Справа № 296/7837/14-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"25" листопада 2014 р.
Справа № 296/7837/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Капустинського М.М.

суддів:
Євпак В.В.

Мацького Є.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області на постанову
Корольовського районного суду м.
Житомира від "17" вересня 2014 р. у справі
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області про визнання
дій неправомірними та зобо'язання
вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Корольовського районного
суду м.Житомира від 17.09.2014 року позов
задоволено частково, визнано дії
відповідача протиправними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м.Житомирі
Житомирської області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_4 пенсії
по інвалідності, щодо якої встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
(ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи") із розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, (ст.50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи") із
розрахунку 75 процентів мінімальної
пенсії за віком, що визначаються на
рівні прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
встановленого Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік», за
період з 01.02.2014 року, з урахуванням
виплачених коштів.

Не погоджуючись з зазначеною
постановою відповідач - Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати постанову суду та залишити
позовну заяву без розгляду або
закрити провадження у справі.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Дослідивши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи та
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що позивач є інвалідом ІІ
групи і віднесений до 1-ї категорії
осіб, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області та отримує додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, та державну
пенсію, передбачені ст. ст. 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", однак у
менших розмірах, ніж передбачено
Законом.

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" № 796-ХІІ передбачено, що
пенсії особам віднесеним до категорії
1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ,
яка визначає підстави та умови
призначення державних пенсій, особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з
втратою годувальника, в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по
ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі ст.50 цього Закону інвалідам 2
групи віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяна здоров'ю, у
розмірі 75 % мінімальної пенсії з віком.
Виплата додаткової пенсії відповідно
до ст.53 зазначеного Закону
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Однак, ст. ст. 50, 54 ЗУ "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що порядок
обчислення підвищення до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру, який проживає
на території радіоактивного
забруднення, та пенсії по інвалідності,
що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

У свою чергу, Кабінетом Міністрів
України на виконання вказаного
положення ст.ст. 50,54 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" 23.11.2011 року
прийнято постанову № 1210 "Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".
У відповідності до вказаної постанови
КМ України позивачу провадиться
нарахування і виплата основної та
додаткової пенсій.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, які виникли між
сторонами, колегія суддів зазначає
наступне.

Положення п.28 розділу II Закону України
"Про державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" №107-VI, яким були внесені
зміни до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи" і які обмежували права
громадян щодо виплати підвищення до
пенсії як непрацюючому пенсіонеру,
який проживає на території
радіоактивного забруднення, інвалідів
ІІ групи, віднесених до категорії 1
потерпілих від Чорнобильської
катастрофи щодо призначення
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком
та призначення державної пенсії
інвалідам, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою по ІІ групі
інвалідності в розмірі не нижче 8
мінімальних пенсій за віком, Рішенням
Конституційного суду України у справі
№10-рп/2008 від 22.05.2008 року, визнано
неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їхні окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
із дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, вищенаведені положення
ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи" є чинними у редакції до
внесення змін до них Законом України
"Про державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

На даний час Закони України "Про
державний бюджет України на 2011 рік",
Закон України "Про державний бюджет
України на 2012 рік" та Закон України "Про
державний бюджет України на 2013 рік"
втратили чинність.

Законом України "Про Державний бюджет
на 2014 рік" від 16.01.2014 року №719-VII, що
набрав чинності з 1 січня 2014 року (п.1
Прикінцевих положень Закону) такі
обмеження встановлені не були.

Таким чином, починаючи з 1 січня
2014 року є чинними і підлягають
застосуванню: ч.4 ст.54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в редакції,
відповідно до якої державна пенсія для
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою по 3 групі
інвалідності не може бути нижчою 8
мінімальних пенсій за віком та ст.50
цього Закону України, в редакції,
відповідно до якої інвалідам 2 групи,
віднесеним до категорії 1 потерпілих
від Чорнобильської катастрофи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів на фінансування
виплат в порядку статей 50, 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
обґрунтовано не взяті судом до уваги,
оскільки питання фінансування цих
видатків не виступає предметом даного
спору. Проблеми надання бюджетних
коштів Управлінню для виконання
покладених на нього обов'язків у
справах цієї категорії виходять за
межі заявлених вимог і судом не
розглядалися.

Будь-яких законодавчих обмежень щодо
застосування вказаних норм і положень
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" ,
як це було в 2011-2013 роках у 2014 році не має.
Тобто, Законом України «Про Державний
бюджет на 2014 рік» від 16 січня 2014 року №
719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014
року (п. 1 Прикінцевих положень Закону)
такі обмеження не встановлені.

Згідно з Прикінцевими положеннями
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 26 грудня 2011 року
№20-рп/2011 та 25 січня 2012 року №3-рп/2012
суди, під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі , у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі й на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України, закону про
Державний бюджет на відповідний рік та
інших законів України.

Метою і особливістю Закону про
Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для
реалізації положень інших законів
України, які передбачають фінансові
зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій
(пункт 4 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року №6-рп/2007 у справі про
соціальні гарантії громадян).

Фінансування компенсаційних виплат,
доплат та різних видів допомоги,
передбачених Законом, здійснюється
відповідно до обсягів, затверджених
законами України про Державний бюджет
України на відповідний рік, тобто
виконання Закону повністю залежить від
фінансових ресурсів доходної частини
державного бюджету.

Слід зазначити, що частиною другою
статті 95 Конституції України
визначено, що виключно Законом України
про Державний бюджет визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків, а
стаття 63 Закону закріплює норму, якою
стверджується, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Отже, Кабінет Міністрів України є
органом, який забезпечує проведення
державної політики у соціальній сфері,
а УПФУ - органом, який реалізує таку
політику, в тому числі за рахунок
коштів Державного Бюджету України.

Разом з тим, слід зазначити, що Законом
України "Про Державний бюджет на 2014 рік"
від 16 січня 2014 року №719-VII, що набрав
чинності з 1 січня 2014 року (п.1
Прикінцевих положень Закону) такі
обмеження не встановлені.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року, іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

На підставі викладеного судова колегія
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області залишити без
задоволення, а постанову
Корольовського районного суду м.
Житомира від "17" вересня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
постановлення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
М.М. Капустинський

судді:
В.В. Євпак

Є.М. Мацький

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано: ( рек. з пов.
про вруч.)

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1,10019

3- відповідачу Управління Пенсійного
фонду України в м.Житомирі
Житомирської області вул.Перемоги,
55,м.Житомир,10003

- ,