Справа № 816/4003/14
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

816/4003/14

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року

м. Полтава

Справа № 816/4003/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді – Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2014 року Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області (надалі по тексту УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі, позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області (надалі по тексту - ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови ВП №44741996 від 17.09.2014 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на протиправність оскаржуваної постанови. Зазначав, що постанова ВП №44741996 від 17.09.2014 винесена з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження", оскільки статтею 26 вказаного Закону не передбачено такої підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, як зазначена в оскаржуваній постанові. Рішення УПФУ у м. Миргороді та Миргородському районі №47 від 29.04.2014 про застосування фінансових санкцій в сумі 170 грн є виконавчим документом та підлягає до примусового виконання органами ДВС. Питання щодо перевірки законності винесення даного документа не належить до компетенції державного виконавця, а може вирішуватись в судовому порядку. При цьому термін на оскарження рішення сплинув, відтак виконавчий документ є чинним. Оскільки, як на думку позивача, оскаржувана відмова є протиправною, постанова ВП №44741996 від 17.09.2014 підлягає скасуванню.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, у прохальній частині позову просив провести розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, надав письмові заперечення проти позову, у прохальній частині просив відмовити у задоволенні позовних вимог та провести розгляд справи за його відсутності. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що державним виконавцем винесено оскаржувану постанову з посиланням на відповідні норми Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що пред'явлене на виконання рішення УПФУ у м. Миргороді №47 від 29.04.2014 не є виконавчим документом в розумінні ст. 17 вищезазначеного Закону, та виходячи з системного аналізу норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Зазначав, що позивачем не наведено норму закону, яка була порушена державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 24.06.2014. Крім цього, звертав увагу суду, що позивачем пропущено строк звернення до суду щодо оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених даною статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів та відсутність потреби допитати свідка чи експерта, суд, зважаючи на положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 20 листопада 2014 року перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.09.2014 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області направлено для примусового виконання рішення №47 від 29.04.2014 про застосування фінансових санкцій в сумі 170 грн до ДП НАК "Надра України" "Миргороднафтогазрозвідка". (а.с. 10,45, 49)

17 вересня 2014 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №44741996, якою позивачу відмовлено в прийнятті до виконавчого провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового рішення №47 від 29.04.2014 про застосування фінансових санкцій в сумі 170 грн на підставі пункту 2 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження". (а.с.11, 47-48)

Не погоджуючись зі вказаною постановою, позивач звернувся до суду про визнання її протиправною та скасування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові та перевіряючи її на відповідність вищевказаним критеріям, суд виходить з наступного.

Основним завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 17 Закону України “Про виконавче провадження” № 606-XIV (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови), визначено перелік виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Згідно п.8 вказаної статті, до таких, крім іншого, відносяться рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до ст. 26 Закону “Про виконавче провадження” № 606-XIV, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6 1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відмовляючи позивачу у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець посилався як на правову підставу винесення оскаржуваної постанови на те, що рішення УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі №47 від 29.04.2014 про застосування фінансових санкцій в сумі 170 грн не є виконавчим документом в розумінні ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд погоджується з такими висновками державного виконавця, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та наголошувалось представником позивача, рішення УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі №47 від 29.04.2014 про застосування фінансових санкцій в сумі 170 грн винесено на підставі п.5 ч.9 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, що була чинна до внесення змін Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010), виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції - за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, дійсно були виконавчими документами.

Разом з тим, Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464- VI від 08.07.2010 частину дев'яту статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" було виключено. Чинною редакцією вказаного Закону передбачено право органів Пенсійного фонду на застосування фінансових санкцій лише до банків (частина 10 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Згідно ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яким керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови, виконавчими документами є тільки вимога про сплату недоїмки, а також рішення органу доходів і зборів.

Відтак із системного аналізу норм вищевказаних Законів випливає, що рішення УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі №47 від 24.04.2014 про застосування фінансових санкцій в сумі 170 грн на даний час не є виконавчим документом в розумінні ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області було правомірно та обґрунтовано відмовлено УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі у відкритті виконавчого провадження щодо виконання рішення №47 від 24.04.2014 про застосування фінансових санкцій в сумі 170 грн. Відтак, оскаржувана постанова ВП №44741996 від 17.09.2014 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) є законною та скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що позивачем не було належним чином обґрунтовано правомірність позовних вимог, у той час як відповідачем доведено, що державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області при винесенні спірної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України.

Таким чином, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.С. Бойко