Справа № 2адр/754/5/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка
О.І.,

при секретарі - Ліневській
В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва на
додаткову постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 (далі - Позивач,
ОСОБА_3) звернувся до Деснянського
районного суду м. Києва з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва (далі -
Відповідач, Управління) про: визнання
неправомірними дій Відповідача
стосовно призначення та нарахування
Позивачу додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, та державної пенсії
не менше 6 мінімальних пенсій за віком
як особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи;
зобов'язання Управління усунути
порушення та провести призначення,
перерахунок та виплату щомісячної
додаткової пенсії виходячи з розміру 50%
мінімальної пенсії за віком та
державної пенсії не менше 6 мінімальних
пенсій за віком; зобов'язання провести
перерахунок щомісячної додаткової
пенсії виходячи з розміру 50%
мінімальної пенсії за віком та
державної пенсії не менше 6 мінімальних
пенсій за віком з серпня 2011 року.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 21.11.2011 року
адміністративний позов задоволено:
визнано протиправними дії та
зобов'язано Відповідача здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_3 основної
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком та не менше
6 мінімальних пенсій за віком з серпня
2011 року.

Додатковою постановою Деснянського
районного суду м. Києва від 06.10.2014 року
задоволено заяву Позивача та визнано
протиправними дії Управління щодо
відмови у призначенні ОСОБА_3 основної
пенсії, як учаснику ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС, з порушенням
вимог Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та зобов'язано Відповідача
здійснити призначення Позивачу
державної пенсії не менше 6 мінімальних
пенсій за віком відповідно до
вищезазначеного Закону з серпня 2011
року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, Управління подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову від 06.10.2014 року та прийняти
нову. При цьому звертає увагу на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права та неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи в судове
засідання не з'явились, а тому справа
розглядалась за наявними у ній
матеріалами у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - зміні, виходячи
з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи1
категорії та інвалідом 2 групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

З матеріалів справи вбачається, що
Позивач перебуває на обліку в
Управлінні пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян Головного
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Києві та отримує пенсію за вислугу
років з 21.12.1996 року відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» (а.с. 88).

Зі змісту листа Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві
(ГУПФ України в м. Києві) випливає, що
ОСОБА_3 перебуває на обліку в ГУПФ
України в м. Києві та крім пенсії за
вислугу років отримує додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
15% до прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність (а.с. 11). Крім
того, у даному листі зазначено, що
вирішення питання про призначення
пенсії та її розмір відповідно до ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» можливе у разі звернення
Позивача до районного управління
Пенсійного фонду України у м. Києві за
місцем проживання

ОСОБА_3 10.08.2011 року звернувся до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва із заявою
про призначення йому державної пенсії
відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії відповідно до ст. 50
згаданого Закону у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком.

Листом Управління Пенсійного фонду
України у Деснянському районі м. Києва
від 26.08.2011 року № 6376/06/3-3777 у задоволенні
заяви відмовлено. При цьому, відмова
вмотивована тим, що законні підставі
для призначення Позивачу пенсії у
розмірах, визначених ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
відсутні.

У зв'язку з вищезазначеними
обставинами та неможливістю
здійснення державним виконавцем дій
щодо виконання постанови від 21.11.2011
року, ОСОБА_3 18.09.2014 року подав заяву про
винесення додаткового рішення по
справі № 2а-7669-2011 року, яка обґрунтована
тим, що судом першої інстанції не
вирішено позовну вимогу щодо
зобов'язання Відповідача призначити
Позивачу пенсію.

На підставі встановлених вище обставин
та керуючись приписами ст. 168 КАС
України, суд першої інстанції дійшов
висновку про наявність достатніх
підстав для задоволення заяви від
18.09.2014 року, оскільки судом не було
ухвалено рішення щодо однієї з
позовних вимог.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна повністю погодитися
з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту додаткової
постанови, останньою зобов'язано
Управління призначити ОСОБА_3 пенсію у
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком з
серпня 2011 року.

Згідно із статтею 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ) пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді державної
пенсії та додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до Положення про Головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 27.06.2002
року № 11-2, зазначені управління
здійснюють призначення (перерахунок)
та виплату пенсії виключно
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу та іншим особам,
які мають право на пенсію згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Отже, ГУПФ України в м. Києві, на обліку
у якого знаходиться Позивач, не
здійснює призначення та перерахунок
державних пенсій призначених згідно
Закону № 796-ХІІ.

Приписами Положення про управління
Пенсійного Фонду України в районах,
містах і районах в містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного Фонду України від 30 квітня
2002 року №8-2, функції щодо (призначення)
перерахунку та виплати пенсії іншим
категоріям осіб в порядку,
встановленому чинним законодавством,
здійснюють районні управління.

За таких обставин, Відповідач є
належним органом щодо призначення
пенсії особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, Позивач 10.08.2011 року звернувся до
районного управління Пенсійного фонду
України за місцем проживання із заявою
про призначення йому пенсії відповідно
до ст. ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів критично оцінює доводи Апелянта
про те, що останній є неналежним
відповідачем, а також про відсутність
звернення ОСОБА_3 із заявою про
призначення пенсії до Управління.

Відповідно до ст. 7 Закону № 2262-ХІІ,
військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором.

Таким чином, подаючи заяву від 10.08.2011
року про призначення державної та
додаткової пенсії відповідно до Закону
№ 796-ХІІ, ОСОБА_3 скористався
закріпленим за особою правом вибору
виду державної пенсії, а тому висновок
суду першої інстанції щодо винесення
додаткової постанови про зобов'язання
Управління призначити Позивачу
згадану пенсію є обґрунтованим.

При цьому, необхідно зазначити, що
право ОСОБА_3 на перерахунок та виплату
пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону
№ 796-ХІІ у розмірах 50% мінімальної
пенсії за віком та 6 мінімальних пенсій
за віком з серпня 2011 року, встановлено
постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 21.11.2011 року у справі №
2а-7669/11, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.11.2013 року,
а відтак дані обставини в силу приписів
ч. 1 ст. 72 КАС України перевірці не
підлягають.

Крім іншого, колегія суддів критично
оцінює твердження Апелянта про
неможливість покладення на останнього
обов'язку щодо виплати додаткової
пенсії відповідно до ст. 50 Закону №
796-ХІІ, оскільки зазначені виплати
здійснювалися ГУПФ України в м. Києві, з
огляду на наступне.

Згідно ст. 10 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення відповідно до цього
Закону здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Положеннями пп. «а» п. 2 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
забезпечення виконання функцій з
призначення і виплати пенсій органами
Пенсійного фонду» установлено, що
органи Пенсійного фонду крім
призначення і виплати пенсій
відповідно до Законів України "Про
пенсійне забезпечення", "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" , "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ", "Про
прокуратуру" здійснюють: призначення і
виплату пенсій, надбавок, підвищень та
доплат відповідно до Законів України
"Про наукову і науково-технічну
діяльність", "Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні", "Про
державну службу", "Про статус народного
депутата України", "Про судоустрій і
статус суддів", "Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні", "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", "Про
ветеринарну медицину", "Про судову
експертизу", "Про зайнятість населення",
"Про донорство крові та її компонентів",
"Про службу в органах місцевого
самоврядування", "Про статус гірських
населених пунктів в Україні", "Про
дипломатичну службу", "Про державну
підтримку засобів масової інформації
та соціальний захист журналістів", "Про
Національний банк України", "Про
біженців", "Про внесення змін до деяких
законів України у зв'язку із закриттям
Чорнобильської атомної
електростанції", "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а також відповідно до
Митного кодексу і Положення про
помічника-консультанта народного
депутата України, затвердженого
постановою Верховної Ради України від
13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР.

Отже, виходячи з вищезазначеного, а
також беручи до уваги те, що Управління
зобов'язано призначити ОСОБА_3 державну
пенсію, то останнє є належним
Відповідачем щодо виплати Позивачу і
додаткової пенсії відповідно до ст. 50
Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 168 КАС України
суд, що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову чи постановити
додаткову ухвалу у випадках, якщо щодо
однієї із позовних вимог, з приводу
якої досліджувалися докази, чи одного з
клопотань не ухвалено рішення.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про зобов'язання Управління
призначити ОСОБА_3 державну пенсію
відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ.

Однак, суд апеляційної інстанції
критично оцінює висновок Деснянського
районного суду м. Києва про
зобов'язання Відповідача призначити
пенсію з серпня 2011 року, виходячи з
наступного.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел визначені
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно ч. 3 ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» переведення з одного виду
пенсії на інший здійснюється з дня
подання заяви на підставі документів
про страховий стаж, заробітну плату
(дохід) та інших документів, що
знаходяться на час переведення з
одного виду пенсії на інший в пенсійній
справі, а також додаткових документів,
одержаних органами Пенсійного фонду.

Враховуючи те, що Позивач звернувся із
заявою 10.08.2011 року, то державна пенсія
повинна бути призначена з 10.08.2011 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції ухвалив правильне
рішення, але із помилковим
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції має
право змінити постанову суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні питання про
призначення пенсії Позивачу було
допущено помилкове застосування норм
матеріального права, однак правильно
вирішено справу по суті, у зв'язку з чим
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 168, 195, 197, 198, 201, 205,
207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення.

Додаткову постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014
року - змінити, зазначивши, що датою, з
якої Управління Пенсійного фонду
України у Деснянському районі м. Києва
зобов'язане призначити державну пенсію
у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком,
є 10.08.2011 року.

У решті додаткову постанову
Деснянського районного суду м. Києва
від 06 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії - залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст. ст. 211,
212 КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.