Справа № 826/10623/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Мацедонської В.Е., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Державної податкової
інспекції у Печерському районі міста
Києва Державної податкової служби на
Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22 липня 2013 року у
справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі міста Києва Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулися в
суд з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі міста Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 19
березня 2013 року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 липня 2013 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
вимог позивача в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку відмову в
задоволенні вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
з 06 листопада 2006 року зареєстрований як
фізична особа - підприємець, номер
запису в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців - 004712; взятий на
облік в органах державної податкової
служби 06 листопада 2006 року за № 10764.

Згідно Свідоцтва платника єдиного
податку серії НОМЕР_1, виданого
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі міста Києва ДПС від
30 травня 2012 року, починаючи з 01 січня 2012
року позивач є платником єдиного
податку, віднесеним до 3 групи (5 % від
доходу).

Так, позивачу належать на праві
власності жилі приміщення в
багатоквартирного житловому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1, а
саме: група приміщень № 10 (в літ. Г)
(колишня квартира № 10), загальною
площею 109,70 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1
(Договір купівлі-продажу нежилих
приміщень, посвідчений « 26» червня 2007
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу за
реєстровим № 2258, зареєстрований
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна «
04» липня 2007 року під реєстраційним №
6491-п); нежиле приміщення № 17 (в літері Г),
загальною площею 112,40 м , за адресою:
АДРЕСА_1 - 19, (Договір купівлі-продажу
нежилого приміщення, посвідчений 26
червня 2007 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу за реєстровим № 2260,
зареєстрований Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна « 18» липня 2007 року;
реєстровий № 6491п реєстраційної книги
№ 99 п-170).

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач звільнений від сплати
земельного податку у зв'язку із
здаванням нерухомого майна, а відтак
законних підстав для прийняття
оскаржуваного рішення та визначення
позивачу відповідного зобов'язання у
відповідача не було.

З вказаним висновком суду погоджується
і колегія суддів, виходячи з
наступного.

Згідно із ст.269 ПК України платниками
податку (плати за землю) є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв) та землекористувачі.

Стаття 270 ПК України передбачає, що
об'єктом плати за землю є земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні та земельні частки
(паї), які перебувають у власності.

Власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою (п.287.1
ст.287 ПК України).

Відповідно до п.286.6 ст.286 ПК України на
земельну ділянку, на якій розташована
будівля, що перебуває у спільній
власності кількох юридичних або
фізичних осіб, податок нараховується з
урахуванням прибудинкової території
кожному з таких осіб: 1) у рівних
частинах - якщо будівля перебуває у
спільній сумісній власності кількох
осіб, але не поділена в натурі, або
одній з таких осіб-власників,
визначеній за їх згодою, якщо інше не
встановлено судом; 2) пропорційно
належній частці кожної особи - якщо
будівля перебуває у спільній частковій
власності; 3) пропорційно належній
частці кожної особи - якщо будівля
перебуває у спільній сумісній
власності і поділена в натурі.

Відповідно до п.286.1 ст.286 цього Кодексу
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру. Відповідні органи виконавчої
влади з питань земельних ресурсів за
запитом відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України
визначено, що нарахування фізичним
особам сум податку проводиться
органами державної податкової служби,
які видають платникові до 1 липня
поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному ст.58 цього Кодексу.

Разом з тим, у ст.14 ПК України
встановлено, що дані державного
земельного кадастру - сукупність
відомостей і документів про місце
розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону.

Земельний податок - обов'язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів (далі - податок для
цілей розділу XIII цього Кодексу).

Землекористувачі - юридичні та фізичні
особи (резиденти і нерезиденти), яким
відповідно до закону надані у
користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди.

Отже, враховуючи положення п.1.1 ст.1 ПК
України та ст.ст.2, 3 ЗК України, слідує,
що для цілей оподаткування земельним
податком особа повинна мати статус
землевласника/землекористувача,
набутого в порядку встановленому
Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.125 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Відповідно до п.1 Підрозділу 8 розділу XX
ПК України з 01.01.2011 року до внесення
змін до розділу XIV ПК України в частині
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва, Указ Президента
України від 03.07.1998 року №727 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» та абзаци 6-28 п.1 ст.14
розділу IV Декрету КМУ від 26.12.1992 року
№13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» застосовуються з
урахуванням таких особливостей:
платники єдиного податку не є
платниками таких податків і зборів,
визначених ПК України, зокрема
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються для ведення
підприємницької діяльності.

Відповідно до Постанови КМУ «Про
роз'яснення Указу Президента України
від 03 липня 1998 року №727» від 16.03.2000 року
№507 суб'єкт малого підприємництва, який
згідно з абзацом 5 ч.1 ст.6 не є платником
плати (податку) за землю, звільняється
від плати (податку) за землю лише за
земельні ділянки, які використовуються
ним для провадження підприємницької
діяльності.

Разом з тим, відповідно до пп.297.1.4 п.297.1
ст.297 ПК України платники єдиного
податку звільняються від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності із земельного
податку, крім земельного податку за
земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, та вбачається з матеріалів
справи, відповідачем не надано жодних
доказів того, що позивач набув статус
власника або землекористувача щодо
частини земельної ділянки, де
знаходиться належне йому нежитлове
приміщення.

Також слід, звернути увагу на ту
обставину, що згідно свідоцтва
платника єдиного податку позивач
займається, зокрема, здаванням в оренду
власного нерухомого майна, а отже
земельна ділянка використовується
позивачем безпосередньо для
обслуговування приміщень, що надаються
ним в оренду, тобто безпосередньо для
здійснення підприємницької
діяльності, пов'язаної з наданням
послуг оренди. Отже, позивач, як
орендодавець платник єдиного податку
за видом діяльності - надання послуг
оренди, здійснює підприємницьку
діяльність, пов'язану з наданням в
оренду приміщень та не є платником
податку за землю.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного апелянтом рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача
Державної податкової інспекції у
Печерському районі міста Києва
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22 липня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 27.11.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
В.Е. Мацедонська

Є.О. Сорочко

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Мацедонська В.Е.

Сорочко Є.О.