Справа № 826/12088/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.09.2014 у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Дієса» до
Київської Міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішення та картки
відмови в прийнятті митної декларації,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Дієса» звернулося до суду першої
інстанції із позовом, в якому просило:
визнати протиправним та скасувати
картку відмову в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100260001/2014/00035, винесену М/п «Східний»
Київської регіональної митниці
Державної митної служби України;
визнати протиправним та скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100260001/2014/200024/2 від
18.02.2014, винесене М/п «Східний» Київської
регіональної митниці Державної митної
служби України.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.09.2014 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
у задоволенні позову відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового процесу, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що зазначена апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
18.02.2014 відповідачем прийнято
оскаржуване рішення про коригування
митної вартості товарів №
100260001/2014/200024/2, яким митну вартість
товару, що імпортується, скориговано із
застосуванням резервного методу
визначення митної вартості відповідно
до ст. 64 Митного кодексу України.

На підставі зазначеного рішення
відповідачем винесено картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №
100260001/2014/00035.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що позивачем було подано
всі необхідні та належні документи, які
дозволяли Київській міжрегіональній
митниці Міндоходів визначити митну
вартість товару за першим методом - за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, а тому позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів, діючи виключно на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачений законодавством, прийняла
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення та
рішення про коригування митної
вартості, які є законними та
обґрунтованими, а тому відсутні
підстави для визнання їх
протиправними.

Колегія суддів частково не
погоджується з рішенням суду першої
інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем, під час митного оформлення
імпортованого товару (праски
електричні нові) разом з митною
декларацією

№ 100260001/2014/134370 було подано митному
органу наступні документи:

- Міжнародна автомобільна накладна (CMR)
№ 027609;

- Довідка про транспортні витрати від
07.02.2014 вих. № 114101;

- Рахунок - фактура від 07.02.2014;

- Банківська виписка від 03.10.2013;

- Банківська виписка від 12.12.2013;

- Рахунок-фактура (інвойс) від 27.12.2013 з
перекладом;

- Копія контракту № 27/12/2011 від 27.12.2011;

- Копія Специфікації від 27.02.2013;

- Копія прайс-листа (з перекладом на
українську мову);

- Копія Декларацій про відповідність
продукції вимогам технічних
регламентів;

- Копія екологічної декларації;

- Коносамент;

- Сертифікат походження;

- Пакувальний лист.

Митна вартість товарів була заявлена
позивачем за основним методом
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Відповідач вважаючи, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються,
запропонував декларанту протягом 10
календарних днів надати додаткові
документи, а саме:

- ліцензійний чи авторський
договір покупця, що стосується
оцінюваних товарів;

- каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару;

- висновок про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією;

- копію митної декларації країни
відправлення.

Позивачем було надано відповідачу
наступні документи:

- лист ТОВ «ДІЄСА» від 14.02.2014 № 174
щодо страхування вантажу;

- лист ТОВ «ДІЄСА» від 17.02.2014 № 181
(виписка з бухгалтерської
документації);

- лист ТОВ «ДІЄСА» від 17.02.2014 № 183;

- прайс-листи виробника товару з
перекладом;

- експертний висновок Київської
ТПП від 17.02.2014 № Ц-53/1;

- копію експертної декларації
країни відправлення;

Прийшовши до висновку про те, що
документи, надані декларантом містять
розбіжності та не містять всіх
відомостей щодо ціни, яка фактично
сплачена за ці товари відповідачем
прийнято рішення про коригування
митної вартості.

Статтею 262 МК України передбачено, що
митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості. Порядок та
умови декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, встановлюється
Кабінетом Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно з приписами ст. 265 МК України
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм, у тому
числі відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України. Митний
орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документ статтею 58 Митного
кодексу України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 54
Митного кодексу України митний орган
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний, зокрема,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

При цьому, в силу вимог ст. 55 Митного
кодексу України у оскаржуваному
рішенні повинна бути наведена
інформація, зокрема, щодо числових
значень складових митної вартості,
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, інших
умов, що могли вплинути на ціну товарів,
яка і призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття відповідного
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом, проте
такої інформації оскаржуване рішення
не містить.

Водночас, незважаючи на те, що митний
орган не обмежений у виборі додаткових
документів, які ним можуть
витребовуватися для підтвердження
митної вартості товару, їх
використання повинне узгоджуватися з
правовою суттю правовідносин, які
склалися між контрагентами договору.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 20.03.2012 у справі № К/9991/89900/11.

Таким чином, витребовуючи додаткові
документи Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів має обґрунтовувати
свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи
таке надання документів з правовою
суттю правовідносин, які склалися між
позивачем та його контрагентом, однак,
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів такого зроблено не було.
Разом з тим, митний орган не зазначив,
які саме обставини такі документи
повинні підтвердити.

Зі змісту частин 1-5 статті 266 Митного
кодексу України випливає, що
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6.) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). При цьому, як це
прямо зазначено у ч. 6 ст. 266 Митного
Кодексу, кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України, якщо митна вартість не може
бути визначена за методом 1,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

З матеріалів справи вбачається, що
жодних таких консультацій митний орган
з позивачем не проводив, а одразу виніс
рішення за резервним методом.

Відмовляючи в митному оформленні
товару за першим методом, митний орган
послався на те, що документи, надані
декларантом містять розбіжності та не
містять всіх відомостей щодо ціни, яка
фактично сплачена за ці товари.

Згідно з п. 14 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 № 1766, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством. При цьому відповідно
до ч. 4 ст. 266 МК України кожний наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

При цьому, відповідач не обґрунтував
чому митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом попередніх п'яти
методів.

Крім того, відповідач не підтвердив
належними доказами наявність у поданих
позивачем документах розбіжностей,
ознак підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Доводи апелянта про те, що номера
інвойсів в платіжних документах не
співпадають з номером інвойсу, наданим
до митного оформлення є
безпідставними, оскільки в платіжних
дорученнях вказано реквізит
проформи-інвойсу № ZX-2013-311 (а.с. 118 Том І),
як підстави для проведення платежів, що
жодним чином не свідчить про можливе
заниження декларантом складових
митної вартості товарів та одночасно
відповідає умовам оплати, що
передбачені в пп. 6.4.1 контракту (а.с. 28
Том І).

Таким чином, правильність визначення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору, а також об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані
відповідачем, а формально нижчий
рівень митної вартості імпортованого
позивачем товару від рівня митної
вартості іншого митного оформлення, не
може розцінюватися як заниження
позивачем митної вартості, не є
перешкодою для застосування першого
методу визначення митної вартості
товару і не може бути достатньою
підставою для відмови у здійсненні
митного оформлення товару за першим
методом визначення його митної
вартості, що вірно встановлено судом
першої інстанції.

Більш того, колегія суддів зазначає, що
за умови ненаведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості. А ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у
справі № 21-262а12.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що позивачем
було подано всі необхідні та належні
документи, які дозволяли Київській
міжрегіональній митниці Міндоходів
визначити митну вартість товару за
першим методом - за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, а тому
вимога про скасування рішення про
коригування митної вартості товару
підлягає задоволенню.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що
оскаржувана постанова суду першої
інстанції є протиправною в частині
задоволення позову про скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100260001/2014/00035 з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства,
під актом державного чи іншого органу
слід розуміти юридичну форму рішень
цих органів - офіційний письмовий
документ, який породжує певні наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших відносин і має обов'язковий
характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у
контексті положень КАС України
необхідно розуміти як
нормативно-правові акти, так і правові
акти індивідуальної дії.
Нормативно-правові акти - рішення, дію
яких поширено на невизначене або
визначене загальними ознаками коло
осіб і які призначені для
неодноразового застосування щодо
цього кола осіб. Правові акти
індивідуальної дії - рішення, які є
актом одноразового застосування норм
права і дію яких поширено на конкретних
осіб або які стосуються конкретної
ситуації, за своєю природою
ненормативні правові акти, на відміну
від нормативних, встановлюють не
загальні правила поведінки, а
конкретні приписи, звернені до
окремого індивіда чи юридичної особи,
застосовуються одноразово й після
реалізації вичерпують свою дію.

Обов'язковою ознакою
нормативно-правового акта чи правового
акта індивідуальної дії є створення
юридичних наслідків у формі прав,
обов'язків, їх зміни чи припинення.

Колегія суддів вважає, що картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення це письмовий
документ, в якому зафіксовані певні
обставини, що можуть бути в подальшому
використані при прийнятті рішення
уповноваженим органом (особою),
зокрема, рішення про коригування
митної вартості товарів

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що скасування такої картки
жодних правових наслідків для позивача
не нестиме, оскільки товар все-таки був
ввезений через митний кордон України
шляхом митного оформлення даного
товару за скоригованою ціною, а тому в
даній частині позовних вимог необхідно
закрити провадження.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд
закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт надав до суду докази, що
частково спростовують правомірність
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції вирішив частково її
скасувати та ухвалити нове рішення,
оскільки судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.09.2014 скасувати в
частині задоволення позовних вимог про
визнання протиправною та скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100260001/2014/00035 та провадження в цій
частині закрити.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.09.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений
20.11.2014.

Головуючий суддя

Василенко Я.М.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.