Справа № 2а-4876/11/0514
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/11341/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Малиніна В.В.,
Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Добропільської міської ради Донецької
області про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоотриманої суми одноразової
компенсації, за касаційною скаргою
Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської
міської ради Донецької області на
постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 8 серпня 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2012
року, -

встановив:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської
міської ради Донецької області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання здійснити нарахування і
виплату одноразової компенсації у
відповідності до статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
(далі - Закон № 796-ХІІ) у розмірі 45
мінімальних заробітних плат.

Постановою Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 8 серпня 2011 року, залишеною
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2012 року, позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської
міської ради Донецької області щодо
невиплати ОСОБА_4 одноразової
компенсації у розмірі, передбаченому
статтею 48 Закону № 796-ХІІ. Зобов'язано
відповідача нарахувати та сплатити
ОСОБА_4 одноразову компенсацію у
розмірі, передбаченому статтею 48
Закону № 796-ХІІ, з розрахунку 45
мінімальних заробітних плат, яка
склалася на момент встановлення
інвалідності. В іншій частині позову
відмовлено.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Добропільської міської ради Донецької
області, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
31 травня 2010 року їй встановлена
інвалідність II групи внаслідок
захворювання, яке пов'язане з роботами
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Позивачеві було
відмовлено Управлінням праці та
соціального захисту населення
Добропільської міської ради Донецької
області у виплаті одноразової
компенсації при встановленні
інвалідності у розмірі, визначеному
статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Частиною 1 статті 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті
48 Закону № 796-XII одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується у розмірі:
інвалідам II групи - 45 мінімальних
заробітних плат.

Частиною 3 статті 48 цього Закону
передбачено, що виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка
склалася на момент встановлення
інвалідності чи втрати годувальника.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
установлено учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розміри
одноразової компенсації, зокрема,
інвалідам II групи - 284,40 гривень, тобто у
розмірі меншому, ніж це було
передбачено статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Водночас редакція абзацу 3 частини 1
статті 48 Закону № 796-ХІІ, якою виплата
вказаної одноразової компенсації
визначена у розмірі, кратному до
мінімальної заробітної плати, у 2010 році
була чинною та іншими законодавчими
актами, в тому числі Законом України
«Про Державний бюджет України на
2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI не
призупинялась і зміни до неї не
вносились.

Згідно з положенням частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку про те, що при визначенні
розміру одноразової компенсації
ОСОБА_4, застосуванню підлягають
положення саме статті 48 Закону № 796-XII, а
не положення постанови Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836, оскільки
така істотно звужує обсяг встановлених
законом прав позивача.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_4

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів і
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Добропільської міської ради Донецької
області - залишити без задоволення.

Постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 8 серпня 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської
міської ради Донецької області про
визнання дій неправомірними та
стягнення недоотриманої суми
одноразової компенсації - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Малинін В.В.

Стародуб О.П.