Справа № 826/14141/14
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Мазур А.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доСвятошинської
районної в місті Києві державної
адміністраціїпрозобов'язання вчинити
дії,В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Святошинської районної в
місті Києві державної адміністрації в
якому, з урахуванням уточнень позовних
вимог, поданих до суду 16.10.2014 року,
просить: визнати протиправним та
скасувати пункт 3 розпорядження
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації від 24.12.2007 року
№2240; зобов'язати Святошинську районну
в м. Києві державну адміністрацію
поновити його у списку осіб, які мають
право на позачергове отримання житла,
як інваліда з дитинства в наслідок
Чорнобильської катастрофи, за
категорією: «сім'ї, що мають дітей
інвалідів ЧАЕС» зі збереженням часу
перебування на квартирному обліку та
на пільговій категорії з 1999 року.
Представник відповідача подала суду
заперечення проти позову та зазначила
в судовому засіданні, що права позивача
не порушувались, так як позивач не
виключався зі списків осіб, які мають
право на позачергове отримання житла,
йому змінена тільки категорія обліку
«сім'ї, що мають дітей-інвалідів ЧАЕС»
відповідно до статей 11, 14 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Крім того, щодо збереження часу
перебування на квартирному обліку та
пільгової категорії з 1996 року,
відповідач зазначив, що дата
попередньої пільги, з часу включення до
списку позачергового забезпечення
житлом для сімей, які мають
дітей-інвалідів, інвалідність яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, збережена.
Згідно до частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.
Враховуючи положення частини 4 статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України, в судовому
засіданні за наявності клопотань від
представників сторін, суд ухвалив
перейти до розгляду справи в порядку
письмового провадження.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення осіб,
які беруть участь у справі, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Спірні правовідносини у даній справі
регулюються положеннями Конституції
України, Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Житлового кодексу
Української РСР, Закону України «Про
місцеві державні адміністрації».
Статтею 47 Конституції України
передбачено, зокрема, право громадян на
житло. Крім того, визначено, що
громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону. Ніхто не
може бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1, є
дитиною, яка визнана інвалідом,
інвалідність якої пов'язана з
наслідками Чорнобильської катастрофи,
про що свідчить наявна копія вкладки
НОМЕР_1 до посвідчення дитини, яка
потерпіла від Чорнобильської
катастрофи серії НОМЕР_2, виданої 03.06.1999
року.

Згідно з положення статті 27 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
до дітей, потерпілих від
Чорнобильської катастрофи, належать
неповнолітні діти, які:

1) евакуйовані із зони відчуження, у
тому числі діти, які на момент
евакуації знаходились у стані
внутріутробного розвитку;

2) проживали на момент аварії чи прожили
або постійно навчалися після аварії
не менше одного року у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення;

3) проживали на момент аварії чи прожили
або постійно навчалися після аварії не
менше двох років у зоні гарантованого
добровільного відселення;

4) проживали на момент аварії чи прожили
або постійно навчалися після аварії не
менше трьох років у зоні посиленого
радіоекологічного контролю;

5) народились після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання вагітності
матері мав підстави належати до
категорії 1, 2 або 3 постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
або народжені матір'ю, яка на час
настання вагітності або під час
вагітності мала підстави належати до
категорії 1, 2 або 3 постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи;

6) хворі на рак щитовидної залози
незалежно від дозиметричних
показників, а також хворі на променеву
хворобу;

7) одержали дозу опромінення щитовидної
залози внаслідок Чорнобильської
катастрофи, яка перевищує рівні,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я.

Частиною 1 статті 14 визначено, що
інваліди з числа учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та потерпілі від Чорнобильської
катастрофи, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, хворі
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу, до яких, згідно
матеріалів справи, належить і позивач -
відносяться до категорії 1.

Так як, відповідно до пункту 6 статті 11
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» до потерпілих від
Чорнобильської катастрофи належать,
зокрема, особи, які досягли повноліття,
з числа зазначених у статті 27 цього
Закону, та яким у дитячому віці
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з наслідками
Чорнобильської катастрофи, за умови
проходження переогляду у
спеціалізованій медико-соціальній
експертній комісії відповідно до
частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій
цієї статті, до потерпілих від
Чорнобильської катастрофи належать
неповнолітні діти, зазначені у статті 27
цього Закону. Після досягнення
повноліття (в разі одруження або
влаштування на роботу в передбачених
чинним законодавством випадках до
досягнення повноліття - за їх бажанням
відповідно з часу одруження або
влаштування на роботу) визначення
статусу потерпілих від Чорнобильської
катастрофи провадиться на умовах,
визначених частиною першою цієї
статті, а щодо потерпілих, зазначених у
пункті 6 частини першої цієї статті,
визначення категорії провадиться
відповідно до пункту 1 частини першої
статті 14 цього Закону.

Так, відповідно до пункту 7 частини 2
статті 30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», дітям, зазначеним у статті
27 цього Закону, яким встановлено
інвалідність, пов'язану з
Чорнобильською катастрофою, надаються
компенсації та пільги, передбачені
пунктами 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11 частини
першої цієї статті, а також надаються
компенсації та пільги, зокрема, надання
додаткової жилої площі у вигляді
окремої кімнати дитині, яка стала
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи та потребує особливого
догляду. Відсутність окремої кімнати є
підставою для взяття на квартирний
облік. Сім'ям, що мають дітей-інвалідів,
надається право позачергового
одержання жилих приміщень.

Водночас, відповідно до статті 40
Житлового кодексу Української РСР
громадяни перебувають на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до одержання житлового приміщення, за
винятком випадків, передбачених
частиною 2 цієї статті.

Громадяни знімаються з обліку
потребуючих поліпшення житлових умов у
випадках: 1) поліпшення житлових умов,
внаслідок якого відпали підстави для
надання іншого жилого приміщення; 1-1)
одноразового одержання за їх бажанням
від органів державної влади або
органів місцевого самоврядування
грошової компенсації за належне їм для
отримання жиле приміщення у
встановленому порядку; 2) виїзду на
постійне місце проживання до іншого
населеного пункту; 3) припинення
трудових відносин з підприємством,
установою, організацією особи, яка
перебуває на обліку за місцем роботи,
крім випадків, передбачених
законодавством Союзу РСР, цим Кодексом
та іншими актами законодавства
Української РСР; 4) засудження до
позбавлення волі на строк понад шість
місяців, заслання або вислання; 5)
подання відомостей, що не відповідають
дійсності, які стали підставою для
взяття на облік, або неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про взяття на облік.

Зняття з обліку потребуючих поліпшення
житлових умов провадиться органами,
які винесли або затвердили рішення
про взяття громадянина на облік.

При цьому, суд зазначає, що Житловий
кодекс Української РСР не передбачає
можливостей змінювати категорію такої
черги обліку.

З матеріалів справи убачається, що
14.07.1992 року представником Президента
України у Ленінградському районі міста
Києва видано розпорядження №266, яким
ОСОБА_1, в складі родини з 3-х осіб (мати -
ОСОБА_2, він та сестра), був зарахований
на облік громадян, які потребують
поліпшення житлових умов на загальних
підставах.

21.08.1996 року розпорядженням
Ленінградської районної державної
адміністрації міста Києва №1147 родину
ОСОБА_1 включено до списків
першочергового забезпечення житлом
для сімей, які виховують
дітей-інвалідів.

19.04.1999 року розпорядженням
Ленінградської районної державної
адміністрації міста Києва №532,
відповідно до пункту 7 частини 3 статті
30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», позивача разом з родиною
включено до списків позачергового
надання житла для сімей, які мають
дітей-інвалідів, інвалідність яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, на підставі посвідчення
дитини, яка потерпіла від
Чорнобильської катастрофи, серія
НОМЕР_3 від 17.11.1998 року.

Як убачається з матеріалів справи,
після проходження комісії позивачем в
1998 році був встановлений причинний
зв'язок його інвалідності з наслідками
Чорнобильської катастрофи, також, в 1999
році ним отримано посвідчення НОМЕР_2,
вкладку серії «Д» НОМЕР_1 та отримано
статус дитини, яка визнана інвалідом,
інвалідність якої пов'язана з
Чорнобильською катастрофою.

У 2001 році позивач пройшов комісію МСЕК,
яка підлягає обов'язковому проходженню
інваліду з дитинства в 16 років, за
результатами проходження якої йому
була встановлена 2 група інваліда з
дитинства у зв'язку з аварією на ЧАЕС,
згідно копії довідки №022939 серії
«КИЕ-1».

Крім того, у пенсійному посвідченні,
наданому позивачу, серії НОМЕР_4
виданого 07.02.2005 року у графі вид пенсії
зазначено - інвалід дитинства ЧАЕС.

У 2006 році позивач пройшов чергову
повторну комісію МСЕК та отримав 3
групу інвалідності довічно, згідно
копії довідки №004526.

24.12.2007 року розпорядженням
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації №2240 «Про
квартирний облік громадян, які
проживають в Святошинському районі
міста Києва» (пп.3.57 п. 3) було внесено
зміни до облікової справи і родині
позивача змінено категорію обліку на
«потерпілі в зв'язку з аварією на ЧАЕС (1
категорія)», при цьому збережено дату
попередньої пільги - 19.04.1999 року (з часу
включення до списку позачергового
забезпечення житлом для сімей, які
мають дітей-інвалідів, інвалідність
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою), з причин досягнення
позивачем повноліття.

Як убачається з матеріалів справи,
прокуратурою міста Києва проведено
перевірку за зверненням ОСОБА_2 щодо
порушення прав на житлове забезпечення
її сина ОСОБА_1, який є інвалідом,
інвалідність якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2
прокуратурою міста Києва внесено
Голові Святошинської районної в місті
Києві державної адміністрації Бондару
Ю.І. подання від 06.11.2013 року №07/1/1-315-вих.13
про усунення порушень вимог житлового
законодавства України шляхом
скасування пункту 3 розпорядження
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації від 24.12.2007 року
№2240, яким позивачу встановлено
категорію обліку: потерпілі у зв'язку з
аварією на ЧАЕС 1 категорії.

У листі від 18.11.2013 року №8386/16-19/25
Святошинська районна в місті Києві
державна адміністрація повідомила
прокурора про те, що рішення стосовно
квартирного питання позивача
вирішувалось в межах повноважень
райдержадміністрації та у спосіб, що
передбачений законами України, зокрема
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і підстав для скасування
пункту розпорядження Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 24.12.2007 року №2240, яким
позивачу разом з родиною встановлено
категорію обліку: потерпілі у зв'язку з
аварією на ЧАЕС 1 категорії, немає.

Досліджуючи матеріали справи, суд
звертає увагу, що відповідач у своїх
рішеннях посилається на положення
Правил обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР, які
передбачають, що громадяни самостійно
здійснюють право на одержання жилого
приміщення в будинках державного
громадського житлового фонду з
настанням повноліття.

Термін «здійснювати» передбачає
реалізацію певного права, яке надано
громадянам відповідно до закону, а тому
у даному положенні йде мова якраз про
реалізацію вже набутого громадянами
права, що не було враховано
відповідачем при винесенні
розпорядження Святошинської районної
в м. Києві державної адміністрації від
24.12.2007 року №2240.

Стаття 2 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» визначає
основні завдання місцевих державних
адміністрацій, до яких, зокрема,
належить законність і правопорядок,
додержання прав і свобод громадян.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»,
місцеві державні адміністрації діють
на засадах, зокрема: відповідальності
перед людиною і державою за свою
діяльність; верховенства права;
законності; пріоритетності прав
людини.

Пунктом 1 статті 13 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
передбачено, що до відання місцевих
державних адміністрацій у межах і
формах, визначених Конституцією і
законами України, належить вирішення
питань забезпечення законності,
охорони прав, свобод і законних
інтересів громадян.

Згідно з частиною 3 статті 43 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації», розпорядження голови
державної адміністрації, що
суперечать Конституції України,
законам України, рішенням
Конституційного Суду України, іншим
актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Отже, за вищевикладених обставин, суд
дійшов висновку, що розпорядження
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації від 24.12.2007 року
№2240 поставило позивача у гірше
становище стосовно права особи на
отримання житла, оскільки призвело до
зміни черговості позивача.

Як було зазначено, 16.10.2014 року позивачем
подано до суду додаткові документи, в
яких збільшено позовні вимоги, серед
яких позивач просить визнати
протиправним та скасувати пункт 3
розпорядження Святошинської районної
в м. Києві державної адміністрації від
24.12.2007 року №2240. Проте, з доданого до
матеріалів справи витягу
розпорядження Святошинської районної
в м. Києві державної адміністрації від
24.12.2007 року №2240 убачається, що зміни в
облікову справу №19475, були внесені
підпунктом 3.57 пункту 3.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що оскаржуване розпорядження
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації в частині що
стосується позивача, не відповідає
принципу дотримання необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія), а тому
підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведених приписів
законодавства, поданих позивачем
документів і матеріалів, з'ясувавши
фактичні обставини, оцінивши докази,
які мають значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 122, 158-163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
підпункт 3.57 пункту 3 розпорядження
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації від 24.12.2007 року
№2240.

Зобов'язати Святошинську районну в м.
Києві державну адміністрацію поновити
ОСОБА_1 у списку осіб, які мають право на
позачергове отримання житла, як
інваліда з дитинства в наслідок
Чорнобильської катастрофи, за
категорією: «сім'ї, що мають дітей
інвалідів ЧАЕС» зі збереженням часу
перебування на квартирному обліку та
на пільговій категорії з 1999 року.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.С. Мазур