Справа № 806/4954/14
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення адміністративного
позову без розгляду

20 листопада 2014 року
м.Житомир Справа №
806/4954/14

Категорія 12.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Гуріна Д.М., суддів:
Черноліхова С.В., Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання - Галайба
І.Б.,

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - Лисюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні клопотання представника
відповідачів про залишення позовної
заяви без розгляду в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
фіскальної служби України, Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними та
скасування наказів, визнання
неправомірними дій, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди

в с т а н о в и в :

3 листопада 2014 року до Житомирського
окружного адміністративного суду
звернулась ОСОБА_1 із позовом до
Державної фіскальної служби України,
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправними та скасування наказів,
визнання неправомірними дій,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Ухвалами судді Житомирського
окружного адміністративного суду від 6
листопада 2014 року відкрито провадження
у даній справі та призначено справу до
судового розгляду.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що
наказами Державної фіскальної служби
України від 4 серпня 2014 року №2ДС та від
4 вересня 2014 року №20-ДС до неї було
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді оголошення доган. Окрім того
окремі посадові особи Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області вчиняли дії, а саме: вносили
неправдиві дані в офіційні документи,
чим введено в оману голову Державної
фіскальної служби України та надано
йому неправдиву інформацію, яка
слугувала підставою для притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності. Окрім того, з метою
притягнути ОСОБА_1 до відповідальності
було сфальсифіковано акт про відмову
від надання письмових пояснень.
Вказані дії відповідачів на думку
позивача негативно вплинули на її
честь, гідність та ділову репутацію та
завдали моральної та матеріальної
шкоди. Просить визнати протиправними
та скасувати накази Державної
фіскальної служби України «Про
застосування дисциплінарного
стягнення» від 4 серпня 2014 року №2ДС та
від 4 вересня 2014 року №20-ДС. Визнати дії
працівників Головного управління
Міндоходів у Житомирській області щодо
фальсифікації та підроблення
матеріалів для притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності
неправомірними. Відшкодувати
матеріальну шкоду у розмірі 3405 грн 61
коп. та відшкодувати матеріальну шкоду
у розмірі 5000 грн 00 коп.

Позивач та представник позивача
позовні вимоги підтримали та просили
адміністративний позов задовольнити. У
судовому засіданні пояснили, що вона
працює на посаді заступника начальника
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області з 9 січня 2014 року. Головою
Державної фіскальної служби України
Білоусом І. О. був підписаний наказ від 4
серпня 2014 року №2ДС "Про застосування
дисциплінарного стягнення", яким їй
було оголошено догану та відповідно
був підписаний ще один наказ від 4
вересня 2014 року №20-ДС "Про застосування
дисциплінарного стягнення", яким їй
було оголошено ще одну догану. Офіційно
з оригіналами цих наказів (чи належно
засвідченими копіями наказів) позивача
ознайомлено не було, однак як свідчать
довідки були вжиті усі заходи по
застосуванню стягнення, що вплинуло на
її моральний та матеріальний стан. Крім
того у позовній заяві позивач також
вказала, що окремими посадовими
особами Головного управління
Міндоходів у Житомирській області у
період червень-серпень 2014 року
здійснювались дії, які порушували її
законні, конституційні права,
вносились неправдиві дані в офіційні
документи чим було введено Голову
Державної фіскальної служби України в
оману та надано йому для розгляду
неправдиву інформацію щодо
притягнення її до відповідальності.
Позивач вважає, що такі дії відповідача
у подальшому мали на неї прямий вплив,
чим були спаплюженні її честь, гідність
та ділова репутація, здійснено наклеп,
завдано моральної та матеріальної
шкоди. Крім того позивач зазначила, що
для притягнення її до відповідальності
було надано сфальсифіковані документи,
а саме: "Акт про відмову від надання
письмових пояснень заступником
начальника Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області ОСОБА_1." від 30
липня 2014 року.

Представник відповідачів - Державної
фіскальної служби України та Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області у судовому засіданні проти
позовних вимог заперечувала з підстав,
що викладені у письмових запереченнях
на адміністративний позов (а.с.160-161).
Крім того представник відповідачів
заявила клопотання про залишення
позову без розгляду оскільки позивачем
пропущено місячний строк на звернення
до суду з адміністративним позовом.

Судом поставлено на обговорення
клопотання представника відповідачів
про залишення адміністративного
позову без розгляду у зв'язку із
пропуском позивачем строку звернення
до суду.

Позивач та представник позивача проти
заявленого клопотання про залишення
позову без розгляду заперечували та
просили залишити його без задоволення.
У судовому засіданні щодо місячного
строку звернення до суду відповідно до
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України пояснили, що у
пункті 13 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України "Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ" від 6 березня
2008 року №2 зазначено, що відповідно до
частини другої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Частиною 3 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до суду. Зокрема, при
розгляді спорів з приводу прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної
служби застосовуються строки
звернення до суду, встановлені
спеціальними законами. У разі коли ці
закони зазначені питання не
врегульовують, то з врахуванням
необхідності субсидіарного
застосування законів про працю суди
повинні виходити із строків звернення
до суду, визначених частиною першою
статті 233 Кодексу законів про працю
України. Тому громадянин може
звернулися із заявою про вирішення
спору в тримісячний строк із дня, коли
він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права, а у справах
про звільнення з публічної служби - у
місячний строк із дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, з'ясувавши
обставини у справі та перевіривши їх
доказами, приходить до висновку про
задоволення клопотання представника
відповідачів про залишення
адміністративного позову без розгляду
з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 3 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Тобто, Кодексом адміністративного
судочинства України передбачено, що
для звернення до суду у справах щодо
проходження публічної служби
встановлюється місячний строк.

Частиною 1 статті 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що предметом доказування
є обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

Стосовно доводів позивача щодо строків
розгляду справи, суд критично
ставиться до таких доводів позивача, з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до
наказів Державної фіскальної служби
України від 4 серпня 2014 року №2ДС та від
4 вересня 2014 року №20-ДС до позивача було
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді оголошення догани, за
неналежне виконання службових
обов'язків (а.с.30-34).

Наказ Державної фіскальної служби
України №2ДС від 4 серпня 2014 року,
відповідно до супровідного листа до
нього, отриманий Житомирською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Житомирській області 12
серпня 2014 року та опрацьований, про що
свідчить резолюція керівника
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 12 серпня 2014 року "до
виконання" (а.с. 152).

Позивач у судовому засіданні пояснила,
що про наказ Державної фіскальної
служби України №2ДС від 4 серпня 2014 року
дізналася 29 серпня 2014 року одразу після
виходу з відпустки, на підтвердження
чого надала до суду витяг з наказу від 25
липня 2104 року №125-в, відповідно до якого
позивач перебувала у відпустці до 28
серпня 2014 року (а.с. 157).

Наказ Державної фіскальної служби
України №20-ДС від 4 вересня 2014 року
надійшов до Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області 17 вересня 2014 року
про що свідчить штамп вхідної
кореспонденції Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області,
даний наказ зареєстровано 17 вересня 2014
року за вхідним №3928/8. Згідно з
резолюцією керівника Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
17 вересня 2014 року прийнято рішення щодо
виконання документа. Якщо доручення
надано кільком посадовим особам,
головним виконавцем документа є
зазначена першою особа. Першою, як
правило, зазначається особа, яка займає
вищу або рівну посаду, відповідно до
пункту 40 Типової інструкції з
діловодства у центральних органах
виконавчої влади, Раді міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
органах виконавчої влади, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 30 листопада 2011 року №1242. Як
вбачається із резолюції, першою особою
зазначено ОСОБА_1 та 22 вересня 2014 року
даний наказ був отриманий останньою,
про що свідчить її підпис.

Статтею 149 Кодексу законів про працю
України визначено порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку. Строк повідомлення Кодексом
законів про працю України не визначено,
однак діє триденний строк для
повідомлення наказу про оголошення
стягнення працівникові під розписку.
Відмова працівника від ознайомлення з
наказом про оголошення стягнення або
від посвідчення цього факту своїм
підписом не ставить під сумнів
чинність стягнення.

Таким чином, позивачем пропущено
місячний строк на звернення до суду
щодо оскарження наказів Державної
фіскальної служби України від 4 серпня
2014 року №2ДС та від 4 вересня 2014 року
№20-ДС про застосування
дисциплінарного стягнення, який має
обчислюватись із часу, коли особа
дізналась або мала дізнатись про
порушення її права, у даному випадку
саме: з 29 серпня 2014 року та з 22 вересня
2014 року відповідно.

Щодо посилань представника позивача на
постанову Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 6
березня 2008 року №2 "Про практику
застосування адміністративним судом
окремих положень Кодексу
адміністративного судочинства України
під час розгляду адміністративних
справ", а саме: щодо строків звернення
до адміністративного суду із позовом,
то суд не бере до уваги вказані доводи
позивача з огляду на наступне.

Зокрема, положення статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(чинні до 3 серпня 2010 року) дійсно
встановлювали річний строк на
звернення до суду для захисту прав,
свобод та інтересів особи, який якщо не
встановлено інше, обчислювався з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Також дана
редакція не передбачала спеціальних
строків для звернення до суду з позовом
щодо проходження публічної служби.

Однак, на час виникнення спірних
правовідносин Законом України від 7
липня 2010 року №2453-VІ "Про судоустрій та
статус суддів" вже були внесені зміни
до вказаної норми Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме: у частині 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
слово "річний" замінено словом
"шестимісячний"; частину 3 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України доповнено реченням такого
змісту: "Для звернення до суду у справах
щодо прийняття громадян на публічну
службу, її проходження, звільнення з
публічної служби встановлюється
місячний строк".

У даному випадку право позивача на
звернення до суду щодо захисту своїх
прав та інтересів виникло 29 серпня 2014
року та 22 вересня 2014 року, щодо кожного
з наказів відповідно.

Позивач звернувся до
адміністративного суду з даним
адміністративним позовом 3 листопада
2014 року, що підтверджується датою,
зазначеною у позовній заві, та
реєстраційним штампом суду з
зазначенням дати надходження позовної
заяви і вхідного номера (а.с.3).

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Водночас, посилання позивача на строк
звернення до суду із заявою про
вирішення трудового спору,
встановленого статтею 233 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд не приймає до уваги,
оскільки чинне законодавство
розмежовує поняття "трудовий спір" та
"публічно-правовий спір з приводу
прийняття, проходження та звільнення з
публічної (державної) служби" та
встановлює особливості відповідних
правовідносин.

Так, специфіка правового регулювання
відносин з приводу прийняття,
проходження та звільнення з публічної
(державної служби) визначається
спеціальними законами України, а норми
Кодексу законів про працю України
застосовуються до них лише у випадках,
які не визначені спеціальним законом.

Окрім того, спеціальний місячний строк
на звернення до суду поширюється і на
вимоги позивача, що зазначені в п.3-5
прохальної частини позовної заяви, з
тих підстав, що ці вимоги пов'язані та
ґрунтуються на вимогах позивача про
оскарження наказів Державної
фіскальної служби України від 4 серпня
2014 року та 4 вересня 2014 року, про
застосування дисциплінарного
стягнення під час проходження
позивачем публічної (державної) служби.

Таким чином, при визначені питання щодо
строку звернення до адміністративного
суду з позовом про визнання
протиправними та скасування наказів
про притягнення до дисциплінарної
відповідальності при проходженні
публічної служби, застосуванню
підлягають норми визначені статями 99,
100 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Строк звернення до адміністративного
суду - це проміжок часу після
виникнення спору у публічно правових
відносинах, протягом якого особа має
право звернутися до адміністративного
суду із її заявою за вирішенням цього
спору і захистом своїх прав, свобод чи
інтересів.

Встановлення процесуальних строків
законом та судом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними,
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному
процесі сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом 3 листопада
2014 року, тобто з пропуском місячного
строку для звернення до суду з
адміністративним позовом.

Згідно з частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Жодного доказу поважності пропуску
строку звернення до суду позивачем під
час судового розгляду не наведено,
виходячи з вищевикладеного, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 99, 100, 133, 160, 165
Кодексу адміністративного судочинства
України,

у х в а л и в :

Клопотання представника Державної
фіскальної служби України та Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про залишення
адміністративного позову без розгляду
задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної фіскальної служби України,
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправними та скасування наказів,
визнання неправомірними дій,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - залишити без
розгляду.

Ухвала набирає законної сили у порядку
встановленому статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Д.М. Гурін

Судді
С.В. Черноліхов

Р.М. Шимонович

Ухвалу складено у повному обсязі

25 листопада 2014 року