Справа № 820/17902/14
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
судП О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2014 р.
Харківський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Котеньова О.Г., при
секретарі судового засідання
представника позивача - Лизогуба Р.Ю.,
представника відповідача - Губської
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові адміністративну
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ХАСК-ФЛЕКС" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -
Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ХАСК-ФЛЕКС",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, у
якому просить суд скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
У обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"ХАСК-ФЛЕКС" є виробником пакувальної
продукції широкого асортименту, у ході
виробництва продукції позивачем
використовується безліч матеріалів
(поліетилен, плівка, фарба, друкарські
вали, клей, розчинники, і т.д.), які
позивачу поставляють різні
контрагенти. На думку позивача, ТОВ
"ХАСК-ФЛЕКС" правомірно включило до
податкового кредиту суми, які
підтверджені податковими накладними,
складеними контрагентами, у зв'язку з
придбанням ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС" товарів
(робіт, послуг), які в свою чергу були
використані у власній господарській
діяльності, а тому оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню.
Окрім того, позивачем зазначено,
що донарахування відповідачем податку
на додану вартість та податок на
прибуток, мотивуючи своє рішення
виключно актами перевірок, складених
ДПІ у Приморському районі м. Одеси, ДПІ
у Дарницькому районі м. Києва та ДПІ у
Личаківському районі м. Львова
стосовно контрагентів ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС",
не є законно обґрунтованим, оскільки
кожен платник податку несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку.
Представник позивача у судовому
засіданні підтримав правову позицію,
викладену у позовній заяві, та просив
адміністративний позов задовольнити з
підстав та мотивів, викладених в ньому.
Відповідач надав до суду
заперечення на адміністративний позов,
в яких, вказав, що господарські
операції між позивачем та його
контрагентами, зазначені в податкових
накладних, що надавались на перевірку,
мають ознаки нереальності, позивачем
на запит податкового органу під час
проведення перевірки про надання
первинних бухгалтерських документів
було відмовлено, а тому оскаржувані
податкові повідомлення-рішення є
законним та обґрунтованим, винесеними
на підставі та на виконання норм
податкового законодавства за
результатами перевірки позивача.
Представник відповідача у
судовому засіданні просив суд залишити
без задоволення позовні вимоги,
посилаючись на заперечення на
адміністративний позов та
обґрунтовуючи свою позицію висновками
Заслухавши пояснення сторін по
справі, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд зазначає наступне.
Відповідно до Спеціального
витягу від 28.10.2014 року з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців Товариство
з обмеженою відповідальністю
зареєстроване як юридична особа 29.06.2004
року; відомості про перебування
юридичної особи у процесі провадження
справи про банкрутство, санації, у
процесі припинення, про припинення
юридичної особи - відсутні;
Позивач для здійснення своєї
підприємницької діяльності орендує
виробничі приміщення загальною площею
3 886,39 кв.м. за адресою: Харківський
район, смт. Пісочин, вул. Технологічна, 5,
що підтверджується договором оренди
№1-АН від 07.06.2011 року, укладеним з ТОВ
Фахівцями Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області за
наслідками планової виїзної перевірки
ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС" з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року
складено акт перевірки №3985/20-30-22-01/33066880
від 10.10.2014 року (далі по тесту - акт
На підставі акту перевірки
відповідачем 20.10.2014 року прийнято
донараховано нарахований податок на
додану вартість у сумі 1316600 грн. та
штрафна санкція у сумі 658300 грн.; згідно
податкового повідомлення-рішення
на прибуток у сумі 1247414 грн. та штрафна
санкція у сумі 623707 грн.
взаємовідносин позивача з Товариством
з обмеженою відповідальністю "Готіка",
суд зазначає наступне.
Між позивачем та ТОВ "Готіка"
14.05.2013 року укладено договір
купівлі-продажу №1405, на виконання умов
зазначеного договору ТОВ "Готіка" на
підставі видаткових накладних №1064 від
21.05.13 р., №1030 від 11.06.13 р., №1140 від 20.06.13 р.,
№1016 від 09.07.13 р., №1089 від 15.07.13 р., №1361 від
25.07.13 р., №1067 від 14.08.13 р., №1262 від 23.08.13 р.,
№1076 від 17.09.13 р., №1132 від 23.09.13 р., №1025 від
11.10.13 р., №1067 від 15.10.13 р., №1097 від 17.10.13 р.
та №1057 від 13.12.13 р. поставило позивачу
Primer для флексодруку та лак релиз PN-8731,
копії яких наявні в матеріалах справи.
ТОВ "Готіка" на адресу ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС"
виписані податкові накладні: № 1064 від
21.05.13 р. на суму ПДВ 107300,00 грн., №1030 від
09.07.13 р. на суму ПДВ 25 600,00 грн., №1089 від
наявні в матеріалах справи.
Поставка зазначеного у видаткових
накладних товару здійснювалась за
рахунок та силами постачальника - ТОВ
"Готіка", факт поставки підтверджується
товарно-транспортними накладними:
№Х-00001064 від 21.05.2013 р., №Х-00001030 від 11.06.2013
р., №Х-00001140 від 20.06.2013 р., №Х-00001016 від
09.07.2013 р., №Х-00001089 від 15.07.2013 р., №Х-00001361
від 25.07.2013 р., №Х-00001067 від 14.08.2013 р.,
№Х-00001262 від 23.08.2013 р., №Х-00001076 від 17.09.2013
р., №Х-00001132 від 23.09.2013 р., №Х-00001025 від
11.10.2013 р., №Х-00001067 від 15.10.2013 р., №Х-00001097
від 17.10.2013 р., №Х-00001057 від 13.12.2013 р., копії
яких наявні в матеріалах справи.
Перелічені податкові накладні
зареєстровані в єдиному реєстрі
податкових накладних, що
підтверджується витягом з єдиного
реєстру №21165442 від 21.10.2014 р. на запит
Для отримання товару від постачальника
були складені довіреності на отримання
матеріальних цінностей, які
зареєстровані в журналі обліку
довіреностей ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС".
Факт виконання ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС"
зобов'язань по оплаті вартості
поставлених матеріалів в повному
обсязі шляхом перерахування
безготівкових грошових коштів,
підтверджується реєстром кредитових
Поставлений ТОВ "Готіка" - Primer для
флексодруку та лак релиз PN-8731 прийнято
позивачем та оприбутковано на складі
(адреса смт. Пісочин, вул. Технологічна,
5, Харківська область), що відображено в
бухгалтерській проводці по дебіту 201
рахунку (матеріали), надалі зі складу
зберігання матеріали переміщено в
виробничий цех відповідно
накладних-вимог на відпуск (внутрішнє
переміщення) матеріалів по типовій
формі №.М-11. Після використання
матеріалів у виробничому циклі їх
списано відповідно внутрішнього
документу "Списання ТМЦ у виробництво"
(відповідно до звіту про партії
номенклатури на складі за період з
01.01.2013р. по 31.12.2013року. по матеріалам -
Primer для флексодруку та лак релиз PN-8731).
взаємовідносин позивача з ТОВ "Скай
Полімер", суд зазначає наступне.
07.05.2013 року між ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС" та
ТОВ "Скай Полімер" укладено договір
купівлі-продажу №1-07/05/2013; на підставі
договору позивачу поставлено
накладні: № СК-0000002 від 08.05.2013 р., № 48 від
22.05.2013 р., № 000000075 від 30.05.2013 р., № СК-000087
від 31.05.2013 р., копії яких наявні в
матеріалах справи.
06.06.2013 року позивачем повернуто товар
отримано постачальником, про що
свідчить довіреність №53 від 06.06.13 р. та
проведено постачальником коригування
кількісних і вартісних показників
розрахунок №15 від 06.06.2013 р. до
податкової накладної №97 від 31.05.2013 р.
ТОВ "Скай Полімер" виписано
позивачу податкові накладні: №1 від
07.05.2013 р. на суму ПДВ 8600,00 грн., №47 від
21.05.2013 р. на суму ПДВ 7850,00 грн., №90 від
29.05.2013 р. на суму ПДВ 9166,67 грн., №97 від
31.05.2013 р. на суму ПДВ 5250,00 грн., №15 від
06.06.2013 р. на суму ПДВ - 3099,58 грн., копії
яких наявні в матеріалах справи.
Податкові накладні зареєстровані
в єдиному реєстрі податкових
накладних, що підтверджується витягом
з єдиного реєстру №22104541 від 22.10.2014р. на
Поставка товару, здійснювалась за
рахунок та силами ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС", факт
поставки підтверджується
товарно-транспортними накладними:
№Х-0000002 від 08.05.2013 р., № Р48 від 22.05.2013 р., №
3005 від 30.05.2013 р., № 0000087 від 31.05.2013 р.,
копії яких наявні в матеріалах справи.
Для отримання товару від постачальника
були складені довіреності на отримання
матеріальних цінностей, які
зареєстровані в журналі обліку
довіреностей ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС".
Факт виконання ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС"
зобов'язань по оплаті вартості
поставлених матеріалів в повному
обсязі шляхом перерахування
безготівкових грошових коштів,
підтверджується реєстром кредитових
Поставлений ТОВ "Скай Полімер"
поліетилен різних марок прийнято
позивачем та оприбутковано на складі
(адреса смт. Пісочин, вул. Технологічна,
5, Харківська область), що відображено в
бухгалтерській проводці по дебіту 201
рахунку (матеріали), надалі зі складу
зберігання матеріали переміщено в
виробничий цех відповідно
накладних-вимог на відпуск (внутрішнє
переміщення) матеріалів по типовій
формі №.М-11. Після використання
матеріалів у виробничому циклі їх
списано відповідно внутрішнього
документу "Списання ТМЦ у виробництво"
(відповідно до звіту про партії
номенклатури на складі за період з
01.05.2013 р. по 30.06.2013 р. по матеріалу -
період з 22.05.2013 р. по 30.06.2013 р. та по
період 30.05.2013 р. по 30.06.2013 р.).
взаємовідносин позивача з ТОВ
"Ренфорс", суд зазначає наступне.
Відповідно до договору
купівлі-продажу №1 від 02.10.12 р. ТОВ
"ХАСК-ФЛЕКС" придбано у ТОВ "Ренфорс"
товар - Primer для флексодруку та лак релиз
PN-8731 (замовлення від 18.12.2012 р. №18/12-1 на
поставку ТОВ "Ренфорс" товару)
контрагентом надано позивачу
видаткові накладні: №1024 від 14.01.2013 р.,
№1071 від 18.01.2013 р., №1129 від 24.01.2013 р., №1183
від 28.01.2013 р. та №1262 від 31.01.2013 р.;
податкові накладні: №1024 від 14.01.2013 р. на
суму ПДВ 149000,00грн., копії яких наявні в
матеріалах справи.
Податкові накладні зареєстровані в
єдиному реєстрі податкових накладних,
що підтверджується витягом з єдиного
реєстру №21164327 від 21.10.2014р. на запит
Поставка здійснювалась за рахунок та
силами постачальника, факт поставки
підтверджується товарно-транспортними
накладними: №Х-00001024 від 14.01.2013 р.,
№Х-00001071 від 18.01.2013 р., №Х-00001129 від 24.01.2013
р., №Х-00001183 від 28.01.2013 р., №Х-00001262 від
31.01.2013 р., копії яких наявні в матеріалах
справи.
Для отримання товару від постачальника
були складені довіреності на отримання
матеріальних цінностей, які
зареєстровані в журналі обліку
довіреностей ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС".
Факт виконання ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС"
зобов'язань по оплаті вартості
поставлених матеріалів в повному
обсязі шляхом перерахування
безготівкових грошових коштів,
підтверджується реєстром кредитових
По контрагенту позивача - ТОВ
"Ренфорс" - в акті перевірки податковим
органом визначено порушення, а саме:
позивачем завищено собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів за 2013 рік на
загальну суму 2291500грн. (матеріали - Primer
для флексодруку та лак реліз PN-8731) за
рахунок відсутності первинних
документів, що підтверджують
фінансово-господарській діяльності
Поставлений товар - Primer для
флексодруку, лак релиз PN-8731 прийнято
позивачем та оприбутковано на складі
(адреса смт. Пісочин, вул. Технологічна,
5, Харківська область), що відображено в
бухгалтерській проводці по дебіту 201
рахунку (матеріали), надалі зі складу
зберігання матеріали переміщено в
виробничий цех відповідно
накладних-вимог на відпуск (внутрішнє
переміщення) матеріалів по типовій
формі №.М-11. Після використання
матеріалів у виробничому циклі їх
списано відповідно внутрішнього
документу "Списання ТМЦ у виробництво"
(відповідно до копій звіту про партії
номенклатури на складі за період з
01.01.2013р. по 31.12.2013року. по матеріалам -
Primer для флексодруку та лак релиз PN-873,
накладних вимог на відпуск (внутрішнє
переміщення) матеріалів (форма N М-11) та
документів на списання ТМЦ у
виробництво, роздрукованих з
комп'ютерної програми 1С бухгалтерія 77).
взаємовідносин позивача з ТОВ
"Стек-комп'ютер", суд зазначає наступне.
Позивачем за період з 01.05.2013 р. по
29.05.2013 р. у ТОВ "Стек-комп'ютер" придбано
складові до комп'ютерної техніки,
останнім надано ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС"
видаткові накладні: №9435 від 13.05.2013 р.,
29.05.2013 р.; податкові накладні: №161 від
13.05.2013 р. на суму ПДВ 602,36 грн., №197 від
13.05.2013 р. на суму ПДВ 220,79 грн., №1225 від
23.05.2013 р. на суму ПДВ 966,00 грн., №1171 від
23.05.2013 р. на суму ПДВ 238,05 грн., №1788 від
29.05.2013 р. на суму ПДВ 93,15 грн., №1786 від
29.05.2013 р. на суму ПДВ 462,30 грн., №1800 від
29.05.2013 р. на суму ПДВ 238,05 грн. та №1787 від
29.05.2013 р. на суму ПДВ 712,41 грн., копії яких
наявні в матеріалах справи.
Податкові накладні зареєстровані в
єдиному реєстрі податкових накладних,
що підтверджується витягом з єдиного
реєстру №22114048 від 22.10.2014 р. на запит
Для отримання товару від постачальника
були складені довіреності на отримання
матеріальних цінностей, які
зареєстровані в журналі обліку
довіреностей ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС".
Факт виконання ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС"
зобов'язань по оплаті вартості
поставлених матеріалів в повному
обсязі шляхом перерахування
безготівкових грошових коштів, що
підтверджується реєстром кредитових
платежів. Оплата проводилась на
підставі наданих контрагентом
Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд керується
наступними приписами норм чинного
Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI Податковий кодекс України
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.
Отже, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
Відповідно до пункту 14.1.18 статті 14
Податкового кодексу України бюджетне
відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
Порядок визначення суми податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
визначено статтею 200 Податкового
Так, відповідно до пунктом 200.1
статті 200 вказаного Кодексу сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (пункт 200.2
статті 200 Кодексу).
Відповідно до пункту 200.3 статті 200
Податкового кодексу України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду (пункт 200.4 статті 200 Кодексу).
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Відповідно до п. 198.1 ст. 198
Податкового Кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).
Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового Кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг з
метою їх використання в господарській
Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.
Податкова накладна виписується
на кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
За результатами системного
аналізу вказаних правових норм, суд
приходить до висновку про те, що для
отримання права на податковий кредит
із сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий ним товар (роботи,
послуги), призначений для використання
у власній господарській діяльності.
Згідно зі статтею 1 Закону України
від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.
З положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного
Закону вбачається, що бухгалтерський
облік полягає, зокрема, у складанні та
прийнятті до обліку первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій,
складенні на їх підставі зведених
облікових документів, систематизації
інформації первинних документів на
рахунках бухгалтерського обліку в
регістрах синтетичного та
аналітичного обліку шляхом подвійного
запису їх на взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.
Первинні документи повинні мати
такі обов'язкові реквізити: назву
документа (форму); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто, витрати
та податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. При цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
Як вбачається з матеріалів
справи, усі суми податкового кредиту у
спірних правовідносинах підтверджені
відповідними податковими накладними.
У ході перевірки відповідачем не
встановлено та не відображено у акті
перевірки у позивача наміру отримати
за вказаними вище договорами іншого
результату, ніж придбання товару та
отримання послуг. Досліджуючи надані
позивачем та приєднані до справи
документи, суд відзначає, що матеріали
справи не містять жодних доказів
наявності між позивачем та його
контрагентом при укладанні і виконанні
договору взаємоузгоджених зловмисних
дій, спрямованих на порушення
існуючого в державі суспільного ладу
або моральних засад. Таких доказів суду
відповідачем не надано, а судом на
виконання вимог ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
Суд зазначає, що висновки
відповідача про нереальність
господарських операцій позивача з його
контрагентами базуються на висновках
актів ДПІ у Приморському районі м.
Одеси (акт №1226/26-55-22-08/38388548 від 29.04.2014 р.),
що, на думку відповідача, свідчить про
нереальність проведених між ТОВ
"ХАСК-ФЛЕКС" та ТОВ "Готіка" операцій,
ДПІ у Дарницькому районі м. Києва (акт
№32/26-51-22-01/38656857 від 20.01.2014р.), що, на думку
відповідача, свідчить про нереальність
проведених між ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС" та ТОВ
"Скай Полімер" операцій, ДПІ у
Личаківському районі м. Львова (акт
№185/22-10/30538300 від 27.11.2013р.), що, за
твердженням відповідача, свідчить про
нереальність проведених між ТОВ
"ХАСК-ФЛЕКС" та ТЗОВ "Стек-комп'ютер"
У зв'язку з цим суд вважає за
необхідне зазначити наступне.
Належними та допустимими в
розумінні ст. 124 Конституції України та
ст. 70 КАС України доказами факту
відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст. 191 КК України та ст. 212
КК України), або рішення суду у справі
про стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
Між тим, в акті перевірки
відповідачем не наведено доказів
порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
позивача чи його контрагентів або за
викладеними в акті фактами їх
діяльності, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином або
рішення суду про визнання правочину
недійсним.

Судом не встановлено
невідповідності даних податкових
накладних фактичним обставинам
правовідносин.

Суд вважає за необхідне
зазначити, що статтею 16 ПК України
передбачено, що особами,
відповідальними за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, за нарахування,
утримання та сплату (перерахування)
податку до бюджету, а також за повноту
та своєчасність його внесення до
бюджету - є платники податку.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36
Податкового кодексу України,
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку, допущені безпосередньо ним
самим. Отже, відповідальність є
персональною; обов'язковою правовою
підставою для неї є наявність вини
конкретного платника податків у
допущених порушеннях, відповідно,
вона не може автоматично поширюватись
на контрагентів платника податків.
Порушення, допущені одним платником
податків у відображенні в податковому
обліку певної господарської операції,
за загальним правилом не впливають на
права та обов'язки іншого платника
податків.

Ця позиція узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку
Європейського Суду з прав людини, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Матеріалами справи підтверджено,
що формування позивачем податкового
кредиту та податкових зобов'язань
платника ПДВ здійснено у відповідності
до вимог ст. ст. 187, 198 Податкового
кодексу України.

Крім того, суд критично ставиться
до доводів відповідача про ненадання
позивачем документів на запит від 29
вересня 2014 року №15605/10/20-30-22-01-22 про
надання копій первинних документів та
надання пояснень з огляду на наступне.

На зазначений запит відповіддю
№03/10-1 від 01.10.2014 року позивачем
відмовлено податковому органу вдруге
надавати копії первинних документів.
Вказана відмова в наданні копій
документів мотивована тим, що наряду з
іншими документами, витребувані
документи по взаємовідносинам ТОВ
"ХАСК-ФЛЕКС" з контрагентами - ТОВ
"Ренфорс" за період січень 2013 року, ТОВ
"Готика ЛТД" за період 2013 рік, ТОВ "Скай
Полімер" за період травень 2013 року
надавались в повному об'ємі (оригінали
та копії) відповідачу в ході проведення
планової документальної виїзної
перевірки ТОВ "ХАСК-ФЛЕКС" за період 2013
рік.

Виїзну перевірку інспекторами
податкового органу розпочато 15.09.2014
року, про що свідчить запис про початок
проведення перевірки в журналі
реєстрації перевірок. На підставі
наданих документів відповідачем
складено акт перевірки, в якому
податковим органом відображені
взаємовідносини позивача з
контрагентами з посиланням на всі
первинні документи.

З огляду на зазначене, суд
приходить до висновку про
безпідставність посилань відповідача
на ненадання позивачем на перевірку
всіх необхідних документів, оскільки,
як вбачається з матеріалів справи, всі
первинні документи позивачем було
надано на перевірку.

У зв'язку з тим, що відсутній
об'єкт донарахування податку на додану
вартість, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для застосування
штрафної (фінансової) санкції,
передбаченої п.п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України.

За таких обставин, доводи,
викладені в акті перевірки
спростовуються належними та
допустимими доказами, що наявні в
матеріалах справи, а обставини, на які
посилається представник відповідача,
не можуть бути достатніми доказами
неможливості фактичного здійснення
господарських взаємовідносин між
позивачем та контрагентами, внаслідок
чого спірне податкове
повідомлення-рішення № від 20.10.2014
року підлягає скасуванню.

Щодо висновків податкового
органу, викладених в Акті перевірки,
стосовно порушення позивачем п.п. 138.1.1
п. 138.1, п.138.2, п. 138.4 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, внаслідок
чого винесено податкове
повідомлення-рішення № від 20.10.2014
року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Пунктом 138.1.1 зазначеної статті
регламентовано, що витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ, до яких відносяться: а)
процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу; б)
комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління; в)
від'ємний результат (збиток) від
операцій з купівлі/продажу іноземної
валюти та банківських металів; г)
від'ємне значення курсових різниць від
переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до підпункту 153.1.3
пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ)
суми страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому статтею 159 цього
Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; е) витрати з придбання права
вимоги на виконання зобов'язань у
грошовій формі за поставлені товари чи
надані послуги (факторинг); є) витрати,
пов'язані з реалізацією заставленого
майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані
зі здійсненням банківських операцій та
наданням банківських послуг; з) інші
витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з приписами п.138.2 ст.138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 ПК
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Підпунктом 139.1.1 п.139.1 ст. 139 ПК
України передбачено, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Судом встановлено реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами,
зокрема, підтвердження зазначених
господарських операцій первинними
бухгалтерськими документами. З
урахуванням зазначеного суд приходить
до висновку про те, що в позивача наявні
всі підстави для віднесення до складу
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування сум, витрачених
підприємством за вищевказаними
взаємовідносинами з контрагентами, що
дає суду підстави зробити висновок про
те, що податкове повідомлення-рішення
№ від 20.10.2014 року винесене
податковим органом з порушенням вимог
чинного податкового законодавства, а
тому підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.
Відповідно
до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
при вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову,
яка б гарантувала дотримання і захист
прав, свобод, інтересів людини і
громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.
За приписами ч. 1 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 КАС України.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про те,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судові витрати підлягають
розподілу відповідно до приписів ст.94
Кодексу адміністративного судочинства
України.

На підставі викладеного
керуючись ст.ст. 2, 9, 71, 94, 159, 160-163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ХАСК-ФЛЕКС" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
№ та № від 20.10.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету
України (р/р: 4011, отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м. Харкова
Харківської області, код: 37999628, МФО: 851011,
банк: ГУДКСУ у Харківській області) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ХАСК-ФЛЕКС" (, адреса місцезнаходження:
61058, м.Харків, вул. Культури, буд.9)
судовий збір у розмірі 487,20 грн.
(чотириста вісімдесят сім гривень
двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанову у повному обсязі
виготовлено 02 грудня 2014 року.

Суддя
Котеньов О.Г.