Справа № 826/16799/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2014 року 16:57 №
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі судді Гарника К.Ю.,
при секретарі судового засіданні
Непомнящій О.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_2 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Києві Дніпровського
районного управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м.Києвіпро визнання
протиправним та скасування наказу,
зобов'язати вчинити дії
30 жовтня 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі по тексту - відповідач-1),
Дніпровського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві
(далі по тексту - відповідач-2) в якому
просить: визнати протиправними і
скасувати наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві № 592 о/с від 25 жовтня 2012
року в частині звільнення ОСОБА_2 з
органів внутрішніх справ України;
зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві поновити ОСОБА_2 на роботі
на посаді - Начальника відділу по
боротьбі з незаконним обігом
наркотиків Дніпровського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві та зарахувати трудовий
стаж з 26 жовтня 2012 року.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 листопада 2014
року відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 13 листопада 2014 року, яке
відкладалось на 19 листопада 2014 року за
клопотанням позивача.
У судовому засіданні 19 листопада 2014
року відмовлено у задоволенні
клопотання відповідача про залишення
без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду, судом визнано поважними причини
пропуску строку звернення з огляду на
перебування позивача на лікарняному як
на момент звільнення останньої, так із
02 листопада 2012 року по 08 лютого 2013 року,
05 квітня 2013 року по 03 травня 2014
року, з 11 листопада 2014 року до нині.
У судовому засіданні 19 листопада 2014
року представником позивача
підтримано позовні вимоги,
представниками відповідачів
заперечено проти задоволення
адміністративного позову.
Розглянувши адміністративний позов та
додані до нього матеріали, заслухавши
пояснення позивача та представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд не погоджується з позовними
вимогами з огляду на наступне.
Наказом Головного управління МВС
України в місті Києві від 25 жовтня 2012
року № 592 о/с відповідно до
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ звільнено з
органів внутрішніх справ у запас
Збройних Сил України (з постановкою на
військовий облік) згідно з пп. «ж» (за
власним бажанням) пункту 64 капітана
міліції ОСОБА_2, начальника відділу по
боротьбі з незаконним обігом
наркотиків Дніпровського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві з 26 жовтня 2012 року.
Як підставу у вищезазначеному наказі
вказано рапорт ОСОБА_2 від 08 жовтня 2012
року, згідно якого позивач просила
звільнити її з органів внутрішніх
справ за власним бажанням.
У судовому засіданні представником
відповідача не спростовано звернення
позивача із рапортом про звільнення до
начальника ГУ МВС України в місті Києві
08 жовтня 2012 року.
Відповідно до пункту 62 Положення
звільнення осіб рядового і
начальницького складу зі служби
а) у запас Збройних Сил (з постановкою
на військовий облік), якщо звільнені
особи не досягли граничного віку,
встановленого Законом України «Про
військовий обов'язок і військову
службу» для перебування в запасі осіб,
які мають військові звання і за станом
здоров'я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо звільнені особи
досягли граничного віку, встановленого
Законом України «Про військовий
обов'язок і військову службу» для
перебування в запасі осіб, які мають
відповідні військові звання або
визнані військово-лікарськими
комісіями непридатними за станом
здоров'я до військової служби (із
зняттям з військового обліку).
Підпунктом «ж» пункту 64 Положення
передбачено, що особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.
Звільнення зі служби за власним
бажанням відповідно до зазначеної
правової норми можливо при наявності
двох обов'язкових умов: 1) власного
бажання особи, яка проходить службу,
для дострокового звільнення; 2)
наявності причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.
Позивач, подаючи рапорт про звільнення,
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків, не
Судом враховано, що відповідно до
пункту 68 Положення особи рядового і
начальницького складу, які виявили
бажання звільнитися зі служби за
особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніше як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
Тобто тримісячний строк, встановлений
зазначеною нормою, стосується періоду
з дня подання рапорту про звільнення зі
служби до постановлення наказу про
звільнення і є обов'язковим для усіх
учасників процедури звільнення,
оскільки жодних винятків застосування
такого строку не передбачено. До
закінчення трьохмісячного строку
попередження зазначені особи мають
право відкликати поданий рапорт, якщо
сторони не домовилися при наявності
поважних підстав про звільнення у
більш короткий строк.
Верховний Суд України, рішення якого
відповідно до положень частини 1 статті
244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України є обов'язковим для
всіх судів України, у постанові від 5
грудня 2011 року (справа № 21-236а11)
сформулював наступну правову позицію:
звільнення осіб рядового і
начальницького складу зі служби за
власним бажанням до закінчення
трьохмісячного строку про таке
звільнення, встановленого пунктом 68
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, згідно з яким
зазначені особи мають право відкликати
поданий рапорт, якщо сторони не
домовились про звільнення у більш
короткий строк, є неправомірним.
Слід звернути увагу, що позивачем не
надано доказів відкликання рапорту від
08 жовтня 2012 року, яким остання просила
звільнити її з органів внутрішніх
справ.
Посилання, зокрема на те, що написання
рапорту було здійснено під тиском є
неприйнятними через відсутність
відповідних доказів. Даний рапорт був
погоджений з заступником начальника ГУ
МВС України в місті Києві, начальником
УБНОН ГУ МВС України в місті Києві, про
що на рапорті проставлені відповідні
Разом з тим, матеріали справи свідчать,
що позивач перебував на лікарняному з 22
жовтня 2012 року по 02 листопада 2012 року у
гінекологічному відділенні (аркуш
справи 9).
Як на підставу для скасування спірного
наказу, позивач посилається на статтю 40
Кодексу законів про працю України, яким
забороняється звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності.
Разом з тим, суд, виходячи з положень
трудового законодавства, зазначає, що
правила про недопустимість звільнення
працівника в період тимчасової
непрацездатності застосовуються лише
у випадках розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.
Верховний Суд України у постанові від 08
жовтня 2013 року зазначив, згідно зі
статтею 18 Статуту дисциплінарне
стягнення виконується негайно, але не
пізніше місяця з дня його накладення,
не враховуючи періоду перебування
особи рядового або начальницького
складу у відпустці, відрядженні або її
тимчасової непрацездатності. Такі
дисциплінарні стягнення, як звільнення
з посади та звільнення з органів
внутрішніх справ, накладені на осіб
рядового і начальницького складу, які
тимчасово непрацездатні або
перебувають у відпустці, відрядженні,
виконуються після їх прибуття до місця
На підставі аналізу зазначених норм
права колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що на
осіб рядового і начальницького складу
за вчинення порушень службової
дисципліни наказ про накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з посади видається з
дотриманням строків, передбачених
статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо
осіб, які тимчасово непрацездатні.
Подальше виконання такого наказу
відповідно до статті 18 Статуту
здійснюється після прибуття їх до
місця проходження служби.
Аналогічно, суд вважає, що оскільки
позивачем самостійно подано рапорт про
звільнення, саме по собі перебування
особи на лікарняному у цей час не
перешкоджає його звільненню із правом
виконання наказу після його прибуття
до місця проходження служби.
Доказів відкликання рапорту матеріали
справи не містять, твердження про
подання рапорту під тиском - також не
підтверджуються належними доказами, що
свідчить про домовленість між
позивачем та уповноваженим органом про
звільнення працівника.
Саме по собі виконання дисциплінарного
стягнення шляхом видання наказу про
звільнення в період тимчасової
непрацездатності позивача не може
свідчити про незаконність такого
Таким чином, суд вважає що наказ
Головного управління МВС України в
місті Києві від 25 жовтня 2012 року № 592 о/с
скасування не підлягає.
Таким чином, враховуючи встановлену в
даному провадженні правомірність
звільнення позивача, позовні вимоги
про зобов'язання Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві поновити ОСОБА_2 на роботі
на посаді - Начальника відділу по
боротьбі з незаконним обігом
наркотиків Дніпровського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві та зарахувати трудовий
стаж з 26 жовтня 2012 року є
необґрунтованими та не підлягають
Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачами по справі доведено
правомірність оскаржуваного наказу.
Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає, що позивачем не доведено
протиправність звільнення та не
підтверджено позовні вимоги, а тому, з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи
адміністративний позов ОСОБА_2 не
підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник