Справа № 2а-809/210/13-а
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 р.

Справа № 4327/13/876 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м.Івано-Франківську
Івано-Франківської області Державної
податкової служби на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2013
року в справі за поданням Державної
податкової інспекції у
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області Державної податкової служби до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
підтвердження обґрунтованості
адміністративного арешту майна,

В С Т А Н О
В И В :

В січні 2013 року Державна податкова
інспекція у м.Івано-Франківську
Івано-Франківської області Державної
податкової служби (далі - ДПІ)
звернулася до суду з поданням в порядку
ст.183-3 КАС України у якому просила
підтвердити обґрунтованість
адміністративного арешту майна
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі
- ФОП).

В обґрунтування вказаного подання
покликається на те, що оскільки ФОП
відмовився від допуску працівників ДПІ
до проведення перевірки, за наявності
законних підстав для її проведення у
відповідності до п.94.2 ст.94 ПК України
було прийнято рішення про застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, обґрунтованість
якого в свою чергу повинно бути
підтверджено в суді.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 21
січня 2013 року в справі №809/210/13-а у
задоволенні подання відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржила ДПІ, яке покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
якою задовольнити подання та
підтвердити обґрунтованість
адміністративного арешту майна ФОП. У
поданій апеляційній скарзі
посилається на обставини викладенні у
поданні та вказує, що відмова від
отримання наказу на перевірку
позбавляє податковий орган провести
таку, а тому фактично є відмовою від
допуску посадових осіб до перевірки.

ФОП в письмових запереченнях вважає
постанову суду першої інстанції
обґрунтованою, прийнятою з врахуванням
всіх обставини справи та такою, що
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Просить
апеляційну скаргу ДПІ залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову -
без змін.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні подання ДПІ,
суд першої інстанції виходив із того,
що податковим органом не надано
жодного доказу про початок перевірки
ФОП за його місцезнаходженням та не
наведено жодних обставин не допуску
його посадових осіб до перевірки, у
зв'язку із чим обґрунтованість
застосування арешту майна не може бути
підтверджена.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
15.01.2013 працівниками ДПІ було складено
акт недопуску до проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ФОП №7/17-2/НОМЕР_1 (а.с.25).

Позапланова перевірка ФОП проводилась
позивачем на підставі наказу ДПІ про
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки від
11.01.2013 №42 (далі - Наказ) та направлення
від 11.01.2013 №00000025 (далі - Направлення,
а.с.8).

16.01.2013 начальником ДПІ Романюк Д.І. у
зв'язку з відмовою у допуску посадових
осіб ДПІ до перевірки за наявності
законних підстав для її проведення,
прийнято рішення про застосування
адміністративного арешту майна ФОП
(далі - Рішення, а.с.12).

У відповідності до положень ст.94 ПК
України обґрунтованість такого
Рішення має бути перевірена судом, у
зв'язку із чим ДПІ звернулося із даним
поданням до адміністративного суду.

Згідно з пп.16.1.9, 16.1.13 п.16.1 ст.16 ПК
України, платники податків зобов'язані
не перешкоджати законній діяльності
посадової особи контролюючого органу
під час виконання нею службових
обов'язків та виконувати законні
вимоги такої посадової особи.

Допускати посадових осіб
контролюючого органу під час
проведення ними перевірок до
обстеження приміщень, територій (крім
житла громадян), що використовуються
для одержання доходів чи пов'язані з
утриманням об'єктів оподаткування, а
також для проведення перевірок з
питань обчислення і сплати податків та
зборів у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК
України, органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Такий порядок та особливості
проведення документальних
позапланових перевірок визначено
положеннями ст.ст.78, 79 ПК України.

Як вбачається зі змісту Наказу,
підставою для його прийняття
відповідач зазначив пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК
України, службову записку від 29.11.2012
№15019/14/17-417/9060 (далі - Записка №1) та
складену на її підставі службову
записку від 11.01.2013 №1142/14/17-214/220 (далі -
Записка №2)(а.с.7, 24-25).

При цьому, слід звернути увагу, що
Записка №1 була складена посадовою
особою позивача у зв'язку із ненаданням
відповіді ФОП на запит про
підтвердження даних наведених у звітах
малого підприємництва за 2009-2011 роки від
15.11.2012 №20612/10/17-423/8202 (далі - Запит), який
надіслано 16.11.2012.

Так, відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК
України документальна позапланова
перевірка здійснюється, зокрема, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.22
зворот), Запит було вручено ФОП лише
20.11.2012, а тому кінцевим терміном для
надання витребовуваної інформації є
04.12.2012, оскільки вказаний 10-денний строк
обчислюється саме робочими днями.

Проте, ДПІ уже 29.11.2012 складено Записку
№1, яка стала підставою в подальшому
для складення Записки №2 та Наказу, що
ставить під сумнів правомірність
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки як
такої.

Апеляційний суд вважає за необхідне
зазначити, що правомірність вказаного
Наказу не оспорюється сторонами, однак
вказане не є підставою, для висновку
про правильність та правомірність
проведення самої перевірки
призначеної згідно цього наказу та в
подальшому обґрунтованого прийняття
відповідного Рішення.

Так, процесуальні порушення вчинені
посадовими особами ДПІ при здійсненні
ними перевірки, зокрема порушення
вимог ст.81 ПК України, яка визначає їх
право на проведення такої за певних
умов які ними не дотримані можуть
свідчити про необґрунтованість
наступного застосування арешту майна
платника податків у зв'язку із не
допуском працівників контролюючого
органу до перевірки.

Згідно позиції Верховного Суду
України, висловленій в постанові від 24
грудня 2010 року в справі №21-25а10 платник
податків, який вважає порушеним
порядок та підстави призначення
податкової перевірки щодо нього, має
захищати свої права шляхом не допуску
посадових осіб контролюючого органу до
такої перевірки.

Якщо ж допуск до проведення перевірки
відбувся, в подальшому предметом
розгляду в суді має бути лише суть
виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією
Верховного Суду України, саме на етапі
допуску до перевірки платник податків
може поставити питання про порушення
порядку її проведення, реалізувавши
своє право на захист від
безпідставного та необґрунтованого
здійснення податкового контролю щодо
себе. Водночас, допуск до перевірки
нівелює правові наслідки процедурних
порушень, допущених контролюючим
органом при призначенні податкової
перевірки.

Статтею 81 ПК України визначено, що
посадові особи органу державної
податкової служби мають право
приступити до проведення
документальної виїзної перевірки:

По-перше, за наявності підстав для її
проведення, визначених ПК України.

Підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ФОП є Наказ, який як уже було
зазначено прийнятий на підстав Записки
№1.

По-друге, за умови пред'явлення або
надіслання у випадках, визначених ПК
України, таких документів:

- направлення на проведення перевірки;

- копії наказу про проведення
перевірки;

- службового посвідчення осіб, які
зазначені в направленні на проведення
перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або особам, які
фактично проводять розрахункові
операції) цих документів або
пред'явлення зазначених документів, що
оформлені з порушенням вимог,
встановлених цим пунктом, є підставою
для недопущення посадових (службових)
осіб органу державної податкової
служби до проведення документальної
виїзної або фактичної перевірки.

Також, положеннями ст.81 ПК України
визначено конкретний порядок дій
посадових осіб податкового органу у
випадку відмови платника податку
отримати направлення на перевірку.

Так, відповідно до абз.8 п.81.1 ст.81 ПК
України, у разі відмови платника
податків та/або посадових (службових)
осіб платника податків (його
представників або осіб, які фактично
проводять розрахункові операції)
розписатися у направленні на перевірку
посадовими (службовими) особами органу
державної податкової служби
складається акт, який засвідчує факт
відмови. У такому випадку акт про
відмову від підпису у направленні на
перевірку є підставою для початку
проведення такої перевірки.

15.01.2013 ДПІ було складено акт про відмову
від підпису у направленні на перевірку
№ (а.с.11), проте у встановленому
п.81.1 ст.81 ПК України порядку до
перевірки така не приступила.

Слід звернути увагу, що в силу положень
пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України
документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Відтак, враховуючи вищенаведені норми
чинного податкового законодавства,
податковий орган може або надіслати
усі необхідні документи передбачені
ст.81 ПК України, або ж пред'явити такі
перед початком проведення перевірки за
місцезнаходженням платника податків
чи місцем розташування об'єкта права
власності, стосовно якого проводиться
така перевірка.

Однак, як було встановлено судом першої
інстанції та не заперечується ДПІ,
направлення на проведення перевірки,
копія наказу про проведення перевірки,
а також службові посвідчення осіб, які
зазначені в направленні на проведення
перевірки ФОП надіслані не були.

Більше того, документальна виїзна
перевірка ДПІ фактично не проводилась
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка, а тому
відповідачу не було належним чином
пред'явлено та ознайомлено із
зазначеними документами.

Апеляційний суд критично оцінює і те,
що ДПІ лише о 18год. 00хв 15.01.2013 (в кінці
робочого дня) фактично намагалась
розпочати та провести перевірку ФОП,
при чому в приміщенні податкового
органу, а не за місцезнаходженням
платника податків як це повинно бути
при виїзній перевірці, що свідчить про
порушення нею встановленого порядку
проведення такої перевірки та зокрема
самого Наказу на підставі якого вона
повинна була здійснюватись.

Окрім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що адміністративний арешт
майна платника податків є винятковим
способом забезпечення виконання
платником податків його обов'язків,
визначених законом (п.94.1 ст.91 ПК
України).

Відповідно до приписів пп.94.2.3 п.9.2 ст.94
ПК України арешт майна платника
податків може бути застосовано, у разі
якщо платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб органу
державної податкової служби.

Відповідно до п.94.10 ст.94 ПК України,
арешт на майно може бути накладено
рішенням керівника органу державної
податкової служби (його заступника),
обґрунтованість якого протягом 96 годин
має бути перевірена судом.

При цьому, перевірка обґрунтованості
накладення адміністративного арешту
передбачає встановлення судом
наявності підстав для застосування
адміністративного арешту, визначених
п.94.2 ст.94 ПК України.

За таких обставин, враховуючи те, що
відмови ФОП в допуску посадових осіб
податкового органу до перевірки в
дійсності не було, оскільки така ДПІ
фактично не була розпочата у
встановленому порядку, застосування
позивачем арешту майна платника
податків, як виняткового способу
забезпечення виконання ним
передбачених чинним на час виникнення
спірних правовідносин податковим
законодавством обов'язків, є
неправомірним та необґрунтованим.

Відтак, оскільки посадовими особами
ДПІ при проведенні позапланової
документальної перевірки ФОП не
дотримано вимог ст.ст.78, 81 ПК України,
законні підстави для застосування
арешту майна платника податків у
позивача були відсутні, що є підставою
для відмови у задоволенні подання ДПІ.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
А.Р. Курилець

Суддя
В.В. Ніколін