Справа № 2а-41/11,2а-456/48/13
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 р.
Справа № 6697/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 постанову Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 21.03.2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Стрийської міської ради Львівської
області про зобовязання призначити
соціальну допомогу та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач 06.09. 2010року звернувся до суду
з позовом, в якому просить зобов'язати
відповідача призначити йому соціальну
допомогу та стягнути на його користь
моральну шкоду.

В обґрунтування позову покликається на
те, що 03.09.2010 року він отримав відповідь
Управління праці та соціального
захисту населення Стрийської міської
ради Львівської області від 01.09.2010 року
№ 154/02.2 про відмову у призначенні та
виплаті йому державної соціальної
допомоги як малозабезпеченій сім'ї,
оскільки він немає права на отримання
такої. Вважає таку відмову
неправомірною та такою, що суперечить
чинному законодавству, оскільки він
дійсно відноситься до
малозабезпеченої сім'ї, з 1999 року він
перебував на обліку в центрі
зайнятості, як безробітний, однак
виплати були йому припинені з грудня 2009
року, а тому у нього немає жодних
засобів для існування. Крім того,
просить стягнути з відповідача на його
користь моральну шкоду за заподіяну
протиправну поведінку.

Оскаржуваною постановою Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 21.03.2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Стрийської міської ради Львівської
області про зобовязання призначити
соціальну допомогу та відшкодування
моральної шкоди - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що він немає права на
отримання такої. Вважає таку відмову
неправомірною та такою, що суперечить
чинному законодавству, оскільки він
дійсно відноситься до
малозабезпеченої сім'ї, з 1999 року він
перебував на обліку в центрі
зайнятості, як безробітний, однак
виплати були йому припинені з грудня 2009
року, а тому у нього немає жодних
засобів для існування. Крім того,
просить стягнути з відповідача на його
користь моральну шкоду за заподіяну
протиправну поведінку.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що абзац 7 п.10
Постанови КМУ від 24 лютого 2003 року №250
«Про затвердження Порядку призначення
і виплати державної соціальної
допомоги малозабезпеченим сім'ям»,
яким передбачено, що за наявності
обставин, передбачених в абзацах
другому-шостому цього пункту, державна
соціальна допомога може бути
призначена органом праці та
соціального захисту населення на
підставі рішень районних, районних у м.
Києві та Севастополі
держадміністрацій та виконавчих
комітетів міських і районних у містах
(у разі їх створення) рад або утворених
ними комісій у разі, коли: у складі сім'ї
є інвалід; у малозабезпеченій
багатодітній сім'ї виховуються троє
або більше дітей віком до 18 років (якщо
діти навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах I-IV рівня акредитації, але не
довше ніж до досягнення ними 23 років);
неможливість отримання будь-яких
джерел для існування пов'язана з
тривалою хворобою одного та/або
кількох членів сім'ї. Рішення про
призначення державної соціальної
допомоги у таких випадках приймається
на підставі обстеження матеріально -
побутових умов сім'ї, яка звернулася за
призначенням такої допомоги. Жодних
доказів, які б давали суду підстави
вважати, що позивач має право на
отримання допомоги з вказаних підстав,
останнім не надано.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Розміри соціальних виплат залежать від
соціально економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, яке гарантоване ст. 48
Конституції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну соціальну допомогу
малозабезпеченим сім'ям» від 01.06.2000
року, із змінами та доповненнями,
внесеними згідно із Законом 5462-VI від
16.10.2012 року малозабезпеченою сім'єю є
сім'я, яка з поважних або незалежних від
неї причин має середньомісячний
сукупний доход нижчий від прожиткового
мінімуму для сім'ї.

Крім того, відповідно до ст. 3 згаданого
Закону право на державну соціальну
допомогу мають малозабезпечені сім'ї,
які постійно проживають на території
України.

Відповідно до п.3 Постанови КМУ від 24
лютого 2003 року №250 «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної соціальної допомоги
малозабезпеченим сім'ям» призначення і
виплата соціальної допомоги
здійснюється управліннями праці та
соціального захисту населення
районних, районних у м. Києві та
Севастополі держадміністрацій,
структурними підрозділами з питань
праці та соціального захисту населення
виконавчих органів міських, районних у
містах (у разі їх створення) рад (далі -
органи праці та соціального захисту
населення) за місцем реєстрації
уповноваженого представника
малозабезпеченої сім'ї.

Статтею 7 Закону України «Про державну
соціальну допомогу малозабезпеченим
сім'ям» визначено перелік підстав, за
яких соціальна допомога не
призначається, це зокрема, у випадку,
коли працездатні члени
малозабезпеченої сім'ї не працюють, не
служать, не вчаться за денною формою
навчання у загальноосвітніх,
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах І-ІV рівнів акредитації
протягом трьох місяців, що передують
місяцю звернення за призначенням
державної соціальної допомоги (крім
осіб, які в установленому порядку
визнані безробітними та за інформацією
центрів зайнятості не порушують
законодавство про зайнятість щодо
сприяння своєму працевлаштуванню;
осіб, які доглядають за дітьми до
досягнення ними трирічного віку або за
дітьми, які потребують догляду
протягом часу, визначеного у медичному
висновку лікарсько-консультативної
комісії, але не більше ніж до
досягнення ними шестирічного віку;
осіб, які доглядають за інвалідами І
групи або дітьми-інвалідами віком до 18
років, за інвалідами II групи внаслідок
психічного розладу, а також за особами,
які досягли 80-річного віку).

Як вбачається з листа Стрийського
міськрайнного центру зайнятості від
30.08.2010 року № 2238 позивач отримував
допомогу по безробіттю з 19.12.2008 р. по
01.12.2009 р. та знятий з обліку безробітних
з 01.03.2010 р., у зв'язку з невідвідуванням
центру зайнятості більше 30 календарних
днів без поважних причин. Крім того, як
вбачається з матеріалів справи вказані
обставини дають суду підстави вважати,
що в позивача відсутнє право на
призначення соціальної допомоги як
малозабезпеченій сім'ї.

Окрім цього, слід звернути увагу на
абзац 7 п.10 Постанови КМУ від 24 лютого 2003
року № 250 «Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
соціальної допомоги малозабезпеченим
сім'ям», яким передбачено, що за
наявності обставин, передбачених в
абзацах другому-шостому цього пункту,
державна соціальна допомога може бути
призначена органом праці та
соціального захисту населення на
підставі рішень районних, районних у м.
Києві та Севастополі
держадміністрацій та виконавчих
комітетів міських і районних у містах
(у разі їх створення) рад або утворених
ними комісій у разі, коли: у складі сім'ї
є інвалід; у малозабезпеченій
багатодітній сім'ї виховуються троє
або більше дітей віком до 18 років (якщо
діти навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах I-IV рівня акредитації, але не
довше ніж до досягнення ними 23 років);
неможливість отримання будь-яких
джерел для існування пов'язана з
тривалою хворобою одного та/або
кількох членів сім'ї. Рішення про
призначення державної соціальної
допомоги у таких випадках приймається
на підставі обстеження матеріально -
побутових умов сім'ї, яка звернулася за
призначенням такої допомоги. Жодних
доказів, які б давали суду підстави
вважати, що позивач має право на
отримання допомоги з вказаних підстав,
останнім не надано.

Також слід зазначити, що відповідно до
п.5.1.12 Положення про експертизу
тимчасової непрацездатності,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я від 09.04.2008 року №189
визначено, що часто та тривало хворіють
особи, які за останні 12 місяців були
непрацездатними з приводу одного
захворювання не менше чотирьох
випадків із загальною кількістю днів
непрацездатності 40 днів і більше або з
приводу різних захворювань не менше 6
випадків за останні 12 місяців із
загальною кількістю днів
непрацездатності понад 60 днів. Тривала
хвороба підтверджується документами,
що видають згідно із Інструкцією про
порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я від 13.11.2001 року № 455.
Позивачем до матеріалів справи не
долучено жодного доказу, який
підтверджував би право на отримання
допомоги з вказаної підстави.

Крім того, не підлягає до задоволення і
вимога позивача про стягнення з
відповідача моральної шкоди, оскільки
така не ґрунтується на нормах чинного
законодавства та не доведена жодними
доказами у справі.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення без задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення.

Постанову Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 21.03.2013 року
у справі № 2а-41/2011 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар