Справа № 803/2213/14
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року Справа № 803/2213/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання
Брудовській Н. В.,

за участю представника позивача
Мартинюк О. І.,

представника відповідача Гордійчук О.
К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Приватного підприємства «Фасад» до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

позивач - Приватне підприємство
«Фасад» (далі - ПП «Фасад») у позовній
заяві та у заяві про збільшення
позовних вимог від 21.11.2014 року просить
суд визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області (далі - Луцька ОДПІ) від 23.09.2014
року № про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 68 100,00 грн., у тому числі за
основним платежем 58 160,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 9 940,00 грн., та № про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
156 482,50 грн., у тому числі за основним
платежем 125 186,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) 31 296,50
грн., від 28.10.2014 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на прибуток приватних
підприємств у розмірі 49 259,00 грн., у тому
числі за основним платежем 39 407,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 9852,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач безпідставно виніс
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 23.09.2014 року №
та № , від 28.10.2014 року №
, оскільки виявлені в акті
перевірки порушення не відповідають
фактичним обставинам справи та
суперечать нормам чинного
законодавства.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала із
наведених у позовній заяві підстав,
просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у письмових
запереченнях на адміністративний
позов та у судовому засіданні вимог
товариства не визнала, посилаючись на
правомірність висновків контролюючого
органу, зроблених при проведенні
перевірки, вважає, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
винесені відповідно до вимог чинного
законодавства, просить у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши подані суду
письмові докази, суд встановив
наступне.

Судом встановлено, що на підставі
наказу від 07.08.2014 року № 1793 та
направлень від 07.08.2014 року № 001977, № 001978,
виданих Луцькою ОДПІ, проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ПП «Фасад» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2011 року по 31.03.2014 року.

За результатами перевірки складено акт
від 26.08.2014 року № 7449/22.1/30733478, яким
встановлено такі порушення:

- п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 п.п. 138.8.1, п. 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України, внаслідок
чого ПП «Фасад» занижено податок на
прибуток підприємств, що підлягає
сплаті до бюджету, на загальну суму 58
160,00 грн., в т. ч. за 2013 рік на суму 39 760,00
грн., за IV квартал 2011 року на суму 18 400,00
грн;

- п.п. 198.1, п.п. 198.2, п.п. 198.6 ст.198
Податкового кодексу України,
внаслідок чого ПП «Фасад» занижено
суму податку на додану вартість на
загальну суму 125 186,00 грн., в т. ч.
листопад 2013 року в сумі 44 781,00 грн.,
грудень 2013 року в сумі 38 553,00 грн.,січень
2014 року в сумі 41 852,00 грн.

23.09.2014 року Луцькою ОДПІ винесено
податкові повідомлення-рішення
№ про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 68 100,00 грн., у тому числі за
основним платежем 58 160,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 9 940,00 грн., та №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у розмірі 156 482,50 грн., у тому
числі за основним платежем 125 186,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 31 296,50 грн.

Не погоджуючись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач подав скаргу від 03.10.2014 року
Головному управлінню ДФС у Волинській
області. Рішенням від 21.10.2014 року №
180/Б/03-20-10-03-06 Головне управління ДФС у
Волинській області податкові
повідомлення-рішення від 23.09.2014 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі 68 100,00
грн. та № про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 156 482,50 грн.
залишило без змін, а скаргу - без
задоволення, а також збільшило суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на 49 259,00 грн., в т. ч. за
основним платежем на 39 407,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 9 852,00
грн.

28.10.2014 року Луцькою ОДПІ на підставі
рішення Головного управління ДФС у
Волинській області від 21.10.2014 року №
180/Б/03-20-10-03-06 винесено податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на прибуток приватних
підприємств у розмірі 49 259,00 грн., у тому
числі за основним платежем 39 407,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 9852,00 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Пунктом 138.1 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно пункту 138.2 статті 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу

Пунктом 138.4 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті
139 не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до вимог пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Отже, ПК України визначає, що
обов'язковою умовою для правомірного
формування платником податків
податкового кредиту є податкова
накладна, яка засвідчує факт придбання
товарів (послуг) з метою їх подальшого
використання в межах господарської
діяльності.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року від
16.07.1999 року № 996-XIV (з наступними змінами
та доповненнями) визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Такі первинні
документи повинні мати обов'язкові
реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого
складено документ;

- зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції;

- посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі, договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Як встановлено судом, 15.04.2013 року між
ТзОВ «ПАТЕРА Україна» (замовник) та ПП
«Фасад» (підрядник) було укладено
договір підряду № 23ПЛ-4, відповідно до
умов якого підрядник зобов'язався на
замовлення замовника своїми силами та
засобами розробити технічну
документацію по облицюванню фасадів
композитними панелями на об'єкті
Торгово-розважальний центр з
автостоянками по вул. Сухомлинського, 1
у м. Луцьку та виконати комплекс робіт
по монтажу композитних панелей з
використанням матеріалів підрядника
згідно розробленої технічної
документації (п. 1.1 до договору).
Витратні та інші матеріали, необхідні
для виконання робіт за цим договором
придбаваються підрядником самостійно
(1.3 до договору).

Для забезпечення виконання умов
вищевказаного договору у ПП «Фасад»
виникла необхідність придбати
металопрофілі, у зв'яєзку з чим 27.09.2013
року ПП «Фасад» (покупець) уклало з ТзОВ
«Інтро груп» (постачальник) договір
купівлі-продажу № 84/09, відповідно до
якого продавець зобов'язався передати
у власність покупцю алюмінієві профілі
(товар), а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити товар (п. 1.1. до
договору). Предметом продажу є товар,
найменування, кількість, комплектність
і ціна якого зазначена в Специфікації,
яка є невід'ємною частиною даного
договору (п. 1.2. договору). Доставка
товару здійснюється власними силами
покупця (п. 1.3 договору).

Відповідно до додатку № 1 від 27.09.2013
року «Специфікація до договору
купівлі-продажу від 27.09.2013 року № 84/09»
ТзОВ «Інтро груп» зобов'язано було
передати у власність ПП «Фасад»
алюмінієві профілі на суму 500 001,34 грн., в
т. ч. ПДВ 83 333,56 грн. З додатку № 2
«Специфікація до договору
купівлі-продажу від 27.09.2013 року № 84/09»
укладеного 10.01.2014 року вбачається, що
ТзОВ «Інтро груп» зобов'язано було
передати у власність ПП «Фасад»
алюмінієві профілі на суму 251 112,96 грн., в
т. ч. ПДВ 41 852,16 грн.

На виконання умов договору ПП «Фасад»
отримано від ТзОВ «Інтро груп» товар
відповідно до податкових накладних
від 06.11.2013 року № 304 на суму 59 760,94 грн., в
т. ч. ПДВ 9 960,16 грн., від 11.11.2013 року № 305 на
суму 57 634,56 грн., в т. ч. ПДВ 9 605,76 грн., від
15.11.2013 року № 306 на суму 57 634,65 грн., в т. ч.
ПДВ 9 605,76 грн., від 27.11.2013 року № 307 на
суму 173 680,56 грн., в т. ч. ПДВ 28 946,76 грн., від
29.11.2013 року № 308 на суму 151 290,72 грн., в т. ч.
ПДВ 25 215,12 грн., від 28.01.2014 року № 278 на
суму 123 404,40 грн., в т. ч. ПДВ 20 567,40 грн., від
31.01.2014 року № 279 на суму 127 708,56 грн., в т. ч.
ПДВ 21 284,76 грн., видаткових накладних від
06.11.2013 року № 000001563 на суму 59 760,94 грн., в
т. ч. ПДВ 9 960,16 грн., від 11.11.2013 року №
000001570 на суму 57 634,56 грн., в т. ч. ПДВ 9 605,76
грн., від 15.11.2013 року № 000001577 на суму 57
634,65 грн., в т. ч. ПДВ 9 605,76 грн., від 27.11.2013
року № 000001591 на суму 173 680,56 грн., в т. ч.
ПДВ 28 946,76 грн., від 29.11.2013 року № 000001594 на
суму 151 290,72 грн., в т. ч. ПДВ 25 215,12 грн., від
28.01.2014 року № 000000027 на суму 123 404,40 грн., в
т. ч. ПДВ 20 567,40 грн., від 31.01.2014 року №
000000035 на суму 127 708,56 грн., в т. ч. ПДВ 21 284,76
грн., рахунків-фактур від 31.10.2013 року №
000002762 на суму 59 760,94 грн., в т. ч. ПДВ 9 960,16
грн., від 08.11.2013 року № 000002784 на суму 57
634,56 грн., в т. ч. ПДВ 9 605,76 грн., від 08.11.2013
року № 000002790 на суму 57 634,56грн., в т. ч. ПДВ
9 605,76 грн., від 22.11.2013 року № 000002808 на суму
173 680,56 грн., в т. ч. ПДВ 28 946,76 грн., від
29.11.2013 року № 000002811 на суму 151 290,72 грн., в
т. ч. ПДВ 25 215,12 грн., від 24.01.2014 року №
000000043 на суму 123 404,40 грн., в т. ч. ПДВ 20 567,40
грн., від 28.01.2014 року № 000000054 на суму 127
708,56 грн., в т. ч. ПДВ 21 284,76 грн.

Оплата за придбаний товар
здійснювалась у безготівковій формі
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок ТзОВ «Інтро
груп», що підтверджується виписками з
рахунку від 11.12.2013 року у сумі 32 500,00 грн.,
від 19.12.2013 року у сумі 34 500,00 грн., від
25.12.2013 року у сумі 200 000,00 грн., від 27.12.2013
року у сумі 130 000,00 грн., від 10.02.2014 року у
сумі 33 650,00 грн., від 12.02.2014 року у сумі 103
001, 34 грн.

Перевезення товару згідно
вищезазначених податкових накладних
здійснювалась автомобільним
транспортом ПП «Фасад» вантажним
фургоном марки DAF, реєстраційний номер
АС 4654 АР, з пункту навантаження м. Київ,
Правобережна, 3, до пункту
розвантаження м. Луцьк, вул. Рівненська,
145, що підтверджується
товарно-транспортними накладними від
06.11.2013 року, від 11.11.2013 року, від 15.11.2013
року, від 27.11.2013 року, від 29.11.2013 року, від
28.01.2014 року, від 31.01.2014 року.

На підтвердження факту використання
товару у господарській діяльності ПП
«Фасад» було надано акти
приймання-передачі виконаних робіт від
30.08.2013 року № 1, від 30.09.2013 року № 2, від
21.10.2013 року № 3, від 29.11.2013 року № 4, від
31.01.2014 року № 5, від 31.01.2014 року № 6, від
31.03.2014 року № 7, від 31.03.2014 року № 8, від
31.03.2014 року № 9, від 31.03.2014 року № 10, від
31.03.2014 року № 11, від 31.03.2014 року № 12, від
31.03.2014 року № 13, від 30.04.2014 року № 14, від
30.04.2014 року № 15, від 30.04.2014 року № 16, від
30.04.2014 року № 17, від 30.04.2014 року № 18,
30.04.2014 року № 19, від 30.04.2014 року № 20, від
30.04.2014 року № 21, від 30.04.2014 року № 22, від
30.04.2014 року № 23, підписані посадовими
особами підрядника - ПП «Фасад» та
замовника - ТзОВ «Патера», з яких
вбачається, що позивачем було передано
замовнику, в тому числі, алюмінієві
профільні конструкції. З даних
технічної документації
торгово-розважального центру з
автостоянками по вул. Сухомлинського, 1
у м. Луцьку також встановлено, що при
виготовленні і монтажу фасадів із
алюмінієвих композитних панелей було
використано алюмінієвий профіль.

Встановлені судом обставини та
досліджені докази, які підтверджують
фактичний рух активів, свідчать про те,
що операції з придбання позивачем
алюмінієвих профілів та їх подальше
використання у господарській
діяльності є реальними і відповідають
діловій меті підприємства.

Судом не приймаються до уваги
заперечення відповідача щодо
непідтвердження актами
приймання-передачі та технічною
документацією факту використання у
монтажних роботах алюмінієвих
профілів придбаних саме у ТзОВ «Інтро
груп», так як жодних доказів на
спростування даних обставин суду не
надано. Луцькою ОДПІ ні при перевірці,
ні при процедурі адміністративного
оскарження не досліджувались
обставини щодо придбання позивачем у
інших постачальників алюмінієвого
профілю у значних обсягах, які були
необхідні для виконання монтажних
робіт у торгово-розважальному центрі,
незважаючи на те, що відповідач не був
позбавлений можливості дослідити на
підприємстві усі наявні бухгалтерські
та податкові документи, з урахуванням
того, що перевірка була виїзною і
проводилась за місцезнаходженням
позивача.

У акті перевірки від 26.08.2014 року №
7449/22.1/30733478 та в запереченні на
адміністративний позов відповідач
посилається на те, що підставою для
викладення висновків в акті стали
відомості, отримані Луцькою ОДПІ від
ДПІ у Печерському районі м. Києваю, а
саме, акт від 03.04.2014 року №
1018/26-55-22-07/38488873 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ
«Інтро груп» щодо підтвердження
господарських відносин платниками
податків за період з 01.01.2014 року по
28.02.2014 року», в якому зазначено, що
фактичне місцезнаходження ТзОВ «Інтро
груп» не встановлено, крім того,
зазначено, що результатами звірки ТзОВ
«Інтро груп» за період з 01.01.2014 року по
28.02.2014 року не підтверджено
задекларовані податкові зобов'язання з
ПДВ у сумі 19 440110 грн. та не підтверджено
задекларований податковий кредит з ПДВ
у сумі 17 982 522 грн.

Суд не бере до уваги вищевказані
пояснення відповідача, оскільки
правовідносини між позивачем та ТзОВ
«Інтро груп» відбувались у період з
листопада 2013 року по січень 2014 року, а
тому відсутність підприємства за
місцезнаходженням у квітні 2014 року,
коли проводилась перевірка, а також не
підтвердження задекларованих
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з ПДВ за період з 01.01.2014 року по
28.02.2014 року, не можуть слугувати
підставою для висновків контролюючого
органу про відсутність господарських
операцій у минулому. Крім того, з акту
ДПІ у Печерському районі м. Києва від
03.04.2014 року № 1018/26-55-22-07/38488873 вбачається,
що по взаємовідносинах з ПП «Фасад»
товариством «Інтро груп»
задекларовано, а в подальшому
скориговано податкове зобов'язання з
ПДВ лише на суму 41 852,16 грн., в той час як
сума податкового кредиту,
задекларована ПП «Фасад» по
взаємовідносинах з ТзОВ «Інтро груп»
становить 125 186 грн.

Крім того, відповідно до висновків
Постанови Верховного Суду України від
31.01.2011 року, якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Рішення касаційного суду узгоджується
із практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Крім того, по операціях придбання
позивачем у ТзОВ «Інтро груп» товару не
встановлено обвинувальним вироком
суду, що набрав законної сили,
наявності протиправного умислу на
укладення правочину з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, а отже віднесення його
до категорії нікчемних та таких, що не
спрямовані на настання реальних
наслідків. Судом не встановлено фактів
визнання недійсними установчих
документів юридичної особи ТзОВ «Інтро
груп» на момент здійснення
господарських операцій з позивачем,
також відсутній обвинувальний вирок
суду, яким були б засуджені винні особи
за створення фіктивного підприємства
ТзОВ «Інтро груп» чи видачу податкових
накладних від цього підприємства, по
яких сформував податковий кредит
позивач, не здобуто доказів наявності
протиправного умислу у ПП «Фасад». З
огляду на реальний характер операцій,
можливі порушення контрагентом ТзОВ
«Інтро груп» податкової дисципліни та
правил здійснення господарської
діяльності не можуть бути підставою
для позбавлення позивача як
добросовісного платника податків
права на формування валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ.

Таким чином, досліджені у судовому
засіданні докази підтверджують
реальність здійснення позивачем
господарських операцій по придбанню
товарів ТзОВ «Інтро груп», а отже
податковий кредит та валові витрати за
наслідками цих операцій позивачем
сформовані правомірно. Позивач надав
належні та допустимі докази на
підтвердження руху активів та
використання придбаного товару у
господарській діяльності
підприємства.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що встановлені під час
розгляду справи обставини, які
підтверджені належними доказами,
спростовують висновки Луцької ОДПІ,
констатовані в акті перевірки від
26.08.2014 року № 7449/22.1/30733478, а тому
податкові повідомлення-рішення від
23.09.2014 року № та № та від
28.10.2014 року № , винесені на
підставі зазначеного акту перевірки,
підлягають скасуванню як протиправні.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтею
163 Кодексу адміністративного
судочинства України та на підставі
Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 23.09.2014 року № та №
та від 28.10.2014 року №
.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови, повний
текст якої складено 01 грудня 2014 року.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий - суддя
О. О. Андрусенко