Справа № 826/15417/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11 листопада 2014 року 16 год. 30
хв. № 826/15417/14

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Данилишин В.М.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства "Банк Михайлівський" до
управління охорони культурної
спадщини виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 07 жовтня 2014 року надійшов
позов публічного акціонерного
товариства "Банк Михайлівський" (далі -
позивач) до управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) (далі - відповідач) про
визнання протиправною та скасування
постанови відповідача від 18 вересня 2014
року № 35-14 "Про накладення фінансових
санкцій за порушення законодавства
України у сфері охорони культурної
спадщини", якою на позивача накладено
фінансові санкції у розмірі 17000,00 грн.
(далі - оскаржувана постанова).

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначив, що
оскаржувана постанова є протиправною
та підлягає скасуванню, оскільки її
прийнято відповідачем безпідставно та
із перевищенням повноважень.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримав позов
та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнав
позов та просив відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду разом із
письмовими доказами на їх
обґрунтування у судовому засіданні 20
жовтня 2014 року.

У судове засідання 27 жовтня 2014 року
представник відповідача не прибув,
хоча про дату, час та місце судового
розгляду справи він повідомлений
належним чином, заява про розгляд
справи за відсутності представника
відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 27 жовтня 2014 року судом,
згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), прийнято рішення
про подальший розгляд та вирішення
справи у порядку письмового
провадження, про що відповідача
повідомлено письмово.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено перевірку
виконання позивачем припису від 29
липня 2014 року № 153/п, яким з метою
усунення виявлених порушень позивача
зобов'язано припинити будь-які роботи
на об'єкті, який є пам'яткою
архітектури, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 (далі - об'єкт), із 29 липня 2014
року до отримання необхідних
документів для здійснення робіт на
об'єкті, погодити з відповідачем
науково-проектну документацію на
проведення робіт на об'єкті та отримати
письмовий дозвіл відповідача на
проведення робіт на об'єкті.

За результатами перевірки, 04 вересня 2014
року відповідачем складено акт № 59,
відповідно до якого, позивачем не
виконано вимоги припису № 153/п у
частині необхідності погодження
науково-проектної документації та
отримання дозволу на виконання робіт
на об'єкті (його частині), що є
порушенням ч. 1 ст. 24, абзацу 2 ч. 1 ст. 26, ч.
2 ст. 30 Закону України "Про охорону
культурної спадщини" (далі - Закон).

У зв'язку з викладеним, 04 вересня 2014
року відповідачем складено припис №
159/п, яким позивача зобов'язано у строк
до 03 жовтня 2014 року усунути наслідки
заподіяної шкоди об'єкту (його частині),
який є пам'яткою архітектури, шляхом
відновлення первинного стану об'єкту
(його частини). Про виконання припису
необхідно повідомити відділ інспекції
державного контролю об'єктів
культурної спадщини та археологічного
нагляду відповідача до 03 жовтня 2014
року.

Крім того, 18 вересня 2014 року
відповідачем прийнято оскаржувану
постанову, якою на позивача, за
порушення ч. 2 ст. 30 Закону, накладено
фінансові санкції у розмірі 17000,00 грн.

Суд погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, а також аналізу
наступних норм та обставин.

Так, згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч.ч. 1, 2, 4 ст.
24, ч. 1 ст. 26 Закону, культурна спадщина -
сукупність успадкованих людством від
попередніх поколінь об'єктів
культурної спадщини.

Об'єкт культурної спадщини - визначне
місце, споруда (витвір), комплекс
(ансамбль), їхні частини, пов'язані з
ними рухомі предмети, а також території
чи водні об'єкти (об'єкти підводної
культурної та археологічної спадщини),
інші природні, природно-антропогенні
або створені людиною об'єкти незалежно
від стану збереженості, що донесли до
нашого часу цінність з археологічного,
естетичного, етнологічного,
історичного, архітектурного,
мистецького, наукового чи художнього
погляду і зберегли свою автентичність.

Нерухомий об'єкт культурної спадщини -
об'єкт культурної спадщини, який не
може бути перенесений на інше місце без
втрати його цінності з археологічного,
естетичного, етнологічного,
історичного, архітектурного,
мистецького, наукового чи художнього
погляду та збереження своєї
автентичності.

Державне управління у сфері охорони
культурної спадщини покладається на
Кабінет Міністрів України, спеціально
уповноважені органи охорони
культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів
охорони культурної спадщини (далі -
органи охорони культурної спадщини)
належать: центральні органи виконавчої
влади, що забезпечують формування та
реалізують державну політику у сфері
охорони культурної спадщини; орган
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим; обласні, районні,
Київська та Севастопольська міські
державні адміністрації; виконавчий
орган сільської, селищної, міської
ради.

Власник або уповноважений ним орган,
користувач зобов'язані утримувати
пам'ятку в належному стані, своєчасно
провадити ремонт, захищати від
пошкодження, руйнування або знищення
відповідно до цього Закону та
охоронного договору.

Використання пам'ятки повинно
здійснюватися відповідно до режимів
використання, встановлених органами
охорони культурної спадщини, у спосіб,
що потребує якнайменших змін і
доповнень пам'ятки та забезпечує
збереження її матеріальної
автентичності, просторової композиції,
а також елементів обладнання,
упорядження, оздоби тощо.

У разі виникнення загрози для
збереженості пам'ятки її власник або
уповноважений ним орган, особа, яка
набула права володіння, користування
чи управління, зобов'язані негайно
повідомити про це орган охорони
культурної спадщини обласних,
Київської та Севастопольської міських,
районних державних адміністрацій та
орган місцевого самоврядування, на
території якого розташована пам'ятка.

Консервація, реставрація,
реабілітація, музеєфікація, ремонт,
пристосування пам'яток національного
значення здійснюються лише за
наявності письмового дозволу
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
охорони культурної спадщини, на
підставі погодженої з ним
науково-проектної документації.

Консервація, реставрація,
реабілітація, музеєфікація, ремонт,
пристосування пам'яток місцевого
значення здійснюються за наявності
письмового дозволу органу виконавчої
влади Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій відповідно до їхньої
компетенції, на підставі погодженої з
ними науково-проектної документації.

Як вбачається з наявних у матеріалах
справи доказів, 24 березня 2014 року між
позивачем, як орендарем, та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, як
орендодавцем, і ОСОБА_2, як власником,
укладено договір суборенди
нежитлового приміщення, за умовами
якого за згодою власника орендодавець
зобов'язується передати орендарю за
плату на визначений у договорі строк у
користування нежитлове приміщення № 43
(в літері А), загальною площею 134,4 кв.м.,
на першому поверсі будівлі,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для
здійснення господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що позивачем не
заперечується факт того, що об'єкт є
пам'яткою архітектури, у зв'язку з чим
необхідним є отримання відповідного
дозволу.

При цьому, у ході судового розгляду
справи представник позивача пояснив,
що на момент укладання договору
суборенди позивач не володів
інформацією щодо вище викладеної
обставини. Враховуючи викладене та
зважаючи на складання припису № 153/п
про усунення порушень, позивачем
вчиняються дії, направлені на їх
усунення. Позивач має намір погодити
науково-проектну документацію та
отримати необхідний дозвіл до
відновлення проведення робіт на
об'єкті. До того ж, у приписі № 153/п не
встановлено строк, протягом якого
позивач зобов'язаний усунути порушення
законодавства.

З урахуванням вище викладених
обставин, суд зазначає, що у приписі №
153/п чітко вказано, що про його
виконання необхідно повідомити відділ
інспекції державного контролю об'єктів
культурної спадщини та археологічного
нагляду відповідача до 29 серпня 2014
року.

Однак, як також з'ясовано судом у ході
розгляду справи та не заперечується
представником позивача, дозволу,
необхідність якого передбачена
Законом, позивач не отримав, хоча дії,
направлені на його отримання, ним все ж
таки вчиняються.

Поряд з цим, суд зазначає, що перевірку
виконання позивачем припису № 153/п
відповідачем здійснено у вересні 2014
року, у той час, як 31 липня 2014 року
прийнято Закон України "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік". Датою
набрання чинності є 16 серпня 2014 року.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Закону України
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014
рік", до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" внесено такі
зміни: доповнено ст.ст. 26-32 такого
змісту: ст. 31. Установити, що перевірки
підприємств, установ та організацій,
фізичних осіб-підприємців
контролюючими органами (крім Державної
фіскальної служби України)
здійснюються протягом серпня-грудня 2014
року виключно з дозволу Кабінету
Міністрів України або за заявкою
суб'єкта господарювання щодо його
перевірки.

Тобто, на законодавчому рівні
встановлено заборону проведення
протягом серпня-грудня 2014 року
перевірок юридичних осіб за
відсутності дозволу Кабінету
Міністрів України.

Будь-яких пояснень щодо вище
викладеної обставини, як і доказів на
її спростування, представником
відповідача суду не надано.

Отже, системно проаналізувавши вище
викладені норми та обставини, а також
зважаючи при цьому, що протиправні дії
контролюючого органу не можуть мати
правомірних наслідків, суд прийшов до
висновку про протиправність
оскаржуваної постанови, складеної
відповідачем на підставі результатів
перевірки, проведеної із порушенням
норм законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі вище викладених норм та
обставин вбачається, що позов
публічного акціонерного товариства
"Банк Михайлівський" до управління
охорони культурної спадщини
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача є обґрунтованим та таким,
що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову № 35-14 "Про накладення
фінансових санкцій за порушення
законодавства України у сфері охорони
культурної спадщини", прийняту 18
вересня 2014 року управлінням охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), якою на публічне
акціонерне товариство "Банк
Михайлівський" накладено фінансові
санкції у розмірі 17000,00 грн. (Сімнадцять
тисяч гривень 00 копійок).

3. Присудити на користь публічного
акціонерного товариства "Банк
Михайлівський" (код за )
здійснений ним судовий збір у розмірі
182,70 грн. (Сто вісімдесят дві гривні
сімдесят копійок) із Державного
бюджету України.

Копії постанови направити (вручити)
сторонам (їх уповноваженим
представникам) у порядку та строки,
встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин