Справа № 2-а-4153/11/2218
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-4153/11/2218
Головуючий у 1-й інстанції: Бондарчук
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сапальова Т.В.

судді: Боровицький О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому Хмельницької області
на постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 31 березня 2011 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому Хмельницької області
про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2011 року позивач звернулася до
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому Хмельницької області
про визнання дій відповідача
неправомірними; зобов'язання
відповідача перерахувати та сплатити
позивачу в повному обсязі як дитині
війни недоплачене щомісячне
підвищення до пенсії, виходячи з
розміру 30 % від мінімальної пенсії за
віком за період з 01.01.2006 року по дату
винесення рішення у справі, з
урахуванням проведених виплат;
зобов'язання відповідача призначити
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії як дитині війни відповідно до
положення ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни";
стягнення на користь позивача коштів,
затрачених на правову допомогу в
розмірі 300, 00 грн.

Постановою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 31.03.2011 року позов
задоволено: визнано неправомірною дії
відповідача; зобов'язано відповідача
провести перерахунок та виплату
позивачу підвищення до пенсії
відповідно до вимог ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" за
період з 25 липня 2010 року по 31 березня 2011
року включно, з врахуванням виплачених
сум, та нараховувати дане підвищення до
дня припинення права на його отримання.
Судовий збір в сумі 303 грн. 40 коп.
позивачу компенсовано за рахунок
Державного бюджету.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову та
відмовити в задоволені позовних вимог,
посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Вивчивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши наявні у ній докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, виходячи з
наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, позивач є
пенсіонером за віком та має статус
дитини війни відповідно до статті 1
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058 від 09.07.2003 року,
згідно якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Відповідно до положень статей 1, 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" позивач звернулася із
письмовою заявою до Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому Хмельницької області
про нарахування та виплату 30%
підвищення до пенсії як дитині війни.

Відповідач відмовив позивачу в
здійсненні вказаного перерахунку
пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент звернення позивача до суду,
нарахування доплати до її пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" відповідачем не здійснено.
Всупереч положенням вищенаведеної
норми щомісячне підвищення до пенсії
позивачу виплачувалось відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530.

В свою чергу, з огляду на загальні
засади пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України "Про
соціальний захист дітей війни" має вищу
юридичну силу, ніж постанова Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530,
що дає підстави зробити висновок про
неправомірність виплати відповідачем
щомісячного підвищення до пенсії в
меншому розмірі, ніж це передбачено ст.
6 зазначеного Закону.

Таким чином, виходячи з приписів
частини 2 статті 152 Конституції України
та рішення Конституційного Суду
України № 10-рп-/2008 від 22.05.2008 р., колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо наявності у
відповідача обов'язку нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції
щодо застосування положень ст. 99 КАС
України та визначення періоду захисту
порушеного права позивача з 25.07.2010 року
по день припинення права на таку
допомогу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне вказати на те, що
суд першої інстанції помилково
компенсував позивачу судовий збір в
сумі 303 грн. 40 коп., виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 87 КАС України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом. До
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать, зокрема, витрати на правову
допомогу.

Згідно зі ст. 90 КАС України витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом.

В силу вимог ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Частиною 3 цієї статті зазначено, що
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З матеріалів адміністративної справи
встановлено, що позивачем при поданні
адміністративного позову сплачено
судовий збір у розмірі 3,40 грн, що
підтверджується квитанцією (а.с. 1), та
витрачено 300, 00 грн. на правову допомогу,
що підтверджується рахунком № 160 (а.с.16)
і квитанцією (а.с.17).

Суд першої інстанції постановою від 31
березня 2011 року позовні вимоги про
перерахунок пенсії задовольнив
частково та компенсував позивачу
судовий збір в сумі 303,40 грн., що
суперечить вимогам чинного
законодавства України, зокрема, ст. 94
КАС України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку щодо зміни
рішення суду першої інстанції в цій
частині та стягнення судових витрат
пропорційно задоволеним позовним
вимогам.

Таким чином, позивач має право на
компенсацію витрат на судовий збір у
розмірі 1,70 грн. та правову допомогу у
розмірі 150 грн.

Суд першої інстанції обставини справи
встановив повно, правові норми, які
регулюють відносини сторін, визначив
правильно, проте, приймаючи рішення про
задоволення позовних вимог помилково
застосував норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 198 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
суд апеляційної інстанції має право,
зокрема, змінити постанову суду.

За частиною 1 статті 201 КАС України,
підставами для зміни постанови суду
першої інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому Хмельницької області
задовольнити частково.

Постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 31 березня 2011 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому Хмельницької області
про перерахунок пенсії, - змінити.

Абзац 4 резолютивної частини постанови
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 31.03.2011 року
викласти в наступній редакції:

"Присудити на користь ОСОБА_2 судові
витрати у розмірі 1,70 грн. (судовий збір)
та 150 грн. (витрати на правову допомогу),
які підлягають обов'язковому стягненню
органами Державної казначейської
служби України із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунка суб'єкта владних
повноважень - Управління Пенсійного
фонду України у м. Хмельницькому
Хмельницької області."

В решті постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 31.03.2011 року залишити без
змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Граб Л.С.