Справа № 804/11794/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 рокусправа № 804/11794/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна
А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового
засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «ТОП-100» на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року у справі №804/11794/13-а за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «ТОП-100» до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
визнання дій протиправними та зняття
арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТОП-100» (далі - ТОВ
«ТОП-100») 06 вересня 2013 року звернулось
до суду з позовом до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області, в якому з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії Старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Сивокозова
О.М. щодо накладення арешту на нерухоме
майно, а саме: нежиле приміщення, що
розташоване за адресою:
Дніпропетровська область,
м.Дніпропетровськ, просп.Воронцова,
буд.15, приміщення №1 на першому поверсі
житлового будинку літ. А-4 нежитлове
приміщення №1 поз.1-5, загальною площею
110,1 кв.м., приямок літ. а1, ганок літ. А6;

- звільнити з-під арешту, накладеного
Старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Сивокозовим
О.М., нерухоме майно, а саме: нежиле
приміщення, що розташоване за адресою:
Дніпропетровська область,
м.Дніпропетровськ, просп.Воронцова,
буд.15, приміщення №1 на першому поверсі
житлового будинку літ. А-4 нежитлове
приміщення №1 поз.1-5, загальною площею
110,1 кв.м., приямок літ. а1, ганок літ. А6;

- зобов'язати відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області здійснити
всі дії для виключення з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна запису про реєстрацію
обтяжень належного ТОВ «МОСТ-ПЛЮС»
майна (нежиле приміщення, що
розташоване за адресою:
Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, проспект Воронцова,
буд.15, приміщення №1, на першому поверсі
житлового будинку літ. А-4 нежитлове
приміщення №1 поз.1-5, загальною площею
110,1 кв.м., приямок літ. а1, ганок літ. а6), а
саме: арешт нерухомого майна.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на те, що державним виконавцем
при винесенні постанови від 24.12.2012 року
ВП №35803031 про накладення арешту на
нежиле приміщення, що розташоване за
адресою: Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, проспект Воронцова,
буд. 15 порушені ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження», ст. 1 Закону
України «Про заставу», ст.3 Закону
України «Про іпотеку», оскільки
вказане майно знаходиться в іпотеці у
позивача та саме позивач має
першочергове право на задоволення
вимог за іпотечним договором за
рахунок предмета іпотеки перед іншими
особами, тоді як наявність обтяжень
третіх осіб у вигляді арештів порушує
права позивача як іпотекодержателя на
задоволення його вимог за рахунок
заставленого майна.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
листопада 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
позивач не звертався до суду з позовом
про визнання за ним права власності і
зняття арешту на вищевказане нерухоме
майно у відповідності до вимог ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження» та доказів, які б свідчили
про набуття позивачем права власності
на це майно у позивача відсутні,
навпаки, представники позивача у
судовому засіданні підтвердили той
факт, що і на момент розгляду даної
справи, спірне нерухоме майно
перебуває у власності ТОВ «Мост-Плюс».
Крім того, суд першої інстанції зробив
висновок про те, що державним
виконавцем у ході вчинення дій щодо
накладення арешту на майно боржника та
оголошення заборони на його відчуження
не було допущено порушень норм ст.54
Закону України «Про виконавче
провадження», ст.1 Закону України «Про
заставу» та ст. 3 Закону України «Про
іпотеку», оскільки будь-яких порушень
відповідачем вказаних норм у ході
судового розгляду справи судом не
встановлено з урахуванням того, що
вказані норми чинного законодавства не
регулюють питання щодо накладення
арешту на майно боржника у виконавчому
провадженні та не містять заборон на
накладення арешту на майно боржника,
яке перебуває у іпотеці, під час
примусового виконання виконавчого
провадження посадовими особами органу
державної виконавчої служби.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, звернувся до
суду з апеляційною скаргою в якій
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Апеляційна скарга фактично
обґрунтована доводами позивача
викладеними в адміністративному
позові щодо протиправності дій
державного виконавця відповідача та
необхідності зняття арешту з майна, яке
належить ТОВ «ТОП-100».

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що 17.02.2011
року між ПАТ «Терра Банк» (Банком)та ТОВ
«Рада-інвест» (позичальником) був
укладений кредитний договір №02-ЮЛ/11/15
за умовами якого банк надав
позичальнику до 17.02.2012 року грошові
кошти з загальним лімітом 1250000,00 грн. з
подальшою можливістю збільшення
кредитного ліміту до 1500 000,00 грн.(а.с.10-18).

17.02.2011 року в забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за
вищевказаним кредитним договором між
ПАТ «Терра Банк» та ТОВ»Рада-інвест»
було укладено іпотечний договір
№02-ЮЛ/11/15 предметом якого стало
нерухоме майно, а саме: нежиле
приміщення, що розташоване за адресою:
Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, проспект Воронцова,
буд.15, приміщення №1, на першому поверсі
житлового будинку літ. А-4 нежитлове
приміщення №1 поз.1-5, загальною площею
110,1 кв.м., приямок літ. а1, ганок літ. а6,
яке належить ТОВ «Мост-Плюс»
(іпотекодавець, майновий поручитель
позичальника) на праві приватної
власності згідно
договору-купівлі-продажу від 01.07.2004
року (а.с.24-28).

18.02.2011 року на виконання вимог ст.4
Закону України «Про іпотеку» приватним
нотаріусом було проведено державну
реєстрацію вказаного іпотечного
договору та зареєстровано обтяження на
нерухоме вищевказане нерухоме майно
про що зроблені відповідні записи до
Державного реєстру іпотек (а.с.39-40)

13.08.2012 року між ПАТ «Терра Банк», ТОВ
«ТОП-100» та ТОВ «Рада-інвест» був
укладений договір відступлення права
вимоги №КЛ/2012/08-15 відповідно до умов
якого ТОВ «ТОП-100» (Новий кредитор)
замінює ПАТ «Терра Банк» (первісний
кредитор) та приймає на себе право
первісного кредитора щодо вимоги
грошових коштів на суму 1 140 000,00 грн. по
кредитному договору №02-ЮЛ/11/15 від 17.02.2011
року та ТОВ «ТОП-100» стає новим
кредитором позичальника(а.с.41-43).

Також, 13.08.2012 року між вищевказаними
підприємствами, було укладено
додатковий договір № 3 до іпотечного
договору №02-ЮЛ/11/15-і від 17.02.2011 року за
умовами якого ТОВ «Терра Банк»
відступив та передав свої права
Іпотекодержателя за вищевказаним
іпотечним договором, а Іпотекодавець
(ТОВ «Мост-Плюс») не заперечував, шляхом
підписання договору погодився з таким
відступленням та набуттям ТОВ «ТОП-100»
прав Іпотекодержателя за вказаним
Іпотечним договором від 17.02.2011 року
(а.с.32-37).

18.12.2012 року приватним нотаріусом було
проведено державну реєстрацію
правочину та внесено до Державного
реєстру відомості щодо додаткових
договорів до іпотечного договору від
17.02.2011 року (а.с.46).

ТОВ «ТОП-100» було заявлено вимогу до ТОВ
«Мост-Плюс», посвідчену приватним
нотаріусом щодо погашення
заборгованості у сумі 1140000,00 грн. за
кредитним договором №02-ЮЛ/11/15 від 17.02.2011
року перед кредитором
(Іпотекодержателем) до 22.10.2012 року
(а.с.44,45).

20.03.2013 року позивач звернувся до
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, для
проведення державної реєстрації права
приватної власності на нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, проспект Воронцова,
буд.15, приміщення №1.

09 квітня 2013 року державним
реєстратором було прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №1485978 у зв'язку із тим, що на
зазначене приміщення накладено два
арешту на нерухоме майно на підставі
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 24.12.2012 року ВП №35803031.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконанні у Відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області з 22.08.2011 року
перебуває виконавче провадження №
35803031 з виконання постанови ВП №28097289
від 22.08.2011 року, яка видана підрозділом
примусового виконання рішень відділу
ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області,
про стягнення з боржників - ТОВ
«Алада-Керам», ТОВ «Мост-Плюс»
виконавчого збору у розмірі 527 826,71
грн.(залишок суми складає 521 348,78
грн.(а.с.102-111).

У ході примусового виконання
вищевказаного виконавчого
провадження, державним виконавцем було
встановлено, що боржникові - ТОВ
«Мост-Плюс» належить на праві
приватної власності нерухоме майно, що
розташоване за адресою: м.
Дніпропетровськ, пр.Воронцова, буд. 15 та
з метою забезпечення виконання
рішення, на підставі ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
24.12.2012 року державним виконавцем було
прийнято постанову, якою накладено
арешт та оголошено заборону на
відчуження вказаного нерухомого майна
у межах суми звернення стягнення 521348,78
грн.(а.с.112, 146-147).

30.08.2013 року листом за №1814/19149 державний
виконавець повідомив позивача про
відсутність підстав для звільнення
майна з-під арешту, оскільки ст.60 Закону
України «Про виконавче провадження»
визначено вичерпний перелік підстав
за яких арешт з майна боржника може
бути знятий, при цьому, також
запропоновано позивачеві надати
документи та підтвердження права на
заставлене майно (а.с.47-48, 116-117).

Правомірність дій відповідача щодо
накладення арешту на нерухоме майно, що
розташоване за адресою: м.
Дніпропетровськ, пр. Воронцова, буд. 15,
звільнення його з під арешту та
зобов'язання відповідача вчинити дії
щодо виключення вказаного майна з
Реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оскарженої постанови, виходить з
наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст. 11 Закону
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року №606-ХIV (далі - Закон № 606-ХIV)
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 ч.3 ст.11 вказаного Закону,
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт на
майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно
на зберігання та
реалізовувати його в
установленому законодавством порядку.

Частиною 5 ст. 52 Закону № 606-ХIV
визначено, що у разі відсутності у
боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача,
стягнення звертається також на належне
боржнику інше майно, за винятком
майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 57 Закону №
606-ХIV, арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про
арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться
на рахунках і вкладах чи на зберіганні
у банках або інших фінансових
установах;

- винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника
або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Статтею 54 Закону № 606-ХIV передбачено, що
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів,
які не є заставодержателями, стягнення
на заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі:

- виникнення права застави після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 60 Закону № 606-ХIV визначено,
що особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже враховуючи положення вказаних
правових норм суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що державному виконавцю надано право
накладення арешту на майно боржника
та оголошення заборони на його
відчуження у ході примусового
виконання виконавчого провадження та
такий арешт може бути знятий шляхом
звернення особи, яка вважає, що
майно належить їй до суду з позовом
про визнання права власності і про
зняття з нього арешту.

При цьому з урахуванням вірно
встановлених судом першої інстанції
обставин справи, які свідчать про те, що
позивач не звертався до суду з позовом
про визнання за ним права власності і
зняття арешту на вищевказане нерухоме
майно у відповідності до вимог ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження» та відсутності доказів,
які б свідчили про набуття позивачем
права власності на це майно, дійшов
обґрунтованого висновку про
правомірність оскаржених дій
державного виконавця та наявності
підстав для відмови у задоволені
позову.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду цієї
справи об'єктивно, повно та всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, дав їм
правильну юридичну оцінку і ухвалив
законне, обґрунтоване рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у даній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ТОП-100» -
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року у справі №804/11794/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 21
листопада 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко