Справа № 2-а-7240/11
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року

Справа № 164630/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Гулида Р.М.,

суддів -
Затолочного В.С., Каралюса В..,

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 25.11.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 до управління
праці та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
виплатити щорічну допомогу на
оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2011 року позивач звернувся з
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання виплатити щорічну
допомогу на оздоровлення на
неповнолітню дитину інваліда, як особі
яка постраждала внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС за 2011 рік.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що ОСОБА_2 є
дитиною-інвалідом внаслідок
негативного впливу аварії на
Чорнобильській АЕС. Відповідно до ст. 48
Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі 4-ох мінімальних заробітних
плат.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 25.11.2011 року,
позов задоволено. Визнано відмову
протиправною.Зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення за 2011
рік у розмірі 4-ох мінімальних
заробітних плат відповідно до ст. 48
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
врахуванням виплачених сум.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в позові відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що приймаючи
оскаржувану постанову суд першої
інстанції порушив норми матеріального
права, а допущена упереджена оцінка
зібраних доказів та довільне
трактування законодавства за текстом
постанови, не відповідає фактичним
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи по суті
позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін, мотивуючи це
наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що
неповнолітня дочка позивача ОСОБА_2 є
дитиною-інвалідом внаслідок
негативного впливу аварії на
Чорнобильській АЕС.

Вищезазначене підтверджується
матеріалами справи, а саме копією
посвідченням особи яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 48 «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції зі змінами
відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 09.07.2007 року N 6-рп/2007)
щорічна допомога на оздоровлення
дітям-інвалідам, виплачується в
розмірі 4 мінімальні заробітні плати.

Згідно з частинами п'ять і сім статті 48
цього Закону щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення; розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Постановами Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та від 12 липня 2005 року № 562
"Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що розмір щорічної
допомоги на оздоровлення громадянам,
дитітям-інвалідам, становить 90 грн.
відповідно.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що при визначенні розміру
виплат застосуванню підлягають
положення статті 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
постанови Кабінету Міністрів України
№ 836 і № 562, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмірів щорічної
грошової допомоги на оздоровлення як
на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Відтак, позовні вимоги позивача про
нарахування та виплату недоотриманої
суми щорічної допомоги на оздоровлення
за 2011 рік з розрахунку 4 мінімальних
заробітних плат, відповідно до статті 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" -
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198,
ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації - залишити без
задоволення, а постанову Любешівського
районного суду Волинської області від
25.11.2011 року у справі № 2а-7240/11 - без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Р.М.
Гулид

судді
В.М. Каралюс

В.С.
Затолочний