Справа № К/9991/29761/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/29761/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Малиніна В.В., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Алчевську Луганської області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату пенсії як інваліду війни, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2011
року, -

встановив:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до Управління Пенсійного
фонду України в місті Алчевську
Луганської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
відповідача здійснити з 12 січня 2005 року
перерахунок і виплату підвищення до
пенсії в розмірі 350% мінімальної пенсії
за віком як інваліду війни ІІ групи
відповідно до частини 4 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі -
Закон № 3551-ХІІ).

Постановою Алчевського міського суду
Луганської області від 28 січня 2011 року
позов задоволено. Визнано
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в місті
Алчевську Луганської області щодо
перерахунку та виплати ОСОБА_4 надбавки
до пенсії як інваліду війни ІІ групи з 12
січня 2005 року у розмірі 350% мінімальної
пенсії за віком. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_4 надбавки до пенсії як
інваліду війни ІІ групи з 12 січня 2005
року у розмірі 350% мінімальної пенсії за
віком, розмір якої не може бути нижчим
встановленого законом прожиткового
мінімуму для непрацездатних осіб, з
урахуванням здійснених виплат.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2011
року постанову Алчевського міського
суду Луганської області від 28 січня 2011
року скасовано, прийнято нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2011
року та залишити в силі постанову
Алчевського міського суду Луганської
області від 28 січня 2011 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в місті Алчевську
Луганської області та отримує пенсію, є
інвалідом ІІ групи, захворювання якого
пов'язане з роботами по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, має статус ветерана війни -
інваліда війни, визначений Законом №
3551-XII.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції дійшов висновку про
задоволення позову ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Алчевську Луганської області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання здійснити перерахунок й
виплату надбавки до пенсії як інваліду
війни ІІ групи з 12 січня 2005 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову апеляційний суд виходив з того,
що відповідач при відмові у здійсненні
перерахунку підвищення до пенсії
позивачеві діяв у межах чинного
законодавства та наданої йому
компетенції.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону
№ 3551-ХІІ (у редакції, чинній до 1 січня
2006 року) інвалідам війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії
підвищуються: інвалідам I групи - у
розмірі 400 процентів мінімальної
пенсії за віком, II групи - 350 процентів
мінімальної пенсії за віком, III групи -
200 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV,
іншого нормативно-правового акту, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

У відповідності до частини 1 статті 28
цього Закону мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

1 січня 2006 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 5
жовтня 2005 року № 2939-IV (далі - Закон №
2939-IV), згідно якого частину 4 статті 13
Закону № 3551-ХІІ викладено в новій
редакції, відповідно до якої інвалідам
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються:
інвалідам I групи - у розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, II
групи - 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, III групи - 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Вказане положення Закону № 2939-IV не
змінювалось, таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційними), у встановленому
законом порядку не визнавалось.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, наявні правові підстави
для задоволення позовних вимог ОСОБА_4
в частині перерахунку підвищення до
пенсії в розмірі 350%
мінімальної пенсії за віком як
інваліду війни ІІ групи, виходячи з
розміру мінімального прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, за період з 12 січня 2005
року по 1 січня 2006 року.

Однак судами першої та апеляційної
інстанцій було порушено норми
процесуального права, передбачені
статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо законності і
обґрунтованості судового рішення.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Відповідно до частини 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення в суд з вказаним позовом) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно частини 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення в
суд з вказаним позовом)
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 звернувся до адміністративного
суду з даним позовом 16 грудня 2010 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 з
12 січня 2005 року суд першої інстанції
залишив поза увагою зазначені
обставини і вимоги закону, не з'ясував
питання дотримання позивачем строку
звернення до адміністративного суду
для можливого застосування положень
статтей 99, 100 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи в позові
апеляційний суд на зазначені порушення
уваги не звернув та не виправив їх.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої
та апеляційної інстанцій порушено
норми права, які істотно вплинули на
повноту з'ясування фактичних обставин
справи, рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати та вважати
доведеними обставини, які не були
встановлені судовими рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Постанову Алчевського міського суду
Луганської області від 28 січня
2011 року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 22 квітня 2011 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Алчевську Луганської області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату пенсії як інваліду війни -
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Малинін В.В.

Стародуб О.П.