Справа № 826/16174/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Кобилянського К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом компанії ALEXPHARM GMBH LTD до Міністерства охорони здоров’я України, треті особи: державне підприємство "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров’я України" та Головне управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України, про визнання протиправними рішення і дій відповідача та скасування його рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 21 жовтня 2014 року надійшов позов компанії ALEXPHARM GMBH LTD (далі - позивач) до Міністерства охорони здоров’я України (далі - відповідач), третя особа: державне підприємство "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров’я України" (далі - Державний експертний центр МОЗ), про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 30 вересня 2014 року № 125-Адм "Про проведення перевірки" (далі - оскаржуваний наказ) щодо дотримання вимог законодавства Державним експертним центром МОЗ при здійсненні процедури державної реєстрації лікарського засобу "БАРАЛГІН®", виробництва Мікро Лабс Лімітед, Індія (далі - лікарський засіб).

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що оскаржуваним наказом відповідачем порушено імперативну заборону на проведення перевірок суб’єктів господарювання протягом серпня-грудня 2014 року. Проведення перевірки представниками громадськості та сторонніми особами суперечить вимогам закону, порушує права та законні інтереси позивача, спричиняє розголошення конфіденційної інформації.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі, у якій призначено попереднє судове засідання, а також, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача допущено Державний експертний центр МОЗ (далі - третя особа-1).

У попередньому судовому засіданні 03 листопада 2014 року судом задоволено відповідне письмове клопотання представника відповідача та, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача допущено Головне управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України (далі - третя особа-2).

До суду 03 листопада 2014 року через канцелярію від представника позивача надійшла письмова заява про зміну предмету позову, яка по суті є заявою про збільшення позовних вимог, оскільки, крім задоволення первинних вимог позивача, у ній також зазначено про необхідність визнання протиправними дій відповідача щодо проведення перевірки дотримання вимог законодавства Державним експертним центром МОЗ при здійсненні процедури державної реєстрації лікарського засобу.

У попередньому судовому засіданні 10 листопада 2014 року судом, відповідно до ч. 1 ст. 137 КАС України, вказану заяву прийнято розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування під час прийняття у справі судового рішення по суті.

Відповідними ухвалами суду від 10 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні письмового клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову та закінчено підготовче провадження у справі із призначенням її до розгляду у судовому засіданні колегією суддів.

У ході судового розгляду справи представник позивача позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування у попередньому судовому засіданні 03 листопада 2014 року.

Представник третьої особи-1 також просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у письмових поясненнях щодо позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування у попередньому судовому засіданні 10 листопада 2014 року.

Представник третьої особи-2 у судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи третя особа-2 повідомлена своєчасно та належним чином, заява про розгляд справи за відсутності її представника до суду не надійшла.

Враховуючи вище викладені обставини, а також зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 19 листопада 2014 року судом, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження, про що третю особу-2 повідомлено письмово.

До суду 24 листопада 2014 року через канцелярію від представника відповідача разом із відповідним клопотанням надійшли додаткові письмові докази на обґрунтування заперечень проти позову, які судом також долучено до матеріалів справи для врахування під час прийняття у справі судового рішення по суті.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем 30 вересня 2014 року оформлено оскаржуваний наказ, яким:

- утворено та затверджено склад комісії щодо проведення перевірки дотримання вимог законодавства Державним експертним центром МОЗ при здійсненні процедури державної реєстрації лікарського засобу (далі - комісія);

- зобов’язано комісію у період із 01 по 03 жовтня 2013 року провести перевірку щодо дотримання вимог законодавства Державним експертним центром МОЗ при здійсненні процедури державної реєстрації лікарського засобу;

- зобов’язано генерального директора Державного експертного центру МОЗ забезпечити умови та сприяти проведенню перевірки комісією;

- голові комісії представити Міністру охорони здоров’я України результати перевірки у строк до 08 жовтня 2014 року.

Суд не погоджується з доводами представників позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів, а також аналізу наступних норм та обставин.

Так, відповідно до п.п. 1, 3 Положення про Міністерство охорони здоров’я України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 467/2011 (далі - Положення про МОЗ), Міністерство охорони здоров’я України (МОЗ України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони здоров’я, формуванні державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням.

Основними завданнями МОЗ України є: формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони здоров’я; формування державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням.

У ході розгляду справи судом з’ясовано, що до відповідача надійшло звернення третьої особи-2 від 29 вересня 2014 року № 14/1/5-8417нт щодо проведення перевірки у зв’язку із можливими неправомірними діями окремих службових осіб Державного експертного центру МОЗ під час підготовки та підписання висновку щодо ефективності, безпечності та якості лікарського засобу.

На виконання резолюції Міністра охорони здоров’я України на вказаному зверненні, оскаржуваним наказом, як уже зазначено вище, утворено комісію.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб’єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб’єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 4, п.п. 5, 11 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об’єктами державної власності" (далі - Закон), суб’єктами управління об’єктами державної власності є: міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління).

Уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань: розробляють та затверджують стратегічні плани розвитку державних підприємств, державних акціонерних товариств і господарських структур, управління корпоративними правами або контроль за діяльністю яких вони здійснюють, та здійснюють контроль за їх виконанням; ведуть облік об’єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об’єктів.

Згідно з п.п. 13, 12 п. 4, пп. 5 п. 11 Положення про МОЗ, МОЗ України, відповідно до покладених на нього завдань, виконує у межах повноважень функції з управління об’єктами державної власності, що належать до сфери його управління; утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, у тому числі медичні заклади, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління МОЗ України; виконує у межах повноважень інші функції з управління об’єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Міністр організовує та контролює виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України в апараті Міністерства, а також на підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери управління МОЗ України.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", який набрав законної сили з 16 серпня 2014 року, до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" внесено такі зміни: доповнено ст.ст. 26-32 такого змісту: ст. 31. Установити, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня-грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб’єкта господарювання щодо його перевірки.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 розділу 1, п. 5.1 розділу 5 статуту Державного експертного центру МОЗ, третя особа-1 - уповноважена відповідачем спеціалізована експертна установа у сфері доклінічного вивчення, клінічних випробувань та державної реєстрації лікарських засобів (у тому числі медичних імунобіологічних препаратів) в межах, що визначені Законами України "Про лікарські засоби" та "Про захист населення від інфекційних хвороб", яка також є головною організацією у сфері здійснення фармаконагляду, стандартизації медичної допомоги та медичного, у тому числі фармацевтичного, обслуговування, включаючи розробку відповідних медико-технологічних документів та проектів нормативних актів, що заснована на державній власності та належить до сфери управління Міністерства охорони здоров’я України.

Уповноваженим органом управління Державного експертного центру МОЗ є відповідач.

Майно третьої особи-1 є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Державний експертний центр МОЗ володіє, користується і розпоряджається майном, що закріплене за ним відповідачем, з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою відповідача у випадках, передбачених законодавством та цим статутом.

Тобто, з вище викладених норм вбачається, що відповідач уповноважений на перевірку третьої особи-1, а посилання представників позивача на ст. 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" є безпідставними, оскільки відповідач стосовно Державного експертного центру МОЗ здійснює функції власника та не є контролюючим органом у розумінні ст. 31 зазначеного Закону, відповідно до якої, дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів контролю за дотриманням бюджетного законодавства та використанням державного майна.

Оскаржуваний наказ відповідачем оформлено у межах власної компетенції, визначеної на законодавчому рівні.

Згідно з пп. 1 п. 5 Положення про МОЗ, МОЗ України для виконання покладених на нього завдань має право у установленому порядку залучати спеціалістів центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками), вчених, представників інститутів громадянського суспільства (за згодою) для розгляду питань, що належать до компетенції МОЗ України.

Оскільки оскаржуваний наказ оформлено у зв’язку з перевіркою обставин, викладених у зверненні третьої особи-2, до складу комісії включено представника третьої особи-2, що не суперечить Положенню про МОЗ.

Доказів розповсюдження конфіденційної інформації членами комісії, створеної відповідно до оскаржуваного наказу, представниками позивача у ході судового розгляду справи не надано.

Згідно з ч. 13 ст. 9 Закону України "Про лікарські засоби", за розголошення, неправомірне використання реєстраційної інформації винні особи притягаються до дисциплінарної, адміністративної, цивільної та/або кримінальної відповідальності відповідно до законів України.

Тобто, у разі наявності факту незаконного розголошення конфіденційної інформації, повинен обиратись належний спосіб захисту прав, оскільки викладена обставина не є предметом розгляду у даній справі.

При цьому, суд звертає увагу, що представниками позивача у ході судового розгляду справи не надано суду пояснень щодо того, чим саме оскаржуваний наказ порушує права та законні інтереси позивача, оскільки оскаржуваний наказ не створює юридичних наслідків для позивача, а також не спричиняє порушення його прав та законних інтересів у публічно-правовій сфері.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов компанії ALEXPHARM GMBH LTD до Міністерства охорони здоров’я України, треті особи: державне підприємство "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров’я України" та Головне управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України, про визнання протиправними рішення і дій відповідача та скасування його рішення є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов’язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв’язку з ухваленням судового рішення на користь суб’єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову компанії ALEXPHARM GMBH LTD.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третім особам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя К.М. Кобилянський