Справа № 2а-74/11
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року
м. Київ К/800/25473/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня
2014року

у справі №876/10803/13

за позовом ОСОБА_4

до виконавчого комітету
Стрийської міської ради Львівської
області,

треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6,

про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до виконавчого комітету
Стрийської міської ради Львівської
області (далі по тексту Виконавчий
комітет), яким просив визнати
протиправним і скасувати пункт 3
рішення відповідача №269 від 22.07.2010 року
«Про надання дозволу на будівництво,
добудову, перебудову господарських
споруд громадянам м. Стрия».

Постановою Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 23 травня 2013
року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня
2014року постанову Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 23 травня 2013 року скасовано,
прийнято нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

При скасуванні рішення місцевого
адміністративного суду та ухваленні
нового, суд апеляційної інстанції
виходив з недоведеності позивачем
своїх вимог, оскільки пункт 3 рішення
№269 від 22.07.2010 року прийнятий
Виконавчим комітетом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_4
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм ч. 2 ст.331, 351, 357, 379, 380, 382 Цивільного
кодексу України, п.3.2 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, просить вищезазначене рішення
апеляційного адміністративного суду
скасувати, постанову Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 23 травня 2013 року залишити в
силі.

Виконавчий комітет, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
подали до Вищого адміністративного
суду України заперечення на касаційну
скаргу, в яких наголошували на
відповідності судового рішення
обставинам справи та вимогам
законодавства України, просили
залишити касаційну скаргу без
задоволення, постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 квітня 2014 року - без змін.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги та заперечень на неї,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права і наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є власником
квартири АДРЕСА_1. Сусідами ОСОБА_4 та
власниками квартири №2 у вказаному
вище будинку є ОСОБА_5 і ОСОБА_6

ОСОБА_5 самочинно проведено
реконструкцію даху санвузла з
підмурівкою стін та влаштовано новий
дах з горищем, також встановлено навіс.

12.07.2010 року треті особи звернулись до
Виконавчого комітету із заявою щодо
узаконення проведених робіт, на які
відсутній дозвіл міськвиконкому
перепланування квартири, що полягає в
переобладнанні житлової кімнати « 3» в
кухню площею 13,9 м.кв., а житлової
кімнати « 2» в дві житлові кімнати
площею 29,5 м.кв., відбудова ганку
(веранди) загального входу в будинок,
який був знесений попередніми
власниками, облаштування двох навісів
розбірного типу, один для відпочинку, а
другий під вольєр для собаки і
господарських потреб.

Пунктом 3 оскарженого рішення
Виконавчого комітету визнано
правомірним перепланування ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 квартири щодо переобладнання
житлової кімнати « 3» в кухню площею 13,9
кв.м., а житлової кімнати « 2» в дві
житлові кімнати площею 29,5 кв.м.,
відбудову ганку (веранди) загального
входу в будинок, облаштування двох
навісів розбірного типу для відпочинку
та для господарських потреб по АДРЕСА_1

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суд звертає увагу на те, що згідно з
вищевказаними нормами права особа має
право звернутись до адміністративного
суду з позовом у разі, якщо вона вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено її права, свободи
чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин. При цьому, обставину дійсного
(фактичного) порушення відповідачем
прав, свобод чи інтересів має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Отже, право на судовий захист має лише
та особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа повинна довести факт
порушення її прав чи охоронюваних
законом інтересів оскаржуваним
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція підтверджується і
змістом окремих рішень
Конституційного Суду України, зокрема,
рішення №6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року
за конституційним зверненням щодо
офіційного тлумачення частини 2 статті
55 Конституції України та статті 248-2
Цивільного процесуального кодексу
України та рішення № 9-рп/1997 від 25
грудня 1997 року за конституційним
зверненням щодо офіційного тлумачення
статей 55, 64, 124 Конституції України. Зі
змісту вказаних рішень
Конституційного Суду України випливає,
що кожен має право звернутися до суду,
якщо його права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав та свобод.

Позивач, звертаючи до суду в порядку
адміністративного судочинства,
просить захистити його порушені права
шляхом скасування протиправного, на
його думку, пункту 3 рішення
відповідача №269 від 22.07.2010 року «Про
надання дозволу на будівництво,
добудову, перебудову господарських
споруд громадянам м. Стрия».

Однак, судова колегія Вищого
адміністративного суду України вважає,
що позивачем не доведено порушення
його прав, свобод або інтересів
оскарженим рішенням виходячи з такого.

За приписами частини 2 статті 383
Цивільного кодексу України, власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Проектом технічної документації,
погодженим відділом архітектури та
містобудування Стрийської міської
ради, з метою покращення комфортності
та збільшення корисної площі вирішено
провести перепланування квартири із
збереженням несучої конструкції
відповідно до цього проекту. Вирішено
демонтувати дерев'яні дверні
конструкції між кімнатами, влаштувавши
проходи арочного типу; дверні прорізи
використати для улаштування
вбудованих шаф та збільшення корисної
площі; кімнату площею 28,8 кв.м. поділити
на дві кімнати, влаштувавши
перегородку з дверми; перегородку
виконати з гіпсокартонних плит на
металевому армокаркасі.

Як вірно встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, переобладнання в
квартири №2 виконані виключно в межах
житлової площі названої квартири.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 не
доведено порушення його прав в частині
визнання оскарженим рішення
правомірними перепланування в
квартирі АДРЕСА_2.

Стосовно обґрунтованості та
законності рішення відповідача №269 від
22.07.2010року в частини відбудови ганку
(веранди) загального входу в будинок,
облаштування двох навісів розбірного
типу для відпочинку та для
господарських потреб колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В ухвалі від 06 жовтня 2009 року Вищий
адміністративний суд України у справі
за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого
комітету про визнання частково
нечинним рішення, встановлено
наступне. Оскільки співвласниками
будинку №16 об'єднання власників
багатоквартирного жилого будинку не
створювалось, то земельна ділянка не
перебуває в їхньому спільному
користуванні, а є власністю
територіальної громади міста Стрия.

З огляду на наведене, суд касаційної
інстанції дійшов висновку що
облаштування двох навісів розбірного
типу для відпочинку та для
господарських потреб не можуть
порушувати права позивача як власника
земельної ділянки, оскільки в нього
відсутнє право на землю.

Крім того, судом другої інстанції
правильно звернуто увагу, що
будівництво ганку (веранди) не мало
місце, а була здійснена його відбудова.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 звертає
увагу суду, що треті особи без будь-яких
узгоджень з співвласниками знесли його
господарську споруду та надвірний
туалет, на цьому місці встановили
капітальний навіс із влаштуванням
фундаменту під металеві опори,
влаштували також конструкції даху із
метало черепиці, провели реконструкцію
даху санвузла та побудували новий дах з
горищем без належного на це дозволу
міськвиконкому та проектної
документації.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України вказує,
що у разі порушення прав позивача він
не позбавлений можливості на звернення
до суду за їх захистом в порядку
цивільного судочинства.

В даній справі, яка розглядається в
порядку адміністративного
судочинства, здійснюється перевірка
обґрунтованості та правомірності
прийняття Виконавчим комітетом
рішення №269 від 22.07.2010 року «Про надання
дозволу на будівництво, добудову,
перебудову господарських споруд
громадянам м. Стрия».

На виконання частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційним адміністративним
судом досліджене оскаржене позивачем
рішення, йому надано юридичну оцінку,
підстав для скасування рішення судом
не встановлено.

На підставі наведеного вище, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України погоджує правову позицію суду
другої інстанції та наголошує, що
відмова в задоволенні позовних вимог є
правомірною.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваному судовому рішенні, воно
ґрунтується на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня
2014року - залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: