Справа № 501/5446/13-ц
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
Київ К/800/25739/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу ОСОБА_4 на постанову
Іллічівського міського суду Одеської
області від 28 січня 2014 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року у справі за позовом прокурора в
інтересах держави в особі Іллічівської
міської ради Одеської області до
виконавчого комітету Іллічівської
міської ради Одеської області, третя
особа ОСОБА_4 про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2013 року прокурор в
інтересах держави в особі Іллічівської
міської ради Одеської області
пред'явив позов до виконавчого
комітету Іллічівської міської ради
Одеської області, третя особа ОСОБА_4
про визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Іллічівської міської ради від 29
вересня 2011 року № 580 «Про видачу ОСОБА_4
свідоцтва про право власності на
будівлю кафе-бару зі спорудами по
АДРЕСА_1» та скасування свідоцтва про
право власності від 06 жовтня 2011 року №
35937.

Постановою Іллічівського міського
суду Одеської області від 28 січня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року, позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано
рішення виконавчого комітету
Іллічівської міської ради від 29
вересня 2011 року № 580 «Про видачу ОСОБА_4
свідоцтва про право власності на
будівлю кафе-бару зі спорудами по
АДРЕСА_1» в частині видачі ОСОБА_4
свідоцтва про право власності на
споруди № 1 - піч, І - літній майданчик.
Скасовано свідоцтво про право
власності від 06 жовтня 2011 року № 35937.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
скасувати та закрити провадження у
справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що рішенням
Іллічівського міського суду Одеської
області від 27 серпня 2010 року було
визнано за ОСОБА_4 право власності на
будівлю кафе-бару, що розташована по
АДРЕСА_1, яка в цілому складається з
приміщень загальною площею 223,4 кв.м.

Право власності на споруди № 1 - піч, І -
літній майданчик, які розташовані по
АДРЕСА_1 вказаним рішенням
Іллічівського міського суду Одеської
області від 27 серпня 2010 року не
визнавалось.

29 вересня 2011 року виконавчим комітетом
Іллічівської міської ради було
прийнято рішення № 580, зі змісту якого
вбачається, що виконавчий комітет
Іллічівської міської ради вирішив
видати ОСОБА_4 свідоцтво про право
власності на будівлю кафе-бару,
загальною площею 223,4 кв.м. зі спорудами
№ 1 - піч, І - літній майданчик, які
розташовані по АДРЕСА_1, на підставі
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 27 серпня 2010 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції зазначив, що
виконавчий комітет Іллічівської
міської ради не мав законних підстав
приймати рішення про видачу ОСОБА_4
свідоцтва про право власності на
споруди, які побудовані ним на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, оскільки прийняттям
цього рішення порушені права
Іллічівської міської ради Одеської
області, до виключної компетенції якої
на підставі статті 12 Земельного
кодексу України та статті 60 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» належать правоможності щодо
володіння, користування та
розпорядження комунальним майном, в
тому числі і землями м. Іллічівська.

Оскільки свідоцтвом про право
власності на будівлю кафе-

бару № 35937 від 06 жовтня 2011 року
посвідчено, що об'єкт розташований в
АДРЕСА_1 належить на праві власності
ОСОБА_4 в цілому, включаючи споруди № 1 -
піч, І - літній майданчик, на які в силу
закону та з урахуванням викладеного
вище він права власності не

набув, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що даний правовстановлюючий
документ підлягає скасуванню в цілому.

Суд апеляційної інстанції із висновком
суду першої інстанції погодився та
залишив постанову Іллічівського
міського суду Одеської області від 28
січня 2014 року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією суду апеляційної
інстанції погоджується із огляду на
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Зі змісту касаційної скарга
вбачається, що скаржник просить
касаційний суд скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанції, а
провадження у справі закрити з тих
підстав, що справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України у редакції на час виникнення
спірних правовідносин, справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У пункті 7 частини 1 вказаної статті
визначено поняття суб'єкту владних
повноважень - це орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності (пункт 1 частини 2
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Таким чином нормами Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно прийнятих або вчинених ними
при здійсненні владних управлінських
функцій.

Тобто справою адміністративної
юрисдикції є переданий на вирішення
адміністративного суду спір, який
виник між двома (кількома) суб'єктами
стосовно їх прав та обов'язків у
конкретних правових відносинах, в яких
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти відповідно зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування» передбачено,
що сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Вказане свідчить, що на той час БТІ на
основі законодавства делеговані
владні повноваження у сфері суспільних
правовідносин, що пов'язані із
здійсненням від імені держави дій щодо
реєстрації прав власності на нерухоме
майно.

За змістом пункту 8.1 вказаного
Положення оформлення права власності
на нерухоме майно проводиться з
видачею свідоцтва про право власності
за заявою про оформлення права
власності на нерухоме майно:

а) органами місцевого самоврядування;

б) органами приватизації;

в) Державним управлінням справами.

Оскільки порядок видачі свідоцтв про
право власності перебуває у сфері
публічно-правових відносин, то спори
про визнання дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з
приводу їх видачі, спори про скасування
свідоцтва про право власності
підлягають розгляду адміністративними
судами.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій, підстав для
задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Іллічівського
міського суду Одеської області від 28
січня 2014 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: