Справа № 826/2015/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2014 року 08 год. 10 хв.
№ 826/2015/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 доДержавної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києвіпро скасування рішення про
застосування фінансових санкцій від 12
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулася Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -
позивач, ФОП ОСОБА_1) з позовом до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі - відповідач, ДПІ) про скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій від 12 лютого 2014 року № .

В обґрунтування позовних вимог
позивача посилається на
протиправність рішення відповідача
від 12.02.2014р. № , яким до ФОП ОСОБА_1
застосовані фінансові санкції,
передбачені абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» від
19.12.1995р. № 481/95-ВР, а саме: у вигляді
штрафу в сумі 53 961,50 грн., за порушення
вимог ст. 15 зазначеного Закону щодо
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями та тютюновими
виробами за відсутності відповідної
ліцензії. Зокрема, за даними позивача,
видані ФОП ОСОБА_1 ліцензії серії
НОМЕР_3 від 20.01.2013р. та серії НОМЕР_4 від
03.10.2013р. на право здійснення роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та
тютюновими виробами на момент
проведення працівниками ДПІ фактичної
перевірки господарської одиниці
позивача були дійсними. А тому, як
наслідок, оскаржуване рішення про
застосування фінансових санкцій від
12.02.2014р. № прийнято за
результатами вказаної фактичної
перевірки є незаконним та підлягає
скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 лютого 2014року
відкрито провадження у справі за даним
позовом ФОП ОСОБА_1, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду.

Відповідач проти позову заперечував,
подавши до суду письмові заперечення
проти позову, і додаткові документи. В
обґрунтування своїх заперечень
відповідач посилається на те, що в ході
проведеної фактичної перевірки
господарської одиниці позивача
(павільйону) встановлено здійснення
ФОП ОСОБА_1 продажу алкогольних напоїв
та тютюнових виробів за відсутності
діючих ліцензії на право ведення
роздрібної торгівлі такими товарами
(зокрема, розпорядженнями ГУ
Міндоходів у м. Києві від 11.01.2014р. № 58
/Ж/26-15-21-02-11 та від 11.01.2014р. № 59/Ж/26-15-21-02-11
такі попередньо видані підприємцю
ліцензії були анульовані), чим порушено
вимоги ст. 15 Закону України від 19.12.1995р.
№ 481/95-ВР. З урахуванням цього та
відповідно до положень абз. 5 ч. 2 ст. 17
Закону № 481/95-ВР ДПІ згідно рішення про
застосування фінансових санкцій від
12.02.2014р. № визначило позивачу
суму фінансових санкцій у розмірі 53 961,50
грн.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30 квітня 2014 року
провадження у даній справі було
зупинено на підставі норми п. 3 ч. 1 ст. 156
Кодексу адміністративного судочинства
України до набрання законної сили
судовим рішення у справі № 826/2357/14 за
позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування розпоряджень про
анулювання ліцензій.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 травня 2014 року та від
23 вересня 2014 року справу № 826/2015/14
прийнято до провадження суддею
Дегтярьовою О.В., поновлено провадження
у справі та призначено дану справу до
судового розгляду.

В судових засіданнях, призначених у
даній справі, представник позивача
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в призначених
судових засіданнях заперечував проти
позовних вимог та просив відмовити в їх
задоволенні.

20 листопада 2014 року в судовому
засіданні судом було ухвалено перейти
до письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників
сторін дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на таке.

В ході судового розгляду було
встановлено, що на адресу ДПІ у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
надійшов акт Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 25.01.2014р. №
26/006/21/НОМЕР_2, оформлений за
результатами проведення фактичної
перевірки з питань додержання
суб'єктом господарювання - ФОП ОСОБА_1
вимог законодавства України, які є
обов'язковими до виконання при
здійснення оптової і роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та/або
тютюновими виробами.

З тексту цього акта перевірки
вбачається, що під час перевірки
(період з 15.01.2014р. по 24.01.2014р.)
господарської одиниці ФОП ОСОБА_1 -
павільйону, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, працівниками ГУ Міндоходів у
м. Києві встановлено на місці
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями та тютюновими
виробами. При цьому така
підприємницька діяльність велася
фізичною особою-підприємцем за
відсутності діючих ліцензій на право
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями та тютюновими
виробами. Натомість за даними
контролюючих органів попередньо
видані ФОП ОСОБА_1 ліцензії на право
здійснення роздрібної торгівлі
зазначеними товарами на момент
фактичної перевірки були анульовані
згідно розпоряджень ГУ Міндоходів у м.
Києві від 11.01.2014р. № 58/ж/26-15-21-02-11 та від
11.01.2014р. № 59/ж/26-15-21-02-11. Дані
розпорядження про анулювання
відповідних ліцензій направлялися на
адресу місцезнаходження ФОП ОСОБА_1, а
тому відповідно до норм п. 58.3 ст. 58
Податкового кодексу України
вважаються такими, що вручені позивачу.
Також актом перевірки зафіксовано факт
реалізації в павільйоні ФОП ОСОБА_1
цигарок марки «Прилуки особливі
вишукані», дата виробництва 21.01.2014р., за
ціною 9,50 грн. та пляшки напою
слабоалкогольного з ароматизаторами
«Водка-клюква», дата виробництва
13.12.2013р., за ціною 9,25 грн., - за
відсутності відповідних ліцензій.
Встановлені також залишки
нереалізованої на час перевірки
аналогічної за типом продукції, про що
складені описи (Додатки № 1 і № 2 до акта
перевірки).

Таким чином, за висновками акта
перевірки встановлено порушення ФОП
ОСОБА_1 вимог норми ст. 15 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від 19.12.1995 року №
481/95-ВР у зв'язку із здійсненням
суб'єктом господарської діяльності
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями та тютюновими виробами без
ліцензій, що дають на право на ведення
такої діяльності.

Також за результатами огляду тексту
цього акта фактичної перевірки судом
встановлено, що додатками до нього
значаться фіскальний чек (копія якого
відповідачем під час розгляду даної
судової справи суду пред'явлена не
була) та додатки № 1 і № 2 - описи
залишків продукції, яка знаходиться
ФОП ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (копії яких наявні в
матеріалах справи, всього за
переліками продукції на суми 822,10 грн., 3
451,00 грн., 5 048,50 грн., 4 359,75 грн., 1 971,50 грн., 3
273,00 грн., 5 692,00 грн., 2 335,00 грн.).

На підставі даного Акта перевірки 12
лютого 2014 року ДПІ у Святошинському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
прийнято оскаржуване рішення за №
про застосування фінансових
санкцій, згідно якого ФОП ОСОБА_1
нараховані фінансові санкції на суму 53
961,50 грн.

При цьому відповідач не надав до суду
належний та зрозумілий розрахунок
фінансових санкцій, нарахованих
позивачу згідно спірного рішення від
12.02.2014р. № , з посиланням на
матеріали акта перевірки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
про застосування фінансових санкцій
від 12.02.2014р. № , позивач звернувся
із даним позовом до суду.

При вирішенні даного спору суд
виходить з наступного.

В силу норм п. 9 ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» від 01.06.2000р.
№ 1775-III ліцензуванню підлягає, зокрема,
такий види господарської діяльності як
виробництво і торгівля спиртом
етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами.

В розумінні абз. 6 і 7 ч. 1 ст. 1 цього
Закону «ліцензія» - документ
державного зразка, який засвідчує
право ліцензіата на провадження
зазначеного в ньому виду господарської
діяльності протягом визначеного
строку у разі його встановлення
Кабінетом Міністрів України за умови
виконання ліцензійних умов, а
«ліцензіат» - суб'єкт господарювання,
який одержав ліцензію на провадження
певного виду господарської діяльності,
що підлягає ліцензуванню.

Законом, який визначає основні засади
державної політики щодо регулювання
виробництва, експорту, імпорту, оптової
і роздрібної торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України є Закон України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від 19.12.1995р. №
481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР).

Так, ч. 1 ст. 15 Закону № 481/95-ВР імпорт,
експорт і оптова торгівля алкогольними
напоями та тютюновими виробами можуть
здійснюватися суб'єктами
господарювання всіх форм власності за
наявності ліцензій.

Зокрема, роздрібна торгівля
алкогольними напоями (крім столових
вин) або тютюновими виробами може
здійснюватися суб'єктами
господарювання всіх форм власності, у
тому числі їх виробниками, за наявності
у них ліцензій (ч. 6 ст. 15 Закону №
481/95-ВР).

Згідно ч. 20 ст. 15 зазначеного Закону
ліцензії на право роздрібної торгівлі
алкогольними напоями і тютюновими
виробами видаються уповноваженими
Кабінетом Міністрів України органами
виконавчої влади в містах, районах,
районах у містах Києві та Севастополі
за місцем торгівлі суб'єкта
господарювання терміном на один рік і
підлягають обов'язковій реєстрації в
органі доходів і зборів, а у сільській
місцевості - і в органах місцевого
самоврядування за місцем торгівлі
суб'єкта господарювання. Ліцензія
видається за заявою суб'єкта
господарювання. Для отримання ліцензії
на роздрібну торгівлю алкогольними
напоями додається довідка органу
доходів і зборів про реєстрацію
електронних контрольно-касових
апаратів (книг обліку розрахункових
операцій), що знаходяться у місці
торгівлі.

Крім того, ч. 29 ст. 15 Закону № 481/95-ВР
встановлені випадки анулювання
ліцензії шляхом прийняття органом,
який видав таку ліцензію, відповідного
письмового розпорядження, а саме на
підставі: заяви суб'єкта
господарювання; рішення про скасування
державної реєстрації суб'єкта
господарювання; несплати чергового
платежу за ліцензію протягом 30
календарних днів від моменту
призупинення ліцензії; рішення суду
про встановлення факту незаконного
використання суб'єктом господарювання
марок акцизного податку (стосовно
імпортерів); рішення суду про
встановлення факту торгівлі суб'єктом
господарювання алкогольними напоями
або тютюновими виробами без марок
акцизного податку; рішення суду про
встановлення факту переміщення
суб'єктом господарювання алкогольних
напоїв або тютюнових виробів поза
митним контролем; порушення вимог
статті 15 3 цього Закону щодо продажу
алкогольних напоїв, тютюнових виробів
особам, які не досягли 18 років або у не
визначених для цього місцях.

При цьому в силу приписів норми ч. 30 ст.
15 Закону № 481/95-ВР ліцензія анулюється
та вважається недійсною з моменту
одержання суб'єктом господарювання
письмового розпорядження про її
анулювання.

Контроль за дотриманням норм цього
Закону здійснюють органи, які видають
ліцензії, а також інші ор гани в межах
компетенції, визначеної законами
України (ч. 1ст. 16 Закону № 481/95-ВР).

Приписами ст. 17 Закону № 481/95-ВР
визначена відповідальність за
порушення норм цього Закону. Зокрема, в
абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону встановлено, що до
суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у разі: здійснення
роздрібної торгівлі спиртом етиловим,
коньячним і плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами без наявності ліцензій - 200
відсотків вартості отриманої партії
товару, але не менше 17000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів,
передбачених частиною другою цієї
статті, приймаються керівником, а у
разі його відсутності - заступником
керівника органу, який видав ліцензію
на право виробництва і торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами
(Департамент контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПС, його
регіональні управління та їх
територіальні підрозділи,
Мінекономрозвитку), чи керівником (його
заступником) органів МВС, МОЗ, ДПС,
Держстату, Держспоживінспекції
відповідно до їх компетенції,
визначеної законодавством (ч. 4 ст. 17
Закону № 481/95-ВР, п. 6 Порядку
застосування фінансових санкцій,
передбачених статтею 17 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 02.06.2003р. № 790).

У разі невиконання суб'єктом
підприємницької діяльності рішення
про застосування фінансових санкцій
протягом 30 днів після його отримання
сума санкцій стягується на підставі
рішення суду (ч. 5 ст. 17 Закону № 481/95-ВР,
п. 10 Порядку).

Одночасно пункт 13 зазначеного Порядку
встановлює, що рішення про
застосування фінансових санкцій може
бути оскаржено у місячний термін в
установленому законодавством порядку,
що кореспондується з нормами статті 56
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 56.1 - 56.3 ст. 56
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) рішення, прийняті
контролюючим органом, можуть бути
оскаржені в адміністративному або
судовому порядку.

З наявних матеріалів справи та
пояснень представника позивача
вбачається, що на момент проведення
фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1
здійснювала роздрібну торгівлю
алкогольними напоями на підставі
ліцензії серії НОМЕР_3 від 20.01.2013р. (що
видана Головним управлінням
Міндоходів у м. Києві на термін з
20.07.2013р. по 19.07.2014р.) та роздрібну
торгівлю тютюновими виробами на
підставі ліцензії серії НОМЕР_4 від
03.10.2013р. (що видана Головним управлінням
Міндоходів у м. Києві терміном дії з
21.08.2013р. по 20.08.2014р.) - за місцем
здійснення торгівельної діяльності -
АДРЕСА_1 (павільйон).

Надалі розпорядженнями Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
11.01.2014р. № 58/ж/26-15-21-02-11 та від
11.01.2014р. № 59/ж/26-15-21-02-11, копії яких наявні
в матеріалах даної справи, дані
ліцензії позивача серії НОМЕР_4 та
серії НОМЕР_3 були анульовані з
підстави допущення ФОП ОСОБА_1
порушення вимог ст. 153 Закону № 481/95-ВР,
що полягало у продажу алкогольних
напоїв та тютюнових виробів особам, які
не досягли 18 років, що зафіксовано в
матеріалах перевірки Святошинського
РУ ГУ МВС України в м. Києві (подання від
18.11.2013р. № 51/6799)

Одночасно судом встановлено, що 07
квітня 2014 року Окружним
адміністративним судом м. Києва
винесена постанова у справі № 826/2357/14 за
позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування розпоряджень від 11.01.2014р. №
58/ж/26-15-21-02-11 та від 11.01.2014р. № 59/ж/26-15-21-02-11,
якою адміністративний позов фізичної
особи-підприємця був задоволений в
повному обсязі. Зокрема, в ході
розгляду справи № 826/2357/14 Окружним
адміністративним судом м. Києва були
встановлені обставини щодо
відсутності у контролюючого органу
правових підстав для прийняття
оспорюваних розпоряджень від 11.01.2014р.
про анулювання ліцензій на право
здійснення ФОП ОСОБА_1 роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та
тютюновими виробами.

Надалі за наслідками перегляду в
порядку апеляційного та касаційного
оскарження дана постанова суду першої
інстанції від 07 квітня 2014 року по
справі № 826/2357/14 залишена без змін
(копії ухвали Вищого адміністративного
суду України від 11.09.2014р. № К/800/35406/14
наявна в матеріалах даної справи).

У відповідності до норм ч. 1, 3 і 5 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова або ухвала суду
першої інстанції, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення, а якщо їх було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі.

Станом на день розгляду справи судом
відомостей про скасування ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 11 вересня 2014 року № К/800/35406/14
сторонами суду не надано.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 цього
Кодексу належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

При цьому в силу приписів норми ч. 1 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно положень ч. 2 ст. 255 цього ж
Кодексу обставини, які були
встановлені постановою, що набрала
законної сили, в одній
адміністративній справі не можуть
оспорюватися в іншій судовій справі за
участю тих самих сторін.

Крім того суд зважає на те, що згідно із
положеннями ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 цього
Кодексу належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Разом з тим відповідач правильність
свого розрахунку фінансових санкцій
відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону №
481/95-ВР в сумі 53 961,50 грн. (що становить 200
відсотків від вартості партії товарів
на загальну суму 26 980,75 грн., хоча
загальна вартість товарів, виявлених
працівниками ГУ Міндоходів у м. Києві в
торговому павільйоні позивача, які
перелічені в описах залишків продукції
згідно Додатків № 1 і № 2 до акта
перевірки, та з урахуванням
реалізованих товарів на суму 18,75 грн. -
складає іншу суму вартості товарів 26
971,60 грн.) нормативно та документально в
суді не підтвердив.

Таким чином, з контексту вищенаведених
норм права та з урахуванням
встановлених фактичних обставин
справи, судом вбачається, що висновки
акта від 25.01.2014р. № 26/006/21/НОМЕР_2 про
порушення позивачем норми ст. 15 Закону
№ 481/95-ВР спростовуються наявними
матеріалами справи, а тому відповідно
рішення про застосування фінансових
санкцій від 12.02.2014р. №
є протиправним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про необхідність на підставі ч. 2 ст. 11,
п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України скасування
спірного рішення відповідача про
застосування фінансових санкцій від
12.02.2014р. № .

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст.ст. 69 - 71, ст. 94,
ст.ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про застосування
фінансових санкцій від 12 лютого 2014 року
№ .

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В.
Дегтярьова