Справа № 465/3743/13-а
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 465/3743/13-а
Провадження №2-а/465/48/14
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13.10.2014 року Франківський районний
суд міста Львова у складі:

головуючої судді -
Мартинишин М.О.

при секретарі - Кметь
Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Львова
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівської
області, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області

про визнання дій протиправними та
спонукання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівської області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області, в
якому після надання заяви про зміну
позовних вимог та залучення до справи
співвідповідача, просив суд: визнати
протиправними дії одного з
відповідачів у відмові в прийнятті до
виконання виконавчого листа №22/12 та
ухвали Франківського районного суду
м.Львова від 17.07.2013 року та зобов'язати
відділ примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівської області або Головне
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області
прийняти до виконання виконавчий лист
№22/12 та ухвали Франківського районного
суду м.Львова від 17.07.2013 року до
виконання та виконати судове рішення
шляхом стягнення коштів в сумі 5313,56 грн.
з Управління Пенсійного фонду України
у Франківському районі м.Львова на
користь позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2010 року
було скасовано постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 15 липня 2009 року та зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
провести ОСОБА_1 нарахування та виплату
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", з
врахуванням ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" починаючи з 22 травня 2008
року з врахуванням виплачених сум. У
зв'язку з цим Львівський апеляційний
адміністративний суд видав 01.11.2012 року
виконавчий лист №22/12 по вказаній
справі. При цьому ухвалою
Франківського районного суду м.Львова
від 17.07.2013 року заяву Начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про зміну порядку і
способу виконання судового рішення по
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі м.
Львова про стягнення недоплаченої
щомісячної доплати до пенсії як дитині
війни та компенсації втрати частини
грошових доходів задоволено, змінено
спосіб виконання судового рішення
шляхом стягнення з Управління
Пенсійного Фонду України у
Франківському районі м.Львова користь
ОСОБА_1 5313 (п'ять тисяч триста
тринадцять) грн. 56 коп. Вважає, що
вказане рішення повинен виконувати
відповідач Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівської
області, однак досі рішення не
виконане, з приводу чого останній
повертав виконавчий лист йому на
підставі постанови ВП 35933304 від 30.09.2013
року про повернення виконавчого
документа стягувачеві, а при
повторному пред'явленні такого
відмовив у відкритті виконавчого
провадженні постановою ВП №40281504 від
23.10.2013 року з підставою, що таке
виконання здійснюється виконання
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. 02 жовтня 2013 року та 24.10.2013
року він звернувся з заявою про
виконання даного виконавчого листа до
відповідача Головне управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області, однак
листами від 08.10.2013 №15-08/10974 та від 28
жовтня 2013 №15-08/11950 та вказаний орган
повернув йому виконавчий лист на
підставі того, що чинним
законодавством не передбачено
повноважень органу Казначейства на
здійснення списання коштів з рахунків
боржника відритих в банківських
установах, натомість такі права мають
органи Державної виконавчої служби
відповідно до положень Закону України
«Про виконавче провадження». Рішення
суду відповідачі виконати
відмовляються, відправляючи його із
зверненням один від одного, а тому він
змушений звертатись до суду за
захистом свої прав та інтересів.
Просять позов задовольнити.

У судовому засіданні представники
позивача позов підтримали повністю,
дали пояснення аналогічні викладених у
позові до заяви про зміну позовних
вимог. Просять такий позов
задовольнити.

Представники відповідачів Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівської області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області в
судове засідання з'явилися, хоча
належним чином повідомлялися про день,
час та місце розгляду справи. Згідно
ст.128 КАС України суд вважає, що справу
слід слухати їх відсутності на
підставі наявних у справі доказів,
достатніх для постановлення рішення,
проти чого і не заперечили
представники позивача

Заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши подані документи
і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд доходить
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення, з таких
підстав.

Відповідно до ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав Людини.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свободу
від 04.11.1950р., яка є частиною
національного законодавства України,
гарантує кожному право на звернення до
суду з позовом стосовно будь-яких його
цивільних прав та обов'язків. Таким
чином, ця стаття проголошує «право на
суд», одним з аспектів якого є право на
доступ, тобто право подати позов з
приводу цивільно-правових питань до
суду. Проте, як зауважує Європейський
Суд з прав людини, це право було б
ілюзорним, якби правова система
держави допускала, щоб остаточне
судове рішення, яке має обов'язкову
силу, не виконувалося на шкоду одній зі
сторін (рішення від 20.07.2004р. у справі
«Шматько проти України», заява 60750/00).

Крім того, ст.13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(право на ефективний засіб юридичного
захисту) передбачено, що кожен, чиї
права та свободи, визнані в цій
Конвенції, було порушено, має право на
ефективний засіб юридичного захисту в
національному органі, навіть якщо таке
порушення було вчинене особами, які
здійснювали свої офіційні
повноваження. При цьому під ефективним
засобом (способом) слід розуміти такий,
що призводить до потрібних
результатів, наслідків, дає найбільший
ефект. Таким чином, ефективний спосіб
захисту повинен забезпечити
поновлення порушеного права, бути
адекватним наявним обставинам.

Правосуддя за своєю суттю визнається
таким лише за умови, що воно відповідає
вимогам справедливості і забезпечує
ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9
Рішення Конституційного Суду України
від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Судом встановлено, що 22.02.2010 року
Львівським апеляційним
адміністративного судом було винесено
постанову, якою було скасовано
постанову Франківського районного
суду м. Львова від 15 липня 2009 року та
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі м.
Львова провести ОСОБА_1 нарахування та
виплату підвищення до пенсії в розмірі
30 відсотків мінімальної пенсії за
віком, відповідно до ст.6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", з
врахуванням ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" починаючи з 22 травня 2008
року з врахуванням виплачених сум.

На підставі цього судового рішення
Львівським апеляційним
адміністративного судом 01.11.2012 року
видано виконавчий лист №22/12(а.с.131), який
було пред'явлено до виконання
стягувачем.

Розпорядженням Управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі м.
Львова №177068 від 04.04.2012 року, ОСОБА_1
проведено нарахування підвищення до
пенсії відповідно до ст.6 ЗУ "Про
соціальний захист дітей війни" та ст.28
ЗУ "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", починаючи з
22.05.2008 року, з урахуванням виплачених
сум.

Ухвалою Франківського районного суду
м.Львова від 17.07.2013 року заяву
Начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про зміну порядку і способу
виконання судового рішення по
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі м.
Львова про стягнення недоплаченої
щомісячної доплати до пенсії як дитині
війни та компенсації втрати частини
грошових доходів задоволено, змінено
спосіб виконання судового рішення
шляхом стягнення з Управління
Пенсійного Фонду України у
Франківському районі м.Львова користь
ОСОБА_1 5313 (п'ять тисяч триста
тринадцять) грн. 56 коп.(а.с.119-121)

Постановою державного виконавця ВП
35933304 від 30 вересня 2014 року виконавчий
лист повернуто стягувачу з тих підстав,
що Управління Пенсійного фонду України
у Франківському районі м. Львова має
відкритті рахунки в органах
Казначейства, а діючим Порядком
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України №845 від
03.08.2011 року (із змінами та доповненнями)
передбачено порядок та процес
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, тому слід повернути
виконавчий документ стягувачеві, який
у відповідності до пункту 24 Порядку
може подати його із документами,
зазначеними у пункті 6 цього Порядку до
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області для
виконання(а.с.132-133).

02 жовтня 2013 року позивач звернувся з
заявою про виконання даного
виконавчого листа до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській
області(а.с.134).

Листом від 08.10.2013 року №15-08/10974 Головне
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області
повернув позивачу вказаний виконавчий
лист без виконання на підставі того, що
чинним законодавством не передбачено
повноважень органу Казначейства на
здійснення списання коштів з рахунків
боржника відритих в банківських
установах, натомість такі права мають
органи Державної виконавчої служби
відповідно до положень Закону України
«Про виконавче провадження»(а.с.135).

16 жовтня 2013 року позивач повторно
звернувся із заявою про виконання
даного виконавчого листа до Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівської області(а.с.136).

Постановою державного виконавця ВП
40281504 від 23 жовтня 2014 року відмовлено у
прийнятті до провадження вказаного
виконавчого документа з тих підстав, що
таке виконання здійснюється виконання
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду(а.с.137-138).

24 жовтня 2013 року позивач повторно
звернувся з заявою про виконання
даного виконавчого листа до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській
області(а.с.139).

Листом від 28 жовтня 2013 року №15-08/10974
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області потворно повернув
позивачу вказаний виконавчий лист без
виконання на підставі того, що чинним
законодавством не передбачено
повноважень органу Казначейства на
здійснення списання коштів з рахунків
боржника відритих в банківських
установах, натомість такі права мають
органи Державної виконавчої служби
відповідно до положень Закону України
«Про виконавче провадження»(а.с.141).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 та ч. 1 ст. 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи має
керуватися принципом законності,
відповідно до якого має перевіряти чи
діяли органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи лише на
підставі закону, в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України
при прийнятті інших, або нових законів
або внесення змін до чинних законів, не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав та свобод.

Згідно із ст. 64 Конституції України
конституційні права та свободи людини
і громадянина не можуть бути обмежені,
окрім випадків, передбачених
Конституцією України. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Згідно ч. 2 ст. 95 Конституції України
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір та цільове спрямування цих
видатків.

Відповідно до ст. 72 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» кошти Пенсійного фонду не
включаються до складу Державного
бюджету України і використовуються на
виплату пенсій та соціальних послуг,
передбачених цим законом,
забороняється використання коштів
пенсійного Фонду на цілі, не
передбачені цим Законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст. 2 цього закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції юстиції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього закону
рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація;
юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства.

Ст. 3 цього закону визначає особливості
виконання рішень суду про стягнення
коштів з державного органу.

Так, виконання рішень суду про
стягнення коштів, боржником за якими є
державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
«Про виконавче провадження», із заявою
про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

У разі якщо стягувач подав не всі
необхідні для перерахування коштів
документи та відомості, центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, протягом п'яти днів з
дня надходження заяви повідомляє в
установленому порядку про це
стягувача.

У разі неподання стягувачем документів
та відомостей у місячний строк з дня
отримання ним повідомлення
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, повертає заяву
стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися
до центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, для виконання
рішення суду у визначені частиною
другою цієї статті строки, перебіг яких
починається з дня отримання стягувачем
повідомлення центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу
здійснюється у тримісячний строк з дня
надходження до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
необхідних для цього документів та
відомостей.

В зв'язку з набранням чинності з 01.01.2013
року, Закону України «Про гарантії
Держави щодо виконання судових рішень»
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.

Відповідно до Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» та Постанови КМУ «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845
про затвердження порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевого бюджетів або боржників у
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 15.04.2013 р., № 267 визначено
механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Конкретний механізм виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
визначається Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затверджених постановою КМУ від 03
серпня 2011 року №845(із змінами та
доповненнями) та далі Порядок.

Так, рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (п.3 Порядку).

Органи Казначейства: 1) забезпечують у
випадках, передбачених цим Порядком,
зберігання виконавчих документів та
ведення їх обліку. Після виконання
виконавчого документа суду в повному
обсязі такий документ повертається до
суду з відміткою про його виконання; 2)
вживають заходів до виконання
виконавчих документів протягом
установленого строку;… (п.4 Порядку).

Згідно п. 6 Порядку у разі прийняття
рішення про стягнення коштів стягувач
подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб: заяву про виконання такого
рішення із зазначенням реквізитів
банківського рахунка, на який слід
перерахувати кошти, або даних про
перерахування коштів у готівковій
формі через банки або підприємства
поштового зв'язку, якщо зазначений
рахунок відсутній; оригінал
виконавчого документа; судові рішення
про стягнення коштів (у разі наявності);
оригінал або копію розрахункового
документа (платіжного доручення,
квитанції тощо), який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

До заяви можуть додаватися інші
документи, які містять відомості, що
сприятимуть виконанню рішення про
стягнення коштів (довідки та листи
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, або органів
місцевого самоврядування, рішення
органів досудового розслідування та
прокуратури тощо).

Органи Казначейства після надходження
документів, зазначених у пунктах 6 і 7
Порядку: 1) приймають їх до розгляду та
реєструють у відповідному журналі. На
заяві стягувача про виконання рішення
про стягнення коштів зазначається дата
надходження і вхідний номер; 2)
здійснюють попередній розгляд
документів, за результатами якого
визначають необхідність отримання від
стягувача інших відомостей для
виконання рішення про стягнення
коштів; 3) повідомляють стягувачеві
(представникові стягувача) на його
письмову вимогу про прийняття,
реєстрацію та результати попереднього
розгляду документів (п.8 Порядку).

Пп. 1 п. 9 Порядку передбачає підстави
для повернення органом Казначейства
стягувачу виконавчого документа у
разі, коли виконавчий документ: - не
підлягає виконанню органом
Казначейства; - подано особою, що не має
відповідних повноважень; - пред'явлено
до виконання з пропущенням
установленого строку; - видано або
оформлено з порушенням установлених
вимог; - рішення про стягнення коштів не
набрало законної сили, крім випадків,
коли судове рішення про стягнення
коштів допущено до негайного виконання
в установленому законом порядку; - суми
коштів, зазначених у судовому рішенні
про стягнення коштів, повернуті
стягувачеві за поданням органу, що
контролює справляння надходжень
бюджету, або за рахунок таких коштів
виконано грошові зобов'язання чи
погашено податковий борг стягувача
перед державним або місцевим бюджетом;
- відсутній залишок невідшкодованого
податку на додану вартість, узгоджений
із стягувачем; - стягувач відмовився
від виконання виконавчого документа
або відкликав його без виконання; -
наявні інші передбачені законом
випадки.

Зі змісту вказаного Порядку
вбачається, що виконання рішень про
стягнення коштів державного або
місцевого бюджету здійснюється
органами казначейства шляхом
безспірного списання коштів з рахунків
боржника.

Згідно п. 33 Порядку у разі коли судове
рішення стосується спорів фізичних
осіб із суб'єктами владних повноважень
з приводу обчислення, призначення,
перерахунку, здійснення, надання,
одержання пенсійних виплат, соціальних
виплат непрацездатним громадянам,
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
виплат та пільг дітям війни, інших
соціальних виплат, доплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг або
судове рішення неможливо виконати
протягом двох місяців з дня
надходження документів, зазначених у
п.6 цього Порядку, орган Казначейства
для виконання рішення про стягнення
передає до Казначейства документи та
відомості згідно з пп.1 п.47 цього
Порядку.

Згідно п.47 Порядку безспірне списання
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
судових рішень та виконавчих
документів, здійснюється
Казначейством на підставі поданих 1)
органом Казначейства: документів та
відомостей, надісланих стягувачами та
боржником; інформації про неможливість
виконання безспірного списання коштів
з рахунків боржника; 2) керівником
органу державної виконавчої служби
зазначених у п.7 цього Порядку
документів та відомостей.

Для забезпечення безспірного списання
коштів державного бюджету згідно з п. 47
цього Порядку в Казначействі
відкривається в установленому порядку
відповідний рахунок (п. 48 Порядку).

У разі коли для здійснення безспірного
списання коштів державного бюджету
згідно з п.47 і 50 цього Порядку необхідні
додаткові кошти понад обсяг
відповідних бюджетних призначень,
Казначейство подає протягом 10 днів з
дня надходження виконавчих документів
Мінфіну пропозиції щодо необхідності
внесення змін до закону про Державний
бюджет України. Казначейство відкладає
безспірне списання коштів державного
бюджету та поновлює його з дати
набрання чинності законом про внесення
змін до закону про Державний бюджет
України. Казначейство зберігає
виконавчі документи до виконання їх у
повному обсязі (п. 49 Порядку).

Отже Закон України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
та Постанови КМУ «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 року № 845 про затвердження
порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевого
бюджетів або боржників у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 15.04.2013 р., № 267 визначено відповідний
в даному випадку механізм виконання
рішень про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів, а не з
рахунку Пенсійного фонду.

Враховуючи вищевикладені норми
діючого законодавства, суд вважає, що
дії відповідача Головного управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області щодо
повернення позивачу, який є стягувачем,
виконавчого листа № 22/12, виданого 01.11.2012
року та ухвали Франківського районного
суду м.Львова від 17.07.2013 року є
протиправними.

При цьому суд виходить з того, що даним
виконавчим листом прямо передбачено
стягнення коштів на користь стягувача
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження»,ст. 3
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»та
вищевказаного Порядку виконання
судових рішень про стягнення коштів
державного бюджету віднесено до
виключної компетенції органів
Державної казначейської служби.

Тому позивач правомірно звернувся із
заявою про виконання судового рішення
про стягнення коштів на його користь до
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області, яке зобов'язано
було відповідно до вказаних норм
законодавства здійснити попередній
розгляд заяви і поданих документів та
вирішити питання про прийняття до
виконання вказаного виконавчого листа.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що Головного управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області порушив
ці норми законодавства і неправомірно
повернув стягувачу ОСОБА_1 подані ним
документи з посиланням на те, що вони не
підлягають виконанню органами
казначейства.

Крім того, відповідно до п. 33 Порядку
для виконання судового рішення, що
стосується виплат дітям війни, орган
казначейства передає подані
стягувачем документи Казначейству
згідно з п. 47 Порядку для здійснення
безспірного списання коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання судових
рішень.

З урахуванням цього, суд вважає, що
незалежно від наявності чи відсутності
в органах казначейства рахунків
Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
зобов'язаний був вирішити питання про
прийняття документів позивача і згідно
п. 33 Порядку передати їх Казначейству
для виконання шляхом списання коштів з
державного бюджету за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
судових рішень.

І, як встановив суд, за бюджетною
програмою КПКВК 3504040 «Забезпечення
виконання рішень суду, що гарантовані
державною» Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»,
додаток № 3, передбачені кошти в
розмірі 153921,6 тис.грн..

Крім того, відсутність бюджетного
призначення згідно з п. 9 Порядку не є
підставою для повернення виконавчого
документа стягувачу.

Зі змісту п. 49 Порядку вбачається, що у
разі відсутності достатніх коштів на
виконання судового рішення
Казначейство подає Мінфіну пропозиції
щодо необхідності внесення змін до
Закону України «Про державний бюджет
України» і зобов'язано зберігати
виконавчі документи до їх повного
виконання. Тобто в будь-якому разі
відсутність коштів в державному
бюджеті не є підставою для невиконання
судового рішення.

Згідно зі статтею 17 закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті
74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі
проти Італії» зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції
передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
Конвенції гарантії , які
забезпечуються стороні на етапі
судового розгляду справ, фактично
втрачають свій сенс( рішення у справі
«Піалопулос та інші проти Греції»від 15
березня 2001 року, пункт 68).

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як зазначив Пленум Вищого
адміністративного суду України у п.1
Постанови від « 06» березня 2008 року №2
«Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ», під час
розгляду спорів щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень суди незалежно від
підстав, наведених у позовній заяві,
повинні перевіряти їх відповідність
усім зазначеним вимогам.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

За таких обставин суд вважає, що саме
відповідач Головне управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області діяв не на
підставі закону, що є порушенням ст. 19
Конституції України, тому його дії слід
визнати протиправними.

З боку відповідача Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівської
області, дії якого позивачем фактично
не оскаржуються, оскільки позивач
просив суд в даному випадку визначити
хто з відповідачів має виконувати
судове рішення та зобов'язати одного з
відповідачів прийняти до виконання
виконавчий лист і судове рішення та
виконати його, та те,що вказаний орган
діяв в межах наданих їм повноважень, у
спосіб та відповідно до закону, а тому в
задоволенні позову до Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівської області слід відмовити.

За вищевказаних обставин, суд вважає
необхідним позов задовольнити
частково, виходячи з наступного:

Задовольняючи позов, суд відповідно до
ч. 2 ст. 11 КАС України вважає необхідним
вийти за межі заявлених позовних вимог,
вирішивши їх відповідно до норм
матеріального законодавства з
урахуванням суті спору.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремі його
положення, дії чи бездіяльність і
скасувати або визнати нечинним рішення
чи окремі його положення із зазначення
способу його здійснення та про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії. Суд може прийняти іншу постанову,
яка б гарантувала дотримання і захист
прав, свобод, інтересів людини і
громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Так, позивач просить визнати
незаконними дії відповідача Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області
про відмову в прийнятті до виконання
виконавчого листа №22/12 та ухвали
Франківського районного суду м.Львова
від 17.07.2013 року, але відповідно до
вищевикладених норм діючого
законодавства до повноважень органів
казначейства не входить прийняття
рішення про відмову у прийнятті до
виконання виконавчих документів.
Фактично із обставин справи, з
урахуванням п.9 Порядку вбачається, що
позивач оскаржує дії відповідача щодо
повернення йому виконавчого документу,
тому суд вважає необхідним визнати
протиправними дії Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області
саме щодо повернення без виконання
виконавчого листа №22/12, виданого
Львівським апеляційним
адміністративного судом 01.11.2012 року та
ухвали Франківського районного суду
м.Львова від 17.07.2013 року, про стягнення
з Управління Пенсійного Фонду України
у Франківському районі м.Львова на
користь ОСОБА_1 5313 (п'ять тисяч триста
тринадцять) грн. 56 коп.

Також суд вважає необхідним
зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області прийняти
до виконання виконавчий лист №22/12,
виданий Львівським апеляційним
адміністративного судом 01.11.2012 року та
ухвалу Франківського районного суду
м.Львова від 17.07.2013 року, про стягнення з
Управління Пенсійного Фонду України у
Франківському районі м.Львова на
користь ОСОБА_1 5313 (п'ять тисяч триста
тринадцять) грн. 56 коп. шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу в межах відповідних бюджетних
призначень, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду відповідно до ст.3 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51,
56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107,110, 121-143, 151-154, 158,
160, 161, 162, 163, 167, 181, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, статтями 19, 95 Конституції
України, статтями 1-3 Закону України
«Про виконавче провадження», статтями
2, 3 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових
рішень», суд, -

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області
щодо повернення без виконання
виконавчого листа №22/12, виданого
Львівським апеляційним
адміністративного судом 01.11.2012 року та
ухвали Франківського районного суду
м.Львова від 17.07.2013 року, про стягнення
з Управління Пенсійного Фонду України
у Франківському районі м.Львова на
користь ОСОБА_1 5313 (п'ять тисяч триста
тринадцять) грн. 56 коп.

Зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області прийняти
до виконання виконавчий лист №22/12,
виданий Львівським апеляційним
адміністративного судом 01.11.2012 року та
ухвалу Франківського районного суду
м.Львова від 17.07.2013 року, про стягнення
з Управління Пенсійного Фонду України
у Франківському районі м.Львова на
користь ОСОБА_1 5313 (п'ять тисяч триста
тринадцять) грн. 56 коп. шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу в межах відповідних бюджетних
призначень, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду відповідно до ст.3 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

В позові ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівської
області - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Франківський районний суд міста Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови.

Суддя
Мартинишин М.О.