Справа № 807/4401/13-а
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
Справа № 7123/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Рибачука А.І., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області
на постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області
про визнання протиправним та
скасування наказу, визнання недійсним
запису в трудовій книжці, поновлення на
посаді, стягнення грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу, моральної шкоди та витрат на
оплату послуг адвоката,

В С Т А Н О
В И В :

12.12.2013 позивач звернувся до суду з
позовом до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Закарпатській області (далі -
Управління, УМВС) в якому, з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог
(а.с.61-62), просив: визнати протиправним
(незаконним) та скасувати наказ
відповідача від 06.11.2012 №239 о/с «По
особовому складу» в частині його
звільнення зі служби в органах
внутрішніх справ (далі - ОВС) у запас за
п.64 «ж» (за власним бажанням) з посади
старшого державтоінспектора
відділення Державної автомобільної
інспекції Берегівського районного
відділу УМВС (далі - ВДАІ, РВ відповідно)
з 11.11.2013 (далі - Наказ); визнати недійсним
запис від 11.11.2013 №2 в його трудовій
книжці серії АФ №879524 (далі - Запис);
поновити на вказаній посаді; стягнути з
Управління грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу з 11.11.2013 по день
поновлення на роботі; стягнути10000грн
моральної шкоди та 4000грн витрат на
оплату послуг адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
його протиправно звільнено з роботи,
оскільки не дотримано строків та
порядку проведення такого у зв'язку з
поданням рапорту про звільнення за
власним бажанням.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року в справі №807/4401/13-а позов
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано Наказ,
визнано недійсним Запис, поновлено
позивача на вказаній посаді з 11.11.2013,
стягнуто з УМВС грошове забезпечення
за час вимушеного прогулу із 11.11.2013 по
день поновлення на роботі в розмірі
13138грн, допущено негайне виконання в
частині поновлення на посаді та
виплати заробітної плати в межах суми
стягнення за один місяць. В решті
позову відмовлено.

Постанову оскаржив відповідач, який в
апеляційній скарзі просить її
скасувати в частині задоволення позову
та прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
звільнення позивача з ОВС проведено
правомірно, судом не вірно застосовано
норми матеріального права, які
регламентують порядок звільнення з ОВС
за власним бажанням. Вимогами п.68
«Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР 29.07.1991 №114 (далі -
Положення), покладено обов'язок на
працівника міліції повідомляти про
своє звільнення рапортом завчасно (не
пізніше як за три місяці до дня
звільнення), при цьому Положенням не
визначено жодних заборон щодо термінів
розгляду такого рапорту негайно.
Жодним нормативно-правовим актом не
передбачено порядку відкликання
раніше поданого рапорту. Вказує, що
оскільки 11.11.2013 було останнім днем
роботи позивача, то стягувати середній
заробіток за час вимушеного прогулу
слід з 12.11.2013.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали
справи, апеляційну скаргу, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що відповідач порушив
вимоги п.68 Положення, щодо дотримання
трьохмісячного строку при звільненні
осіб, на яких воно поширюється, і,
враховуючи встановлені обставини -
подальше відкликання рапорту про
звільнення, є обов'язковим як для
позивача, так і для відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є правильними.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач з 01.09.2003 прийнятий на службу в
ОВС, станом на 06.11.2013 проходив службу на
посаді старшого державтоінспектора
ВДАІ РВ в званні капітана міліції
(а.с.59).

Наказом позивача звільнено з ОВС за
власним бажанням, п.64 «ж» Положення з
11.11.2013 (а.с.5).

Підставою для звільнення став рапорт
позивача від 24.10.2013 в якому він просив
про звільнення з ОВС за власним
бажанням з 25.10.2013 (а.с.58). Крім того, у
своїх поясненнях від цієї ж дати ним
зазначено, що причиною звільнення є те,
що знайшов більш високооплачувану
роботу при меншому навантаженні, таке
рішення прийнято без будь-якого
примусу, просить не зволікати з
питанням його звільнення (а.с.57).

Оскільки відповідач не звільнив
позивача 25.10.2014, а останній втратив
можливість влаштуватися на іншу
роботу, тому 04.11.2013 подав новий рапорт
про відкликання раніше поданого
рапорту про звільнення (такі рапорти
були надіслані поштовим зв'язком на
адресу УМВС та РВ, а.с.8-9).

Відносини, пов'язані із звільненням зі
служби працівників ОВС регулюються
Конституцією України, Законом України
«Про міліцію» (далі - Закон),
«Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України»,
затвердженим Законом України від 22.02.2006
№3460-IV (далі - Дисциплінарний статут),
Положенням та рядом інших підзаконних
актів.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки визначені Положенням.

Відповідно до п.10 Положення (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ користуються всіма
соціально-економічними, політичними та
особистими правами і свободами,
виконують усі обов'язки громадян,
передбачені Конституцією та іншими
законодавчими актами, а їх права,
обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

Підпунктом «ж» п.64 Положення
передбачено, що особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Згідно з п.68 цього ж Положення особи
рядового і начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Таким чином, за змістом цих правових
норм до закінчення трьохмісячного
строку попередження згадані особи
мають право відкликати поданий рапорт,
якщо сторони не домовилися про
звільнення у більш короткий строк.

Відповідно до п.24 Положення у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді).

Отже, висновок суду першої інстанції у
справі, що розглядається, ґрунтується
на правильному застосуванні норм
матеріального права та відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, висловленій, зокрема, у
постановах від 05 грудня 2011 року № 21-236а11
та 29 травня 2012 року № 21-122а12.

Враховуючи наведене, суд апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено, що
позивача звільнено з посади: без
законних підстав, оскільки раніше
поданий рапорт про звільнення був ним
відкликаний; з порушенням
установленого порядку, тобто до
закінчення трьохмісячного строку
попередження.

За змістом п.2.10 «Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників»,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України та Міністерства соціального
захисту населення України від 29.07.1993
№58, запис про звільнення визнається
недійсним у разі незаконного
звільненого працівника, установленого
органом, який розглядає трудові спори,
і поновлення на попередній роботі.

Щодо позовної вимоги позивача про
стягнення грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу, то оскаржену
постанову суду в цій частині слід
скасувати з відмовою в позові.

Згідно з п.24 Положення у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більш як за один рік.

Апеляційним судом встановлено та
підтверджено позивачем, що останній
працював на відповідній посаді та
перебував у штаті РВ, де і отримував
заробітну плату (грошове забезпечення).

Позивач звернувся до суду з позовом до
Управління, з якого суд першої
інстанції і стягнув грошове
забезпечення за час вимушеного
прогулу, хоча відповідати за позовом в
цій частині повинен би був РВ, однак
такий не був залучений до участі в
справі як другий відповідач.

Згідно п.9 ч.1 ст.3 КАС України відповідач
- суб'єкт владних повноважень, а у
випадках, передбачених законом, й інші
особи, до яких звернена вимога
позивача.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.52 КАС України суд
першої інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи. Якщо позивач
не згоден на заміну відповідача іншою
особою, суд може залучити цю особу як
другого відповідача.

За змістом цих норм допустити заміну
належної сторони у справі може
виключно суд першої інстанції. КАС
України не передбачено заміни
неналежної сторони судом апеляційної
інстанції.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 254
КАС України, суд,

П О С Т А
Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області задовольнити
частково.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року в частині стягнення грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
та звернення постанови до негайного
виконання про виплату заробітної плати
в межах суми стягнення за один місяць
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позову в цій частині
відмовити.

В решті постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 04
червня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
А.І. Рибачук

Суддя
В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 14 листопада
2014 року.