Справа № 2а-406/10/0770
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року

Справа № 876/9045/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Свалявської міжрайонної
державної податкової інспекції
Закарпатської області Державної
податкової служби на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Свалявської міжрайонної
державної податкової інспекції
Закарпатської області Державної
податкової служби до приватних
підприємців ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення коштів в дохід держави, -

В С Т А Н О В И В :

10 лютого 2010 року Свалявська міжрайонна
державна податкова інспекція
Закарпатської області Державної
податкової служби (далі - Свалявська
МДПІ) звернулась до суду з
адміністративним позовом, в якому з
врахуванням заяви про уточнення
позовних вимог просила застосувати
наслідки визнання договорів
недійсними, передбачені статтею 208
Господарського кодексу України та
стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_1 в дохід державного бюджету
кошти в сумі 60508,42 грн. по
взаємовідносинах з приватним
підприємцем ОСОБА_2 та в сумі 104025,74 грн.
по взаємовідносинах з приватним
підприємцем ОСОБА_3.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року в задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, Свалявська МДПІ
подала апеляційну скаргу, оскільки
вважає, що постанова винесена з
порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає,
що суд першої інстанції не звернув
уваги на доводи податкового органу про
те, що операції з придбання ПП ОСОБА_1
лісоматеріалів у ПП ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_3
є безтоварними, вчиненими з метою
формування податкового кредиту ЗАТ
,,Мукачівський ЛК" та переведення
грошових коштів з безготівкової форми
в готівкову. Отже, фізичними особами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видавалась готівка
фізичній особі-СГД ОСОБА_1 без мети
реального настання правових наслідків,
з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків, у
зв'язку з чим дії приватного підприємця
ОСОБА_1 призвели до втрат дохідної
частини бюджету України.

На думку податкового органу СГД ОСОБА_1
здійснював діяльність, спрямовану на
вчинення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди для третіх
осіб, надання незаконних документів на
придбання лісопродукції,
використовуючи при цьому фінансово -
грошові потоки контрагентів, які не
мають своїх податкових зобов'язань, не
звітують до податкових органів та
здійснюють свої операції через таких
же посередників.

Здійснення зазначеної удаваної
підприємницької діяльності мало на
меті отримання відшкодування з бюджету
податку на додану вартість ЗАТ
,,Мукачівський ЛК" та легалізацію
коштів, отриманих внаслідок здійснення
нікчемних операцій шляхом переведення
їх безготівкової форми в готівкову.

Таким чином, податковий орган вважає,
що укладені між вказаними суб'єктами
господарювання угоди суперечать
інтересам держави і суспільства та
порушують публічний порядок
шляхом незаконного заволодіння
майном держави у вигляді податків, що є
підставою для стягнення коштів,
отриманих за нікчемними договорами.

З огляду на викладене позивач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд
вбачає, що за наслідками проведеної
позапланової документальної виїзної
перевірки фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання вимог
податкового законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичної
особою ОСОБА_1 за період з 26.07.2004 року по
30.09.2008 року, оформленої актом від 27.03.2009
року за № 14/1700/НОМЕР_1, Свалявська МДПІ
дійшла висновку про наявність таких
порушень:

1) відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів;

2) порушено ч. 1 ст.203, ст.ст. 215, 216, 228, 662, 655,
656 ЦК України в частині недодержання в
момент вчинення правочину вимог, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
(ч. 5 ст. 203 ЦК України) по правочинах,
здійснених з ОСОБА_3 та ОСОБА_2;

3) ОСОБА_1 здійснював операції з
фінансово-грошовими потоками, які
відображені в прибуткових касових
ордерах, де зазначені реквізити
правочинів, товарний характер яких
наявними документами не підтверджено,
а тому відповідно до ч.ч.1,5 ст. 203, п.1.п.2
ст. 215, ст.ст.216,228 ЦК України зазначені
правочини є нікчемними в силу закону;

4) порушено п.1. та п.2 ст.3 Закону України
,,Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності", а саме:
торгівля без патенту за період жовтень
2006 року на суму 60508,47 грн.;

5) порушено п.1, п.3 ст.3 Закону України
,,Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі громадського харчування та
послуг" ;

6) порушено пп. 19.1.а Закону України ,,Про
податок з доходів фізичних осіб" в
частині відсутності ведення обліку
доходів та витрат.

Суд першої інстанції встановив, що ПП
ОСОБА_1 займався підприємницькою
діяльністю в сфері оптово-роздрібної
торгівлі пиломатеріалами та
техсировиною.

Згідно акту перевірки у жовтні 2006 року
ПП ОСОБА_1 реалізував ПП ОСОБА_3
пиловник буку на суму 104025,74 грн., що
підтверджується накладними від 02.10.2006
року за № Н-11А, від 03.10.2006 року за №
Н-12А, від 04.10.2006 року за № Н-13А, від 05.10.2006
року за № Н-14А, від 06.10.2006 року за № Н-15А,
від 07.10.2006 року за № Н-16А та від 09.10.2006
року за № Н-17А.

У жовтні 2006 року ПП ОСОБА_1 реалізував
ПП ОСОБА_2 пиловник буку, комутатор,
техсировину на загальну суму 60508,47 грн.,
що підтверджується накладними від
03.10.2006 року за № А-44, від 11.10.2006 року за
№ Б-1, від 17.10.2006 року за № Б-2, від 19.10.2006
року за № Б-3, від 24.10.2006 року за № Б-4 та
від 26.10.2006 року за № Б-5. Інші документи,
які б свідчили про проведені
фінансово-господарські операції та
отримані доходи ПП ОСОБА_1 відсутні.

Під час перевірки інспектори МДПІ
дійшли висновку, що проведені операції
є безтоварними, а ПП ОСОБА_1 виписував
накладні та податкові накладні від
свого імені та від імені фізичних осіб -
підприємців. Вказані безтоварні
операції проводились з метою
переведення грошових коштів з
безготівкової форми у готівкову. Для
цієї мети були зареєстровані
суб'єктами підприємницької діяльності
фізичні особи - відповідачі, які не
мали на меті здійснення
підприємницької діяльності, а діяли за
матеріальну винагороду у розмірі
десяти відсотків від безготівкової
суми грошових коштів, переведених у
готівку. Факт здійснення безтоварних
операцій підтверджується тим, що у
вказаних ФОП відсутні первинні
накладні на придбання ТМЦ, тобто,
оформлення ТМЦ проводилось без
фактичних поставок продукції. За
аналогічною схемою проводилось
оформлення податкових накладних з
метою формування податкового кредиту з
ПДВ.

Виходячи з відсутності будь-яких
первинних чи інших фінансових
документів, а також документів, що
підтверджують перевезення вантажів
(первинна транспортна документація),
відсутність даних про наявність
складських приміщень у ПП ОСОБА_1,
податковий орган вважає укладені ПП
ОСОБА_1 з ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_2 угоди
нікчемними.

Тому Свалявська МДПІ визнає необхідним
застосування наслідків визнання
договорів недійсними, що встановлені
ст. 208 Господарського кодексу України,
шляхом стягнення в дохід бюджету
коштів в сумі 164534,21 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суду першої інстанції виходив з
того, що вказані в актах податкових
органів порушення, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину, а тому відсутні підстави для
застосування наслідків ст. 208
Господарського кодексу України.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального права та є вірними.

Так, згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу (ГК) України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинене з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладене учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї зі сторін чи відповідного
органу державної влади визнане судом
недійсним повністю або в частині.

За вчинення таких правочинів
застосовуються конфіскаційні санкції,
передбачені частиною першою статті 208
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Однак, положення статей 207 та 208 ГК
України слід застосовувати з
урахуванням того, що правочин, який
вчинено з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства,
водночас суперечить моральним засадам
суспільства, порушує публічний
порядок. А тому, згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2
ст. 215, ч. 2 ст. 228 ЦК України правочин є
нікчемним і визнання його недійсним
судом не вимагається.

Органи державної податкової служби,
вказані в абзаці 1 ст. 10 Закону України
,,Про державну податкову службу"( в
редакції, чинній на час звернення до
суду), можуть на підставі п. 11 цієї
статті звертатись до судів із позовами
про стягнення в доход держави коштів,
одержаних за правочинами, вчиненими з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їх нікчемність.

Санкції застосовуються за вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, лише за наявності умислу і
не можуть застосовуватися як сам факт
несплати податків однією зі сторін
договору.

Наведені законодавчі положення у
розрізі функцій податкової інспекції,
що полягають у здійсненні контролю за
правильністю нарахування, повнотою і
своєчасністю сплати податків і зборів
застосовуються до правочинів, вчинених
виключно з метою ухилення від
оподаткування.

При цьому для правильної кваліфікації
правочину як такого, що порушує
публічний порядок, необхідно визначити
існуючий зв'язок між власне укладенням
і виконанням такого правочину та
застосованим його учасниками
механізмом ухилення від оподаткування.

Адже якщо укладення та виконання
договору є частиною такого механізму -
зокрема, у випадку, коли єдиною метою
укладення правочину є податкова
економія - то до учасників такого
правочину слід застосовувати штрафні
санкції в порядку статті 208 ГК України.
У разі ж якщо ухилення від
оподаткування спричинено подальшими
діями з отриманими на виконання
правочину активами або відображенням
результатів такого правочину у
податковому обліку платника, то такі
дії становлять самостійний склад
податкового правопорушення як
підставу для притягнення платника до
відповідальності сааме за порушення
норм податкового законодавства. Іншими
словами, правочин є таким, що порушує
публічний порядок у сфері
оподаткування, у разі, якщо власне
вчинення та виконання правочину є
необхідною умовою для побудови схеми
ухилення від оподаткування.

Наведене, у свою чергу, свідчить на
користь висновку про те, що умовою
застосування наслідків недійсності
господарського зобов'язання в порядку
статті 208 ГК України за позовом
податкового органу є доведеність
останнім наявності протиправного
умислу у всіх учасників правочину. Адже
про відсутність господарської мети під
час укладення та виконання правочину
не може бути відомо лише одній особі,
оскільки у разі добросовісності хоча б
одного з учасників правочину для нього
буде досягнута ділова мета (зокрема, у
вигляді переходу права власності на
товар від постачальника до покупця), що
виключає можливість кваліфікації
правочину як такого, що порушує
публічний порядок.

За таких обставин, апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що податковим органом
умисел жодної із сторін, спрямований на
досягнення мети, що суперечить
інтересам держави та суспільства, при
вчиненні спірних правочинів, не
доведений. Висновок податкового органу
ґрунтується на припущеннях та
сумнівах, які не підтверджені жодним
доказом.

Так, суд першої інстанції належним
чином дослідив надані сторонами докази
та встановив, що вироком Свалявського
районного суду Закарпатської області
від 13 грудня 2012 року ОСОБА_3 визнанний
винним у вчиненні злочинів,
передбачених ст. ст. 191 ч. 5, 209 ч. 1, 191 ч. 4,
209 ч. 2 Кримінального кодексу України.

Згідно вироку суду ОСОБА_3 за
попередньою змовою з ОСОБА_4
організував привласнення коштів ПП
ОСОБА_5 та вчинив розтрату майна, що
перебувало в його віданні, чим вчинив
дії, спрямовані на набуття, володіння
та використання коштів, одержаних
внаслідок вчинення суспільно -
небезпечного протиправного діяння, що
передувало легалізації доходів.

Таким чином ОСОБА_3 визнаний винним у
вчиненні злочинів щодо привласнення та
розтрати чужого майна, легалізації
одержаних злочинним шляхом доходів.
При цьому ОСОБА_3 не визнавався винним у
вчиненні злочину (злочинів), пов'язаних
з укладенням правочинів, направлених
на порушення суспільних, економічних
та соціальних основ держави. Вирок не
містить дослідження обставин щодо
укладання договорів між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 і ОСОБА_2.

На підставі викладеного суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відсутність доказів щодо нікчемності
правочину, оскільки вироком суду, що
набрав законної сили, не доведена вина
сторін правочину (однієї з сторін
правочину) в намірі порушити публічний
порядок у вигляді порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина та/або знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконного заволодіння ним.

Підсумовуючи викладене, апеляційний
суд дійшов висновку про
безпідставність доводів апеляційної
скарги, позаяк вони не містять жодного
доказу на спростування висновків суду
першої інстанції, а тому скарга
задоволенню не підлягає.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст.
ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Свалявської
міжрайонної державної податкової
інспекції Закарпатської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року у справі № 2а-406/10/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим