Справа № 826/17296/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без
27 листопада 2014 року м.
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщука І.О.,
ознайомившись із позовною заявою і
доданими до неї матеріалами
за позовомОСОБА_1доКиївської міської
радипровизнання недійсним та
скасування рішення,ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міської ради в
1. Визнати недійсним та скасувати
Рішення Київської міської ради від
24.12.1998 р. № 103-3/204 в частині п. 317 Додатку 1
до Рішення Київської міської ради від
24.12.1998 р. № 103-3/204 щодо передачі ОСОБА_1 у
власність земельної ділянки АДРЕСА_1 у
розмірі 0,0427 га.

2. Визнати недійсним та скасувати
Державний акт на право приватної
власності на землю серії IV-КВ № 144124
виданий 30 березня 2000 року ОСОБА_1 на
підставі Рішення Київської міської
ради від 24.12.1998 р. № 103-3/204.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27.11.2014 р. в частині
позовних вимог про визнання за ОСОБА_1
права власності на земельну ділянку
кадастровий номер № :90:894:0142, яка
розташована на АДРЕСА_1, загальною
площею 0,05 га відмовлено у відкритті.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10.11.2014 р. позовну заяву
позивача залишено без руху та надано
строк для усунення недоліків позовної
заяви до 24.11.2014 р.

Відповідно до вказаної ухвали позивачу
необхідно було надати обґрунтування
причин пропуску строку звернення до
суду.

Згідно відмітки служби діловодства,
14.11.2014 р. Окружний адміністративний суд
м. Києва одержав від позивача заяву в
якій йдеться про наступне.

Так, позивач вважає, що позов подано ним
в межах шестимісячного строку,
передбаченого ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим,
що про те, що фактичний розмір його
земельної ділянки 0,05 га, воно дізналась
14 серпня 2014 року.

У грудні 2013 року позивач звернулась до
Комунального підприємства «Київський
міський центр земельного кадастру та
приватизації землі», з заявою про
виконання останнім
топографо-геодезичних робіт по
відновленню меж земельної ділянки.

14 серпня 2014 р. позивач отримала
Технічну документацію із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) для
ведення садівництва по АДРЕСА_1.

Отже, як зазначає позивач, саме з
вказаного вище документа вона
дізналася, що фактично вона
використовує площу земельної ділянки -
500 кв.м., тобто 0,05 га.

Однак, суд не може погодитися з
позивачем та не може прийняти вказані
доводи як поважні та такі, що дають суду
підстави для поновлення строку
звернення до суду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач 30 березня 2000 року отримала
Державний акт на право приватної
власності на землю. Даний акт було
видано на підставі рішення Київської
міської ради від 24.12.1998 р. № 103-3/204, в
якому зазначено, що ОСОБА_1 передається
у власність земельна ділянка 0,0427 га в
АДРЕСА_1.

Як зазначає позивач в позовній заяві,
отримавши вищевказаний державний акт
на землю, вона одразу звернулась до
Виконавчого комітету Харківської
районної ради м. Києва для з'ясування
питань невідповідності розмірів
вказаних у Державному акті, фактичним
розмірам земельної ділянки, який
надавався її батьку ОСОБА_2, як інваліду
Великої Вітчизняної війни ІІ групи
відповідно до Рішення Виконавчого
комітету Дарницької районної ради
народних депутатів від 14.06.1982 р.

У Виконавчому комітеті Харківської
районної ради м. Києва позивачу
повідомили, що невідповідність
пов'язана із тим, що у 80-роках не було
точних засобів вимірювання і, що розмір
земельної ділянки в акті і є тим
розміром, яким позивач та її сім'я
фактично користуються.

Аналіз вищенаведених обставин справи
дає підстави суду дійти висновку, що
днем, коли позивач дізналася про її
порушене право є 30 березня 2000 року,
тобто, як зазначає сама позивач, саме з
цього моменту вона дізналася про
невідповідність даних, викладених у
вказаному акті.

Натомість до Окружного
адміністративного суду м. Києва
позивач звернулася 07.11.2014 р., про що
свідчить відмітка служби діловодства
Окружного адміністративного суду м.
Києва.

Відповідно до частини першої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду
суб'єкта владних повноважень
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня виникнення підстав,
що дають суб'єкту владних повноважень
право на пред'явлення передбачених
законом вимог.

Зважаючи на вищевказане, суд зазначає,
що на час звернення до суду строк
такого звернення, передбачений чинним
законодавством сплинув.

Ознайомившись із наданими матеріалами
на стадії вирішення питання про
відкриття провадження у справі, суд
дійшов висновку, що зазначені
позивачем причини пропуску строку є
неповажними, а, отже, адміністративний
позов подано після закінчення строку,
установленого Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Згідно із частиною другою статті 5
Кодексу адміністративного судочинства
України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

З огляду на викладене, суд не знайшов
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними.

Враховуючи, що заява позивача про
обґрунтування причин пропуску строків
звернення до суду є необґрунтованою, а
причини пропуску строку звернення суд
не визнав поважними, позовна заява
підлягає залишенню без розгляду на
підставі статей 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 99, 100, 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - залишити без
розгляду.

Позовну заяву із доданими до неї
матеріалами надіслати позивачеві.

Повідомити позивача, що особа, позовна
заява якої залишена без розгляду, після
усунення підстав, з яких заява була
залишена без розгляду, має право
звернутися до адміністративного суду в
загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили,
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом п'яти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує ухвалу, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України

Суддя
І.О. Іщук