Справа № 617-7251/12
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2013-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Якухно
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"26" березня 2013 р.
Справа № 617-7251/12

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Капустинського М.М.

суддів:
Євпак В.В.

Мацького Є.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області на
постанову Овруцького районного суду
Житомирської області від "08" травня 2012
р. у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області про визнання бездіяльності
протиправною і зобов'язання вчинити
дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 08 травня 2012
року позов задоволено повністю.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі
Житомирської області провести
донарахування та виплату ОСОБА_4, за
період з 1 квітня 2011 року по 22 липня 2011
року:

підвищення до пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, в розмірі, визначеному
ст.39 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", що дорівнює двом
мінімальним заробітним платам,
встановленим Законом України "Про
державний бюджет України на 2011 рік",
щомісячно;

додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі, визначеному ст.50
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
що дорівнює 75 процентів мінімальної
пенсії за віком, яка визначається на
рівні прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб, встановленим
Законом України "Про державний бюджет
України на 2011 рік", щомісячно;

підвищення до пенсії, як дитині війни, в
розмірі, визначеному ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", що дорівнює 30 процентів
мінімальної пенсії за віком, яка
визначається на рівні прожиткового
мінімуму для непрацездатних осіб,
встановленого Законом України "Про
державний бюджет України на 2011 рік",
щомісячно.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права, просить скасувати
постанову та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню, не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Матеріали справи свідчать, що позивач є
непрацюючим пенсіонером та перебуває
на обліку у відповідача, проживає в
зоні гарантованого добровільного
відселення, а також є інвалідом 2-ї
групи і віднесений до 1 категорії осіб,
що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи та одержує
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю на підставі статті 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст.39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
підвищуються у розмірі: в зоні
гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати.

Відповідно статті 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" інвалідам
2-ї групи віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії
за віком.

Відповідач виплачував позивачу
підвищення до пенсії, додаткову пенсію,
однак у сумах, які, на думку позивача, є
значно нижчими, ніж це передбачено
ст.ст.39, 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", у зв'язку з чим позивач і
звернувся до суду за захистом своїх
порушених прав.

Оцінюючи правову позицію суду першої
інстанції, судова колегія виходить з
наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 01
листопада 1996 року №9 "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств та
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій,
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину,
з якої розраховується сума допомоги
згідно зі ст. 39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в чинній
редакції (із змінами, внесеними згідно
із Законом України від 01.07.92р. №2532-12, у
редакції Закону України від 06.06.96р.
№230/96-ВР, відповідачу слід керуватися
розміром мінімальної заробітної плати,
а не сумою, передбаченою Постановою
Кабінету Міністрів України "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Базовою величиною, з якої
розраховується сума додаткової пенсії
згідно зі ст.50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
відповідачу слід керуватися розміром
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Виходячи із засад пріоритетності
законів над підзаконними нормативними
актами привирішенні спору
застосуванню підлягають саме статті 39,
50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не постанови Кабінету
Міністрів України.

Тому позивач відповідно до ст.39 Закону
як непрацюючий пенсіонер має право
отримувати доплату до пенсії у розмірі
двох мінімальних заробітних плат та
відповідно до ст.50 Закону має право на
отримання додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров"ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Крім того, слід вказати таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач має статус дитини війни, тобто
є особою, яка належить до соціальної
категорії громадян "діти війни" в
розумінні ст.1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", а
відтак, на нього повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
вищезазначеним Законом України.

Згідно ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" особам,
що належать до соціальної категорії
громадян "діти війни", відповідач
повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року №1058, згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України "Про Державний бюджет України"
на відповідний рік.

На момент звернення до суду
нарахування доплати до пенсії позивача
в розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком відповідно до положень ст.6
вищезазначеного Закону відповідачем
не здійснено, у зв'язку з чим перший
звернувся до суду за захистом своїх
прав.

Всупереч ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалося відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року №530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України "Про
соціальний захист дітей війни" має вищу
юридичну силу в порівняні з Постановою
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530. Отже, відповідач
неправомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі
ніж це передбачено ст. 6 зазначеного
Закону.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду -без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Постанова суду першої інстанції
прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області залишити
без задоволення, а постанову
Овруцького районного суду
Житомирської області від "08" травня 2012
р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
постановлення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
М.М. Капустинський

судді:
В.В. Євпак Є.М. Мацький

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу Управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі
Житомирської області вул.Леніна,12,
м.Овруч, Овруцький район, Житомирська
область, 11100