
інтенсивність протягом періоду з
грудня 2013 року по березень 2014 року
включно та з урахуванням індексації за
період з квітня 2010 року по 30 листопада
2013 року, відповідно до поданого
розрахунку, що в загальній сумі
становить 14 404, 26 грн.;

- стягнути з Старосамбірської районної
державної адміністрації на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000,00
грн.;

- ухвалити рішення про здійснення
контролю за судовим рішенням до його
повного й остаточного виконання.

В судовому засіданні 20.11.2014 року
відповідно до вимог ч.3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) проголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Позовні вимоги мотивовані наступним.
Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
в справі №813/7707/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Старосамбірської районної державної
адміністрації про визнання
протиправним та скасування
розпорядження, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, адміністративний
позов задоволено в повному обсязі та
зобов'язано відповідача до негайного
поновлення позивача на посаді
начальника Управління праці та
соціального захисту населення
Старосамбірської РДА. 12.05.2014 року
колегія судів Львівського
апеляційного адміністративного суду
за розглядом апеляційної скарги
відповідача у справі № 876/3600/14
погодилась з висновком суду першої
інстанції та залишила скаргу апелянта
без задоволення. Проте, відповідач не
виконував судове рішення, а тому
позивач звернувся з виконавчим листом
до відділу примусового виконання
рішень управління виконавчої служби
Головного управління юстиції в
Львівській області, яка винесла
постанову ВП №42783255 від 02.04.2014 року про
відкриття виконавчого провадження.
23.05.2014 року керівник Старосамбірської
РДА видав розпорядження №82/07-01 К-1 «Про
поновлення на роботі ОСОБА_1» пунктом 2
якого позивача поновлено на посаді
начальника управління соціального
захисту населення. За таких обставин
позивач стверджує, що з 12 березня по 23
травня 2014 року перебував у вимушеному
прогулі, а відтак звернувся до суду із
вищевказаним позовом. Крім того,
зазначає, що незаконне звільнення з
посади спричинило
психологічно-емоційні та душевні
страждання у зв'язку з приниженням
честі, гідності та ділової репутації,
неможливістю належним чином
забезпечувати себе та свою сім'ю. У
зв'язку з наведеним, на думку позивача,
він має право на відшкодування
моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі з підстав, наведених у
позовній заяві та наданих поясненнях,
просили позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача,
Старосамбірської РДА, в судове
засідання 20.11.2014 року не прибув, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
був належним чином повідомлений про
час та місце судового розгляду справи.
Позиція відповідача викладена у
письмовому запереченні на позовну
заяву, відповідно до якого зазначено,
що для виконання рішення суду щодо
поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника
управління соціального захисту
населення Старосамбірської РДА,
потрібно було звільнити особу, яка на
той час вже займала вказану посаду. Так,
як начальник управління соціального
захисту населення
райдержадміністрації перебувала у
відпустці, а в подальшому на
лікарняному, то райдержадміністрація
не змогла провести звільнення її з
посади, для поновлення ОСОБА_1 Тому
затримка виконання рішення
Львівського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
не є виною райдержадміністрації,
оскільки це колізія правових норм, а
звільнення начальника управління
соціального захисту населення без
відповідних погоджень було б
порушенням встановленого Порядку
призначення на посади та звільнення з
посад керівників управлінь, відділів,
інших структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України від 29.07.1999 року №1374.

Заслухавши пояснення позивача та
представника позивача, дослідивши
наявні у матеріалах справи письмові
докази в їх сукупності,
проаналізувавши вимоги чинного
законодавства, суд встановив наступне.

07.12.2012 року Львівським окружним
адміністративним судом прийнята
постанова у справі №2а-915/11/1370, згідно з
якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_1,
а саме: визнано протиправним і
скасовано розпорядження
Старосамбірської РДА від 17.11.2010 року №
114-о/с про звільнення ОСОБА_1; поновлено
ОСОБА_1. на посаді начальника
управління праці та соціального
захисту населення Старосамбірської
районної державної адміністрації;
зобов'язано Старосамбірську районну
державну адміністрацію нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за
час вимушеного прогулу з 17.11.2010 року по
07.12.2012 року; постанову суду в частині
поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника
управління праці та соціального
захисту населення Старосамбірської
районної державної адміністрації та
стягнення заробітної плати за один
місяць в сумі 2097 (дві тисячі дев'яносто
сім) грн. 60 коп. звернено до негайного
виконання.

30.05.2013 року Львівським апеляційним
адміністративним судом винесена
ухвала у справі №1705/13, згідно з якою
залишено без змін постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 07.12.2012 року
у справі №2а-915/11/1370.

17.09.2013 року Вищим адміністративним
судом України винесено ухвалу у справі
№К/800/31780/13, якою скасовано постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 07.12.2012 року
і ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2013 року,
а справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

29.11.2013 року ухвалою Львівського
окружного адміністративного суду
залишено без розгляду позовну заяву
ОСОБА_1 до Старосамбірської РДА
Львівської області про визнання
протиправним і скасування
розпорядження, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

15.01.2014 року ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду у
справі №1564/13 скасовано ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 29.11.2013 року,
а справу направлено до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 у
справі №813/7707/13-а визнано протиправними
дії Старосамбірської районної
державної адміністрації Львівської
області щодо дотримання порядку та
підстав звільнення ОСОБА_1 з посади
начальника Управління праці та
соціального захисту населення
Старосамбірської районної державної
адміністрації Львівської області;
визнано протиправним та скасовано
розпорядження голови Старосамбірської
районної державної адміністрації від 17
листопада 2010 року №114-о/с «Про
звільнення ОСОБА_1»; поновлено ОСОБА_1
на посаді начальника Управління праці
та соціального захисту населення
Старосамбірської районної державної
адміністрації Львівської області з 17
листопада 2010 року; стягнено з
Старосамбірської районної державної
адміністрації Львівської області на
користь ОСОБА_1 79426 (сімдесят дев'ять
тисяч чотириста двадцять шість) грн. 55
коп. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу; постанову в
частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та
стягнення на його користь середнього
заробітку у межах суми стягнення за
один місяць в розмірі 2097 (дві тисячі
дев'яносто сім) грн. 60 коп. звернено до
негайного виконання.

Згідно з ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12.05.2014 року у справі №876/3600/14
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
у справі №813/7707/13-а залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач вжив низку заходів,
спрямованих на забезпечення
поновлення його порушених прав, однак
вони не мали позитивного характеру.

Так, ОСОБА_1 звертався до першого
заступника голови Старосамбірської
РДА за захистом порушених прав із
відповідними заявами від 12.03.2014 року та
25.03.2014 року. Листом Старосамбірської
РДА №06-17/69 від 14.03.2014 року повідомлено,
що станом на 14.03.2014 року до
Старосамбірської
райдержадміністрації не надійшли
рішення Львівського окружного
адміністративного суду у вказаній
справі, а з копії постанови випливає, що
у справі винесено короткий текст
рішення, складення постанови у повному
обсязі відкладено на строк не більше
п'яти днів з дня закінчення розгляду
справи. Таким чином вищевказана
постанова не набрала законної сили, а
тому райдержадміністрація не вправі
приймати будь-яких рішень та вчиняти
будь-які дії до отримання повного
тексту постанови та набрання нею
законної сили.

На заяву від 25.03.2014 року
Старосамбірською РДА було надано
відповідь №06-17/100 від 10.04.2014 року про те,
що райдержадміністрація, на підставі
поданих копій виконавчих листів, не
вправі приймати будь-які рішення щодо
їх виконання. А у зв'язку з відсутністю
повного та короткого тексту рішення
Львівського окружного
адміністративного суду не може бути
прийняте рішення щодо поновлення на
роботі ОСОБА_1 на посаді начальника
Управління праці та соціального
захисту населення Старосамбірської
РДА та виплати йому коштів.

Крім того, позивач звернувся з
виконавчим листом до відділу
примусового виконання рішень
управління виконавчої служби
Головного управління юстиції в
Львівській області, яка винесла
постанову ВП №42783255 від 02.04.2014 року про
відкриття виконавчого провадження.

23.05.2014 року на виконання постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
№813/7707/13-а та постанови про відкриття
виконавчого провадження відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області від 02.04.2014 року
№42783255 головою Старосамбірської РДА
видано розпорядження №82/07-01К-1 «Про
поновлення на роботі ОСОБА_1», яким:
скасовано розпорядження голови
райдержадміністрації від 17.11.2010 року
№114-о/с «Про звільнення ОСОБА_1»;
поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника
управління соціального захисту
населення Старосамбірської районної
державної адміністрації з 17.11.2010 року;
ОСОБА_1 приступити до виконання
обов'язків начальника управління
соціального захисту населення
райдержадміністрації з 23.05.2014 року;
начальнику відділу бухгалтерського
обліку та звітності управління
соціального захисту населення
райдержадміністрації (Половчак О.М.)
заробітну плату за час вимушеного
прогулу за один місяць в сумі 2097, 60 грн.
виплатити ОСОБА_1 негайно. Враховуючи
викладене, позивач стверджує, що за
таких обставин перебував у вимушеному
прогулі з 12 березня по 23 травня 2014 року
у зв'язку з чим звернувся до суду з
вищезазначеним позовом.

При вирішенні спору суд виходив із
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 255 цього Кодексу
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 256 цього
Кодексу постанови суду про поновлення
на посаді у відносинах публічної
служби виконуються негайно.

А згідно з ч. 2 ст. 257 цього Кодексу
судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання.

Враховуючи положення наведених норм,
суд дійшов висновку, що постанова
Львівського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
у справі № 813/7707/13-а про поновлення
ОСОБА_1 на посаді начальника Управління
праці та соціального захисту населення
Старосамбірської РДА підлягала
негайному виконанню незалежно від
наявності або відсутності виконавчого
провадження.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про
працю України у разі звільнення без
законної підстави працівник повинен
бути поновлений на попередні роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

А відповідно до ст. 236 Кодексу законів
про працю України у разі затримки
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення органу, який
розглядав трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

Таким чином, підставою для виплати
незаконно звільненому працівнику
середнього заробітку є затримка
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення про
поновлення на роботі.

За наведених обставин, суд вважає, що
відповідач порушив вищенаведені норми
закону та не виконав негайно постанову
суду в частині поновлення ОСОБА_1 на
посаді начальника Управління праці та
соціального захисту населення
Старосамбірської РДА.

Враховуючи те, що на виконання
постанови Львівського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
у справі №813/7707/13-а, ОСОБА_1 був
поновлений на роботі лише 23.05.2014 року
згідно вищевказаного розпорядження,
суд дійшов висновку про наявність
правових підстав для задоволення
вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу при затримці
виконання рішення суду про поновлення
на посаді начальника Управління праці
та соціального захисту населення
Старосамбірської РДА протягом періоду
з 12.03.2014 року до 23.05.2014 року.

Як вбачається з розрахунку №01-1826 від
19.11.2014 року середньої плати ОСОБА_1 з
17.11.2010 року по 23.05.2014 року поданого
Управлінням соціального захисту
населення Старосамбірської РДА,
середньоденний заробіток ОСОБА_1
становить 139, 88 грн., а середньомісячний
заробіток 3217, 21 грн.

Відтак, стягненню з Старосамбірської
РДА на користь ОСОБА_1 підлягає
середній заробіток за час вимушеного
прогулу внаслідок затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі
за період з 12.03.2014 року по 23.05.2014 року в
розмірі 7 973, 10 грн., з відрахуванням
обов'язкових платежів та зборів,
розрахованих відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 08.02.1995
року № 100.

Що стосується вимоги позивача про
зобов'язання Старосамбірської РДА
встановити, нарахувати та виплатити
йому надбавку за вислугу років у
розмірі 20% з 14.02.2013 року до 23.05.2014 року,
надбавки за інтенсивність протягом
періоду з грудня 2013 року по березень 2014
року включно та з урахуванням
індексації за період з квітня 2010 року
по 30 листопада 2013 року, відповідно до
поданого розрахунку, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
державну службу» оплата праці
державних службовців повинна
забезпечувати достатні матеріальні
умови для належного виконання
службових обов'язків, сприяти
укомплектуванню апарату державних
органів компетентними і досвідченими
кадрами, стимулювати їх сумлінну та
ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців
установлюються залежно від складності
та рівня відповідальності виконуваних
службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно
до рангу, присвоєного державному
службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується
державним службовцям щомісячно у
відсотках до посадового окладу з
урахуванням доплати за ранг і залежно
від стажу державної служби у таких
розмірах: понад 3 роки - 10%, понад 5 років -
15%, понад 10 років - 20%, понад 15 років - 25%,
понад 20 років - 30%, понад 25 років - 40%.

В даному випадку суд не може
враховувати інтенсивність праці,
оскільки позивач в зазначений період
не працював та не виконував своїх
службових обов'язків.

Щодо надбавки за вислугу років, то така
нараховується відповідно до
розпорядження керівника установи, в
якій проходить службу державний
службовець, а під час перебування
позивача у вимушеному прогулі такого
розпорядження видано не було.

Щодо вимоги позивача про стягнення на
користь ОСОБА_1 моральної шкоди у
розмірі 20 000 грн., суд встановив та
зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

За змістом статей 23 та 1167 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Порядок та підставі відшкодування
моральної шкоди у сфері трудових
відносин врегульований статтею 237-1
Кодексу законів про працю України.

За змістом указаної норми підставою
для відшкодування моральної шкоди є
факт порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, яке призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
зусиль для організації свого життя.

Верховний Суд України у пункті 13
постанови Пленуму від 31 березня 1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі відповідними змінами)
роз'яснив, що відповідно до статті 237-1
КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплата належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях, у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно - правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, суд при вирішенні зазначеного
питання повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних,психічних, тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат ( їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому,
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Обгрунтовуючи вимогу про стягнення
моральної шкоди, позивач зазначає, що
його незаконне звільнення завдало йому
психологічно-емоційних та душевних
страждань, які виявились в тому, що він
був позбавлений можливості заробляти
собі на життя та на потреби сім'ї.
Наведене позбавило позивача
можливості права заробляти кошти і
використовувати їх на придбання
якісних і ефективних ліків, потреба
яких гостро відчувалась в період
лікування, під час якого відбулось
звільнення, позбавлення права на
санаторно-курортне лікування, а це в
свою чергу спричинило загострення
захворювання і завершилось
встановленням інвалідності.

З зазначеного вбачається, що позивач
пов'язує свої моральні страждання саме
з протиправним звільненням з займаної
посади.

При цьому, позивачем не надано жодних
доказів, які підтверджували б
обставини на які він посилається в
обґрунтування зазначеної вимоги та
заявленого розміру моральної шкоди на
суму 20 000 грн.

Судом не приймаються посилання на
фактичне залишення без засобів для
існування, відсутність можливості
застосувати на практиці свій досвід
державного службовця, відсутність
можливості належним чином забезпечити
себе та свою сім'ю, оскільки звільнення
з займаної посади не позбавляло
позивача права на працевлаштування в
іншу установу та реалізації ним
зазначених інтересів. Будь-яких
доказів того, що позивач намагався
працевлаштуватись, але йому було
відмовлено, не надано.

Позивачем не надано доказів заподіяння
йому моральної шкоди. Зокрема, не
надано доказів, що підтверджують факт
заподіяння моральних страждань,
причинний зв'язок заподіяної шкоди з
моральними стражданнями, чому позивач
оцінив моральну шкоду на таку суму та з
чого він при цьому виходив, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення цієї вимоги.

Отже, суд не встановив, а позивач не
довів чим саме підтверджується факт
заподіяння моральних страждань або
втрат немайнового характеру.

За таких обставин, суд вважає, що вимога
позивача в частині стягнення моральної
шкоди не обґрунтована, не підтверджена
відповідними доказами, а відтак, є
такою, що не підлягає задоволенню.

Що ж до вимоги позивача про ухвалення
рішення про здійснення контролю за
судовим рішенням, то така на думку суду,
є неаргументована доказами щодо
необхідності встановлення такого
контролю. Більше того, згідно ст. 267 КАС
України такий контроль є правом, а не
обов'язком суду.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню.

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задоволити
частково.

2. Стягнути з Старосамбірської районної
державної адміністрації на користь
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) середній заробіток за час
вимушеного прогулу при затримці
виконання рішення суду про поновлення
на посаді протягом періоду з 12.03.2014 року
по 23.05.2014 року в сумі 7 973,10 грн. (сім тисяч
дев'ятсот сімдесят три гривні десять
копійок).

3. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 26
листопада 2014 року.

п о с т а н о в и во суду через Львівський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня отримання
копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі

Суддя
Сакалош В.М.