Справа № К/9991/57232/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/57232/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Загороднього А.Ф.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою управляння праці та
соціального захисту населення
Менської районної державної
адміністрації Чернігівської області
на постанову Менського районного суду
Чернігівської області від 27 січня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 травня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
управління праці та соціального
захисту населення Менської районної
державної адміністрації Чернігівської
області про стягнення щорічної
допомоги на оздоровлення,

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
вказаним адміністративним позовом у
якому зазначав, що відповідач в
порушення вимог статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
сплатив щорічну допомогу на
оздоровлення у 2010 році в розмірі, що не
співвідносяться з мінімальною
заробітною платою, встановленою
законом України про Державний бюджет
на відповідний рік, внаслідок чого
утворилась заборгованість, яку просив
стягнути.

Постановою Менського районного суду
Чернігівської області від 27 січня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 травня 2011
року, позов задоволено: визнано
протиправними дії щодо відмови у
перерахунку і виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення у 2010 році
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язано провести перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік відповідно до
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат станом на
момент виплати, з урахуванням
виплаченої грошової допомоги.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати судові рішення та
ухвалити нове про відмову у задоволені
позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ
групи та учасником ліквідації
наслідком аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії і на підставі статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на щорічну
допомогу на оздоровлення, яку у 2010 році
було нараховано у розмірі 90 грн., проте
не виплачено у зв'язку з відсутністю
коштів.

Вирішуючи спір районний суд, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивачу неправомірно нараховані суми
в розмірі, що встановлений постановою
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року №562.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачені компенсації
(грошова допомога на оздоровлення) за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які
стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату
годувальника.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» було
установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, розмір щорічної допомоги
на оздоровлення, зокрема, інвалідам ІІІ
групи - 90 грн.

Проте такий розмір допомоги не
відповідав встановленому статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розміру щорічної допомоги.

Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте, Кабінетом Міністрів України у 2010
році таке право використано не було, а
тому вказана норма не підлягала
застосуванню під час визначення
розміру виплат, передбачених статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про те, що при
визначенні розміру щорічної допомоги
на оздоровлення у 2010 році застосуванню
підлягає стаття 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанова Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562, яка істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав, а виплачений у січні 2011 року
розмір зазначеної допомоги за 2010 рік не
відповідає вимогам закону.

За таких підстав висновок судів
попередніх інстанцій щодо
неправомірності дій відповідача по
нарахуванню щорічної допомоги у 2010
році є обґрунтованим.

Судові рішення ухвалені з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування та ухвалення
нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Менської районної державної
адміністрації Чернігівської області
залишити без задоволення, а постанову
Менського районного суду
Чернігівської області від 27 січня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 травня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ А.Ф.
Загородній /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/