Справа № 810/5816/14
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/5816/14

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2014 року 810/5816/14

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Сюр В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГБК "Будівельник" до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГБК "Будівельник" з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а саме:

В основу визначення податкових зобов’язань згідно із зазначеними повідомленнями-рішеннями податковим органом покладено висновки про заниження позивачем доходу від операційної діяльності у зв’язку з реалізацією готової продукції за цінами нижче собівартості та завищення валових витрат, пов'язаних із на закупівлєю палива, у зв’язку з тим, що списання палива здійснювалось на підставі транспортних документів (подорожних листів), складених з недоліками.

Крім того, податковий орган дійшов висновку, що позивач неправомірно відніс до складу валових витрат кошти, сплачені контрагенту – ТОВ «Кепітал Хауз» за придбаний товар, а також формував податковий кредит з податку на додану вартість за рахунок сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни товару. Податковий орган стверджував, що господарські операції мали фіктивний характер: товар контрагентом фактично не поставлявся, а договір та інші фінансово-господарські документи учасники господарських операцій склали з метою незаконного отримання податкової вигоди. Таким чином, податковий орган дійшов висновку, що позивач неправомірно сформував податковий кредит з податку на додану вартість і це призвело до заниження податкових зобов’язань з податку на додану вартість, а також зависив валові витрати і це призвело до заниження податкових зобов’язань з податку на прибуток.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає висновки податкового органу неправомірними і безпідставними: фактів реалізації товарів за цінами нижче собівартості позивач не припускався, посадові особи податкового органу внесли до акту перевірки недостовірні відомості про собівартість продукції, яка не відповідає первинним бухгалтерським документам; витрати на закупівлю палива для автомобілів, використання та списання палива підтверджуються документально, а недоліки в оформленні транспортних документів не вливають на право платника податків відносити певні витрати до складу валових витрат при визначенні об’єкта оподаткування податком на прибуток; господарські операції з приводу придбання товарів у ТОВ «Кепітал Хауз» підтверджуються документально, належним чином відображені у бухгалтерському обліку і податковій звітності, витрати пов’язуються з господарською діяльністю.

Таким чином, позивач стверджував, що правильно визначив податкові зобов’язання з податку на прибуток та податку на додану вартість, тому просив суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення.

Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача до суду не з’явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку із зайнятістю представника. З огляду на те, що відповідач є суб’єктом владних повноважень, який має значний штат працівників юридичної служби і не позбавлений права призначити іншу посадову особу представляти інтереси податкового органу у суді, суд визнав неявку представника відповідача без поважних причин і постановив про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

Заслухавши представника позивача, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГБК "Будівельник" є юридичною особою, що зареєстрована 26.12.2012 Обухівською районною державною адміністрацією, як платник податків перебуває на обліку в Державній податковій інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області. Позивач також зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Видами діяльності позивача є: оптова торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; вантажний автомобільний транспорт; надання послуг перевезення речей (переїзду); виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу; виготовлення виробів із бетону для будівництва; виробництво бетонних розчинів, готових для використання.

У вересні 2014 року посадовими особами Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 28.12.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 28.12.2012 по 31.12.2013 (акт перевірки від 05.09.2014 № 2294/10-16/2201/37909576).

За наслідками перевірки посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

пунктів 135.1, 135.2, 135.3, 135.4 статті 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2013 рік у сумі 265936,00 грн.;

В основу вказаних висновків покладено твердження про: заниження доходу від операційної діяльності на суму 711064,00 грн. у зв’язку з реалізацією готової продукції за цінами нижче собівартості; завищення валових витрат на суму 635767,00 грн., понесених на придбання палива для автомобілів, у зв’язку з безпідставним списанням цього палива за транспортними документами (подорожні листи вантажних автомобілів), складеними з недоліками; завищення валових витрат та неправомірне формування податкового кредиту за операціями з придбання товарів (пластифікатору, змазки) у ТОВ «Кепітал Хауз», які в дійсності не відбувались (є фіктивними). Висновок про безтоварність (фіктивність) операцій ґрунтується даних акта про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента, який одержано від іншого податкового органу.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області прийнято два податкових повідомлення-рішення, а саме:

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

З приводу тверджень податкового органу про заниження позивачем доходу від операційної діяльності у зв’язку з реалізацію готової продукції (бетону) за цінами нижче собівартості, суд встановив наступне.

З акта перевірки вбачається, що позивач здійснював реалізацію готової продукції (бетону) за цінами нижче собівартості у періоді з квітня по грудень 2013 року (т.1, а.с. 25-35).

З метою перевірки вказаних обставин суд витребував від позивача калькуляцію собівартості виробленої продукції за вказаний період з розбивкою по місяцям та видам продукції, видаткові накладні на реалізацію продукції, аналітичну таблицю з порівнянням даних бухгалтерського обліку позивача та даних податкового органу згідно з актом перевірки, та співставив ці дані з відомостями, що містяться в акті перевірки.

Як з’ясувалось, у періоді з квітня по червень 2013 року позивач взагалі не виробляв продукцію (бетон), оскільки не було налагоджено виробництво, тому й показник собівартості виробленої продукції як економічна категорія в цьому періоді не існував. У цьому періоді позивач здійснював реалізацію бетону не власного виробництва, а придбаного у ТОВ «ПВК «Будівельник», що підтверджується відповідними видатковими накладними. Проте, в акті перевірки від 05.09.2014 № 2294/10-16/2201/37909576 (т.1, а.с. 34, 35) містяться дані невідомого походження про собівартість продукції у квітні, травні та червні у порівнянні з даними про вартість бетону згідно з видатковими накладними.

Суд також порівняв калькуляцію собівартості виробленої продукції, що наведена податковим органом в акті перевірки, з первинними фінансово-господарськими документами, представленими позивачем, і дійшов висновку, що акті наведено недостовірну або помилкову інформацію стосовно собівартості реалізованої продукції. Дані про собівартість виробленої продукції, наведені в акті перевірки у стовбці таблиці «Собівартість продукції, згідно калькуляцією, грн.», не відповідають відомостям, наведеним у калькуляції собівартості виробленої продукції, дослідженої у судовому засіданні, що наочно доводить аналітична таблиця, складена позивачем, яка також досліджена і перевірена судом.

Пояснення як щодо причин розбіжностей, так і щодо джерела наведеної в акті інформації, податковий орган суду не представив.

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про реалізацію продукції нижче собівартості, що призвело до заниження доходу в сумі 711064,00 грн., є безпідставним.

З приводу тверджень податкового органу про завищення валових витрат на суму 635767,00 грн., понесених у зв’язку з придбанням палива для автомобілів та подальшим його списанням за транспортними документами, складеними з недоліками, суд встановив наступне.

Податковий орган стверджував, що витрати не підтверджуються документально, оскільки в штаті позивача відсутні водії відповідних категорій, а подорожні листи, якими оформлено використання транспортних засобів, не містять відомостей про маршрут перевезення та кількість їздок упродовж дня.

Судом встановлено, що у серпні 2013 року позивач (орендар) уклав з ТОВ «ПВК «Будівельник» (орендодавець) договір оренди транспортних засобів від 01.08.2013 № 010813-02/О, згідно з яким позивач прийняв у строкове платне користування 10 автомобілів VOLVO, обладнаних бочками-бетонозмішувачами, для використання у господарській діяльності.

Крім того, відповідно до договору підряду від 01.07.2013 № 010713-15/П, укладеного між позивачем (замовник) і ТОВ «ПВК «Будівельник» (підрядник), підрядник зобов’язувався виконувати роботи, зокрема, з виробництва бетону, транспортування, обслуговування механізмів, у тому числі із залученням власної робочої сили.

Суд встановив, що дизельне пальне надходило на склад позивача, оприбутковувалось на підставі видаткових накладних та списувалось у подальшому бухгалтерією щомісячно на підставі подорожніх листів, копії яких містяться в матеріалах справи, виходячи з норм витрат на 100 км пробігу автомобіля та роботи бочки-бетонозмішувача, показників пробігу автомобіля та вартості 1 л пального. Зокрема, відповідно до наказу керівника позивача від 01.08.2013 № 6 пальне по автомобілях VOLVO списується в кількості 39л/100 км та 4 л/годину роботи бочки.

Позивач на вимогу суду представив аналітичну таблицю з узагальненими даними про норми витрат пального, пробіг кожного автомобіля та вартість витраченого пального.

З досліджених у судовому засіданні подорожніх листів убачається, що вони дійсно не містять відомостей про маршрут перевезення бетону та кількість їздок упродовж дня. Однак, суд зазначає, що ці обставини не впливають на дійсність бухгалтерських документів, не спростовують факту наявності витрат, які обчислені за іншою методикою, яка не суперечить чинному законодавству і визначена керівником платника податків. Тобто, недоліки в оформленні подорожніх листів жодним чином не впливають на право позивача відносити понесені витрати до складу валових витрат.

Таким чином, суд вважає висновок податкового органу про завищення позивачем валових витрат на придбання дизельного пального в сумі 635767,00 грн. є безпідставним та неправомірним.

З приводу тверджень податкового органу про завищення валових витрат та неправомірне формування податкового кредиту за операціями з ТОВ "Кепітал Хауз" суд встановив наступне.

У листопаді 2013 року між позивачем (покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Кепітал Хауз" (продавець) укладено договір від 29.11.2013 № 291113-01, згідно з яким продавець зобов’язувався передати у власність позивача товар (добавка для бетону - пластифікатор, змазка "Люксор"), а покупець зобов’язувався прийняти та оплатити вказаний товар.

Факти поставки товару підтверджуються дослідженими у судовому засіданні копіями видаткових накладних від 02.12.2013 № 215 та від 05.12.2013 № 310.

З приводу юридичної особи контрагента судом, на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, встановлено наступне.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

З приводу визначення позивачем податкових зобов’язань з податку на прибуток суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, висновки податкового органу про заниження податку на прибуток пов’язуються з твердженням про: заниження позивачем доходу від операційної діяльності у зв’язку з реалізацію готової продукції за цінами нижче собівартості; завищення валових витрат у зв’язку з віднесенням до їх складу витрат на закупівлю палива, що документально не підтверджені; витрат на придбання товару за операціями, які в дійсності не відбувались (є фіктивними).

Статтею 134 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Зокрема, дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п.п.135.4.1 п. 135.4 ст. 135 ПКУ).

Інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи (п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПКУ).

В силу положень пункту 135.2 статті 135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В даній справі судом встановлено, що податковий орган за результатами перевірки встановив, що позивач здійснював реалізацію продукції за цінами нижче собівартості і визнав доходом суму різниці між собівартістю виготовленої продукції та ціною, за яку її реалізовано.

Як з’ясувалось, твердження податкового органу про реалізацію продукції нижче собівартості не відповідають дійсності.

Крім того, суд зазначає, що податковий орган всупереч положенням Податкового кодексу України та здоровому глузду визнав доходом збитки, адже продаж продукції нижче собівартості є торгівлею зі збитком, що апріорі не може вважатися доходом.

Так, відповідно до підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України доходом вважається загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Іншими словами, доходом визнається будь-яке економічне благо, яке отримує платник податків.

Пунктом 135.4 статті 135 Податкового кодексу України передбачено, що дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації.

Податковий кодекс не містить жодної норми про те, що доходом може вважатися різниця між собівартістю і договірною (контрактною) вартістю або сумою компенсації, адже у такому випадку платник податків не отримує жодного економічного блага, а лише збитки.

Щодо твердження податкового органу про завищення позивачем валових витрат у зв’язку з віднесенням до їх складу витрат на закупівлю палива, що документально не підтверджені, суд під час судового розгляду встановив протилежне: витрати на придбання палива пов’язані з господарською діяльністю, факти понесення витрат та списання палива підтверджуються документально, а недоліки в оформленні подорожніх листів не вливають на право платника податків відносити понесені витрати до складу валових витрат.

Щодо віднесення до складу валових витрат коштів, сплачених ТОВ "Кепітал Хауз" за придбані товари, суд зазначає наступне.

Під час судового розгляду твердження про фіктивність господарських операцій було спростоване позивачем, а надані позивачем докази є достатніми для висновку суду щодо реальності операцій. Судом встановлено, що кошти сплачені позивачем ТОВ «Кепітал Хаус» за придбаний товар є пов’язаними з господарською діяльністю позивача, а витрати підтверджуються документально. Фактів порушення позивачем обмежень, установлених статтею 139 Податкового кодексу України податковим органом суду не наведено і під час судового розгляду не встановлено.

З приводу визначення позивачем податкових зобов’язань з податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, податкові зобов’язання з податку на додану вартість позивачу податковим органом у зв’язку з формуванням за рахунок сум податку на додану вартість, сплачених ТОВ "Кепітал Хаус" у складі ціни придбаного товару, податкового кредиту з податку на додану вартість. Оскільки, на думку податкового органу, господарські операції мали фіктивний характер (товар фактично не поставлявся), формування податкового кредиту здійснено позивачем незаконно.

Судом під час судового розгляду встановлено, що факт поставки товару ТОВ «Кепітал Хаус» на користь позивача та оплати його вартості підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у податковому обліку та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними, а витрати – пов’язуються з його господарською діяльністю і підтверджуються первинними фінансово-господарськими документами.

Наявність певної інформації, одержаної від інших підрозділів податкової служби чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не оформлена рішенням суб’єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента.

Суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов’язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися неперевірених припущеннях чи суб’єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

З дослідженого у судовому засіданні акту перевірки убачається, що перевірка була невиїзною, посадові особи податкового органу факт поставки товару в дійсності не перевіряли, безпосереднього аналізу фінансово-господарських документів не робили, а відобразили в акті перевірки лише суб’єктивні думки посадової особи іншого податкового органу щодо контрагента позивача.

За наведених обставин позов є таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області, а саме:

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГБК "Будівельник" судові витрати у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - "21" листопада 2014 р.