Справа № 808/1833/14
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року , о 15-30 годині,Справа
№ 808/1833/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш
О.В.,

за участю секретаря
Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, зазначивши в заяві, що 17.09.2013
рішенням ДПІ у Шевченківському районі
м. Запоріжжя йому було визначено
податкове зобов'язання по оплаті
донарахованого податку на доходи
фізичних осіб (далі - ПДФО) та штрафних
санкцій на загальну суму 24 355,04 гривень,
яка включає в себе, зокрема, суму
донарахованого ПДФО - 18 940,03 гривень, з
яких 7 627,13 гривень - за 2011 рік й 11 312,9
гривень - за 2012 рік; суму штрафних
санкцій - 5 415,01 гривень.

Вказане рішення було оформлено
податковими повідомленнями-рішеннями
№№ , від
17.09.2013, які були прийняті за
результатами проведення перевірки на
підставі акту № 401/1701/НОМЕР_3 від 02.08.2013
(далі - Акт №1).

В результаті адміністративного
оскарження вказані рішення були
залишені без змін.

Рішенням ГУ Міндоходів у Запорізькій
області № 544/14/08-01-10-04-20 від 11.11.2013 в
процесі розгляду первісної скарги було
призначено проведення позапланової
документальної виїзної перевірки,
результати якої було відображено в
акті №514/1701/НОМЕР_3 від 10.12.2013 (далі - Акт
№ 2).

В ході розгляду заперечень на Акт №1
відповідач прийняв рішення «про
виправлення технічних помилок
допущених в акті», яке було оформлено
відповіддю на заперечення до Акту
перевірки № 5662/10/17-111 від 13.09.2013.
Зазначеною відповіддю ДПІ, нібито
виправляючи технічні помилки, допущені
в Акті №1, фактично змінила увесь зміст
основних його розділів - мотивувальної
та резолютивної частини (п.п. 2.2.2. - 2.3.,
розділу 3, висновків, додатків №№ 7, 11,
12), та виклала їх в новій редакції. Нова
редакція Акту №1, на підставі якого
ДПІ були прийняті оскаржувані рішення,
містить цілу низку помилок та
невідповідностей, прогалин та
протиріч: мотивувальна частина не
відповідає об'єктивним даним, що
відображені в первинній документації,
наданій ДПІ для проведення перевірки
за актами прийому-передачі № 1 від
08.07.2013, № 2 від 10.07.2013, № 3 від 11.07.2013, № 4
від 18.07.2013, а також доданій до
заперечень на Акт №1. Вказані
розбіжності та порушення частково були
усунені відповідачем в Акті перевірки
№ 2, проведеної в ході розгляду ГУ
Міндоходів у Запорізькій області
повторної скарги позивача на
оскаржувані рішення, проте вказаний
Акт № 2 не є правовою підставою
оскаржуваних в суді рішень
відповідача.

В Акті № 1 зафіксовані порушення вимог
податкового законодавства, які потягли
за собою донарахування ПДФО й
застосування штрафних санкцій. На
думку ДПІ, позивач, в порушення вимог
ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», п.п. 138.1., 138.2. ст. 138, пп. 139.1.9. п.
139.1. ст. 139, п. 177.4. ст. 177 Податкового
кодексу України, включив до складу
валових витрат у 2011 році витрати на
загальну суму 22 510 гривень, які не
підтверджені банківськими виписками,
чеками або платіжними дорученнями;в
порушення вимог ст. 13 Декрету КМУ «Про
прибутковий податок з громадян», пп.
138.1.1. п. 138.1., п.п. 138.2., 138.4. ст. 138, пп. 139.1.1. п.
139.1. ст. 139, п. 177.4. ст. 177 Податкового
кодексу України, включив до складу
валових витрат у 2011 році витрати на
загальну суму 24 649,35 гривень, що були
здійснені на придбання товару у
постачальників, який вподальшому не
був реалізований - не був використаний
в підприємницькій діяльності. В
порушення вимог пп. 164.1.3. п. 164.1. ст. 164, п.
177.2. ст. 177 Податкового кодексу України,
надмірно включив до валового доходу за
2012 рік 27 598,3 гривень, що призвело до
завищення загальної задекларованої
суми валового та чистого доходу. В
порушення вимог пп. 138.1.1. п. 138.1., п.п. 138.2.,
138.4. ст. 138, пп. 139.1.1. п. 139.1. ст. 139, п. 177.4. ст.
177 Податкового кодексу України включив
до складу валових витрат у 2012 році
витрати на загальну суму 105510,72 гривень,
які були здійснені на придбання товару
у постачальників, що в подальшому не
був реалізований - не був використаний
в підприємницькій діяльності.

В порушення вимог пп. 16.1.3. п. 16.1. ст. 16, пп.
49.18.2. п. 49.18. ст. 49, п. 51.1. ст. 51, п. 176.2. ст. 176,
п. 177.7. ст. 177 Податкового кодексу
України не було здійснено подання у ІV
кварталі 2012 року податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платника
податку, а також сум утриманого з них
податку за формою 1-ДФ.

Наслідком наведених порушень, у
відповідності до уточнених п. 2.2.3. та
висновків Акту № 1, стало заниження
чистого доходу у 2011 році на суму 50847,54
гривень, у 2012 році- на 75084,77 гривень; та,
відповідно, заниження податкового
зобов'язання з ПДФО на загальну суму
18940,03 гривень: у 2011 році - на 7627,13 гривень,
у 2012 році - на 11312,9 гривень.

Позивач вважає, що вказані висновки
щодо виявлених в ході перевірки
порушень (відображені в Акті № 1 зі
змінами) є необґрунтованими та
безпідставними, являють собою наслідки
численних помилок і порушень, що
сталися через недбалість працівників
ДПІ. Дії з донарахування йому ПДФО та
стягнення штрафних санкцій є
незаконними, а оскаржувані рішення,
якими вони оформлені, підлягають
скасуванню.

В уточненому Акті № 1 безпідставно
здійснено висновок про
неправомірність віднесення позивачем
до складу валових витрат у 2011 році
витрат на загальну суму 22 510 гривень за
накладною № 261202 від 26.12.2011, виданою
постачальником ТОВ «МАРКОТРЕЙД» за
договором № 011006 від 10.06.2011. Оскільки
позивач здійснив оплату товару,
поставленого ТОВ «МАРКОТРЕЙД» за
вказаною накладною, лише 10.01.2012 (про що
свідчить банківська виписка за січень
2012 року), тому відсутнє документальне
підтвердження проведення оплати
(понесення витрат) у звітному періоді -
у 2011 році. На думку відповідача ця сума
не може бути зарахована до складу
валових витрат за 2011 рік, натомість
формує витрати у наступному звітному
періоді - у 2012 році. Проте відповідач
безпідставно здійснює підміну поняття
«документально підтверджені витрати»,
наведеного у визначенні
оподаткованого доходу, що міститься у
ст. 13 Декрету КМУ «Про прибутковий
податок з громадян», поняттям «витрати,
підтверджені платіжними документами»
(банківськими виписками, чеками,
платіжними дорученнями, тощо).
Поставлений 26.12.2011 позивачу товар за
договором № 011006 від 10.06.2011
(«флеш-накопичувач 4гб» у кількості 240
шт.), стосовно якого ТОВ «МАРКОТРЕЙД»
було видано накладну № 261202, було
реалізовано (продано) саме у 2011 році за
договором з ДГЗІФ «УКРІНМАШ» № 3811-106-1
від 24.11.2011, на підтвердження чого ДПІ
було надано накладну № 90958 від 27.12.2011.
Тому й дохід від продажу зазначеного
товару позивач отримав саме у 2011 році й
відніс його до складу валових доходів
за 2011 рік. Витрати за наведеною
господарською операцією документально
підтверджені договором № 011006 від
10.06.2011, видатковою накладною
постачальника № 261202 від 26.12.2011;
фактично понесені, про що свідчить
банківська виписка за січень 2012 року;
безпосередньо пов'язані із отриманням
доходу у звітному періоді (в 2011 році):
товар реалізовано у 2011 році за
Договором № 3811-106-1 від 24.11.2011 (накладна
№ 90958 від 27.12.2011). Тому витрати
неправомірно було виключено ДПІ зі
складу валових витрат за 2011 рік та
віднесено до витрат 2012 року.

Крім того, ані у Податковому
кодексі України, ані в Декреті Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», ані в жодному
іншому нормативно-правовому акті не
міститься норми, яка б визначала, що
здійснення фактичної оплати товару
протягом звітного періоду є
обов'язковою умовою для віднесення
суми його вартості до складу валових
витрат підприємця цього періоду. До
витрат операційної діяльності
належать витрати, перелічені у п.п.138.4,
138.6-138.9, пп.пп.138.10.2 -138.10.4 п.138.10, п.138.11 ст. 138
Податкового кодексу України.

ДПІ необґрунтовано було виключено зі
складу валових витрат позивача за 2011
рік витрати на загальну суму 24649,35
гривень, які були здійснені на
придбання товару, що в подальшому не
був реалізований - не був використаний
в підприємницькій діяльності. На
підтвердження факту придбання та
подальшої реалізації товару, сплачену
вартість якого на загальну суму 24 649,35
гривень було віднесено позивачем до
складу власних валових витрат у 2011
році, ДПІ за вказаними вище актами
прийому-передачі було надано в якості
доказів придбання: договір № 011006 від
10.06.2011 з додатком № 5 від 21.11.2011,
видаткові накладні постачальника (ТОВ
«МАРКОТРЕЙД») № 61203 від 23.12.2011 та № 261202
від 26.12.2011; в якості доказів реалізації:
договір № 3811-106-1 від 24.11.2011 (з ДГЗІФ
«УКРІНМАШ») з додатковою угодою № 1 від
24.11.2011, видаткова накладна
постачальника (позивача) № 90958 від
27.12.2011. Крім того, додатково було надано
разом з письмовими запереченнями на
Акт № 1 (в якості додатків) акт
пересортиці № 4 від 26.12.2011, банківську
виписку за період з 01.12.2011 по 31.12.2011.

У відповідності до наведених первинних
документів, позивач 23 та 26 грудня 2011
року здійснив закупку товару - «флеш
накопичувача 4 гб LT» у кількості 400 штук
(23.12.2011 - 160 штук, 26.12.2011 - 240 штук) за
договором поставки, укладеним з ТОВ
«МАРКОТРЕЙД». В додатку № 5 до договору,
з метою подальшої ідентифікації
товару, сторони визначили умови щодо
його зовнішнього вигляду, навівши у п. 2
додатку зображення товару (фотознімки).
Проте, отримавши від постачальника
товар, позивач виявив, що його
номенклатура не відповідає даним
первинної документації - договору
(додатку), накладним, а саме: замість
«флеш накопичувача 4 гб LT» було
отримано від ТОВ «МАРКОТРЕЙД» «флеш
накопичувач 4 гб ВL». При цьому
зовнішній вигляд товару та його
характеристики повністю відповідали
умовам договору поставки та технічній
документації.

Позивач прийняв поставлений товар,
склавши акт пересортиці № 4 від 26.12.2011, в
якому зафіксував факт невідповідності
номенклатури товару даним первинної
документації та визначив вірну
(фактичну) його номенклатуру - «флеш
накопичувач 4 гб ВL».

Придбаний товар був призначений для
реалізації ДГЗІФ «УКРІНМАШ», про це
свідчить договір купівлі-продажу,
укладений 24.11.2011 між позивачем та
вказаним контрагентом. Згідно з
додатковою угодою № 1 від 24.11.2011 до
договору купівлі-продажу, зовнішній
вигляд товару, який мав поставити
позивач, було визначено сторонами як
суттєву умову договору, оскільки
поставлений товар повинен був містити
певне маркування - фірмовий логотип
покупця. Отже, сторони зазначеного
договору купівлі-продажу у додатковій
угоді № 1 також навели зображення
товару (фотознімки).

В зв'язку із тим, що номенклатура товару
у договорі № 3811-106-1 від 24.11.2011 визначена
не була, позивач 27.12.2011 поставив в
адресу покупця (ДГЗІФ «УКРІНМАШ»)
отриманий від ТОВ «МАРКОТРЕЙД» товар
зі зміненою номенклатурою - «флеш
накопичувач 4 гб ВL» у кількості 400 штук,
загальною вартістю 50000 гривень з ПДВ,
який було оплачено 01.12.2011 та 29.12.2011
ДГЗІФ «УКРІНМАШ».

Валові витрати на суму 24649,35 гривень за
наведеною господарською операцією є
документально підтвердженими та
безпосередньо пов'язаними із
отриманням доходу у звітному періоді (в
2011 році): товар придбано та реалізовано
у грудні 2011 року, дохід, отриманий
позивачем від продажу товару, було
враховано і ним в процесі подання
річної звітності, і відповідачем - в
ході проведення перевірки (в Акті № 1
суму доходу від реалізації
вищевказаного товару визнано). Товар
«флеш накопичувач 4 гб LT», вартістю 24649,35
гривень, був використаний у
підприємницькій діяльності протягом
звітного періоду (був реалізований як
«флеш накопичувач 4 гб ВL»), а, отже,
позивач правомірно врахував вказану
суму, оплачену на користь його
постачальника, під час формування
власних валових витрат за 2011 рік.

У зв'язку із значними (суттєвими)
помилками та неточностями в
розрахунках ДПІ, наведених в Акті № 1
(пункт 2.2.2.), не відповідає дійсності
(фактичним даним первісної
документації) сума донарахованих
валових витрат за 2012 рік: при
обчисленні загальної суми витрат за 2012
рік необґрунтовано включено до складу
валових витрат у 2012 році суму витрат
(22510 гривень) за видатковою накладною №
261202 від 26.12.2011, виданою постачальником
ТОВ «МАРКОТРЕЙД» за договором № 011006
від 10.06.2011. Вказана сума витрат являє
собою вартість товару, придбаного та
реалізованого останнім у 2011 році, про
що свідчить відповідна первинна
документація, яка надавалася в ході
перевірки: видаткова накладна
постачальника (ТОВ «МАРКОТРЕЙД») № 261202
від 26.12.2011, договір № 3811-106-1 від 24.11.2011 (з
ДГЗІФ «УКРІНМАШ» - покупець), видаткова
накладна постачальника (позивача) № 90958
від 27.12.2011, банківська виписка за
грудень 2011 року. Тому сума витрат у
розмірі 22510 гривень є валовими
витратами саме за 2011 рік - того
періоду, в якому позивачем було
отримано дохід, з яким пов'язані такі
витрати. При обчисленні загальної суми
витрат за 2012 рік (п. 2.2.2. Акту № 1)
відповідач безпідставно не врахував
цілу низку видаткових накладних, що
були надані йому за актами
прийому-передачі, витрати за якими були
віднесені позивачем до складу валових
витрат за 2012 рік. Так, до відповідної
таблиці, наведеної у відповіді на
заперечення до Акту № 1 від 13.09.2013,
відповідачем взагалі не внесені дані
про господарські операції, які
протягом 2012 року проводилися позивачем
з постачальником ФОП ОСОБА_3 за
договором № 22001 від 20.11.2012. А, отже, не
були враховані суми вартості товару, що
був придбаний позивачем у вказаного
контрагента за накладними: № ФН-3552 на
суму 15550 гривень й № ФН-3551на суму 5667
гривень від 10.12.2012; № ФД-3499 від 03.12.2012 на
суму 26130 гривень; № ФН-3550 від 03.12.2012 на
суму 4000 гривень; № ФН-3554 від 19.12.2012 на
суму 5000 гривень; № ФД-3552 від 05.12.2012 на
суму 17256,75 гривень.

Жодного обґрунтування з приводу
неврахування відповідних накладних в
Акті № 1 не наведено. Тому ДПІ
безпідставно не було враховано під час
обчислення загальної суми валових
витрат позивача за 2012 рік загальну суму
за накладними ФОП ОСОБА_3 у розмірі 73603,75
гривень, й віднесення ДПІ при подальших
розрахунках товару, поставленого за
накладними ФОП ОСОБА_3 за договором №
22001 від 20.11.2012, на склад як такого, що
фактично не був реалізований, та,
відповідно, віднімання суми вартості
такого товару від загальної суми
валових витрат, обчисленої в ході
перевірки, є неправомірним, оскільки
являє собою подвійне віднімання
(математичну помилку). До загальної
суми вартості придбаного позивачем у
постачальників протягом 2012 року товару
не було включено 73603,75 гривень, які, крім
інших, також були враховані позивачем
під час формування власних валових
витрат у зазначеному періоді. Після
цього, в ході подальших розрахунків,
відповідач від загальної суми валових
витрат, обчислених без врахування
вказаної вище суми, ще раз віднімає 73
603,75 гривень.

ДПІ безпідставно відносить на склад як
такий, що не був реалізований протягом
звітного періоду (не використаний у
підприємницькій діяльності), товар,
отриманий позивачем від
постачальників: ТОВ «РЕНФОРС» за
договором № 0110/12 від 01.10.2012: 1) видаткова
накладна № 1414 від 24.12.2012 на товар
«флеш-накопичувач SA 8 гб» у кількості 25
штук на 2211,25 гривень, 2) видаткова
накладна № 1071 від 27.11.2012 на товар
«флеш-накопичувач SA 8 гб» у кількості 25
штук на 2653,5 гривень; ПП «ІНТЕР БІЗНЕС»
за договором № 30512 від 03.05.2012: 1)
видаткова накладна № 678 від 30.07.2012 на
товар «флеш-накопичувач 8 гб UR» у
кількості 250 штук на 14087,5 гривень, 2)
видаткова накладна № 505 від 05.09.2012 на
товар «флеш-накопичувач 8 гб UR» у
кількості 250 штук на 14087,5 гривень; ФОП
ОСОБА_3 за договором № 22001 від 20.11.2012:1)
видаткова накладна № ФД-3552 від 05.12.2012 на
товар «флеш-диск С11гб» у кількості 25
штук на 1571,25 гривень, 2) видаткова
накладна № ФН-3551 від 10.12.2012 на товар
«флеш-диск Р 15 16гб» у кількості 29 штук
на 3045 гривень, 3) видаткова накладна №
ФН-3552 від 10.12.2012 на товар «флеш-диск Р
4гб» у кількості 100 штук на 8000 гривень, 4)
видаткова накладна № ФД-3552 від 05.12.2012 на
товар «флеш-диск S 22 4гб» у кількості 120
штук на 7440 гривень, 5) видаткова
накладна № ФН-3552 від 10.12.2012 на товар
«флеш-диск c22 4гб» у кількості 75 штук на
4800 гривень.

Проте товар, отриманий від ТОВ
«РЕНФОРС» за вказаними накладними,
фактично було реалізовано протягом
звітного періоду (у 2012 році) за
договором № 21906 від 18.06.2012.
Підтвердженням є первинна
документація, надана ДПІ за
вищевказаними актами прийому-передачі,
та додатково подана разом із
запереченнями позивача на Акт № 1:
договір купівлі-продажу № 21906 від
18.06.2012; додаткова угода № 3 від 19.11.2012 до
нього; видаткова накладна позивача №
12512 від 25.12.2012; банківська виписка з
рахунку позивача за 2012 рік; додаткова
угода № 1 від 14.10.2012 до договору
поставки № 0110/12 від 01.10.2012; акт
пересортиці № 3 від 24.12.2012.

У відповідності до вказаних первинних
документів позивач 27.11.2012 та 24.12.2012
здійснив закупку товару -
«флеш-накопичувач SA 8 гб» у кількості 50
штук (27.11.2012- 25 штук і 24.12.2012 - 25 штук) за
договором поставки, укладеним з ТОВ
«РЕНФОРС». В додатковій угоді № 1 до
договору поставки № 0110/12 від 01.10.2012, з
метою подальшої ідентифікації товару,
сторони визначили умови щодо його
зовнішнього вигляду, навівши у п. 11
додаткової угоди зображення товару
(фотознімки). Отримавши від
постачальника товар, позивач виявив, що
його номенклатура не відповідає даним
первинної документації - договору
(додатку), накладним, а саме: замість
«флеш-накопичувач SA 8 гб» позивач
отримав «флеш-накопичувач SV 8 гб». При
цьому зовнішній вигляд товару та його
характеристики повністю відповідали
умовам договору поставки та технічній
документації. Позивач прийняв
поставлений товар, склавши акт
пересортиці № 3 від 24.12.2012, в якому
зафіксував факт невідповідності
номенклатури товару даним первинної
документації та визначив вірну
(фактичну) його номенклатуру -
«флеш-накопичувач SV 8 гб». Придбаний
товар був реалізований ТОВ «ОК ГРУПП -
УКРАЇНА» ( договір купівлі-продажу №
21906, укладений 18.06.2012 між позивачем та
вказаним контрагентом). Згідно з
Додатковою угодою № 3 від 19.11.2012 до
договору купівлі-продажу, зовнішній
вигляд товару, який мав поставити
позивач, було визначено сторонами як
суттєву умову договору, отже, сторони
зазначеного договору у додатковій
угоді № 3 також навели зображення
товару (фотознімки).

В зв'язку із тим, що номенклатура товару
у договорі № 21906 від 18.06.2012 визначена не
була, позивач 25.12.2012 поставив в адресу
покупця (ТОВ «ОК ГРУПП - УКРАЇНА»)
отриманий від ТОВ «РЕНФОРС» товар (зі
зміненою номенклатурою) -
«флеш-накопичувач SV 8 гб» у кількості 50
штук на загальну вартість 5700 гривень з
ПДВ.

Те саме відбулося з товаром, отриманим
від постачальника ПП «ІНТЕР БІЗНЕС» за
видатковими накладними № 678 від 30.07.2012
та № 505 від 05.09.2012 (згідно з договором №
30512 від 03.05.2012). Наведений товар фактично
був реалізований протягом звітного
періоду (у 2012 році) за договором № 012006
від 20.06.2012. Підтвердженням наведених
обставин є первинна документація,
надана ДПІ за вказаними вище актами
прийому-передачі та додатково подана
разом із запереченнями на Акт № 1:
договір купівлі-продажу № 012006 від
20.06.2012; додаткова угода до нього № 4 від
26.07.2012; видаткова накладна позивача №
20709 від 07.09.2012; банківська виписка з
рахунку позивача за 2012 рік; додаткова
угода № 3 від 29.06.2012 до договору
поставки № 30512 від 03.05.2012; акт
пересортиці № 1 від 07.09.2012.

Так позивач 30.07.2012 та 05.09.2012 здійснив
закупку товару - «флеш-накопичувач 8 гб
UR» у кількості 500 штук (30.07.2012 - 250 штук і
05.09.2012 - 250 штук) за договором поставки,
укладеним з ПП «ІНТЕР БІЗНЕС». В
додатковій угоді № 3 до договору
поставки № 30512 від 03.05.2012, з метою
подальшої ідентифікації товару,
сторони навели зображення товару
(фотознімки).

Отримавши від постачальника товар,
позивач виявив, що його номенклатура не
відповідає даним первинної
документації - договору (додатку),
накладним, а саме: замість
«флеш-накопичувач 8 гб UR» позивач
отримав від постачальника
«флеш-накопичувач ЕU-8 гб». При цьому
зовнішній вигляд товару та його
характеристики повністю відповідали
умовам договору поставки та технічній
документації.

Позивач прийняв поставлений товар,
склавши акт пересортиці № 1 від 07.09.2012, в
якому зафіксував факт невідповідності
номенклатури товару даним первинної
документації та визначив вірну
(фактичну) його номенклатуру -
«флеш-накопичувач ЕU-8 гб». Придбаний
товар був реалізований ТОВ «ФЕСТ ГЕС
ЛЕМП ЕНЕРДЖІ» - договір купівлі-продажу
№ 012006, укладений 20.06.2012 між
позивачем та вказаним контрагентом.
Згідно з додатковою угодою № 4 від
20.07.2012 до договору купівлі-продажу,
зовнішній вигляд товару, який мав
поставити позивач, було визначено
сторонами як суттєву умову договору,
отже, сторони зазначеного договору у
додатковій угоді № 4 також навели
зображення товару (фотознімки). В
зв'язку із тим, що номенклатура товару у
договорі № 012006 не була визначена,
07.09.2012 позивач поставив в адресу
покупця (ТОВ «ФЕСТ ГЕС ЛЕМП ЕНЕРДЖІ»)
отриманий від ПП «ІНТЕР БІЗНЕС» товар
(зі зміненою номенклатурою) -
«флеш-накопичувач ЕU-8 гб» у кількості 500
штук на 43290 гривень з ПДВ.

Товар, отриманий від постачальника ФОП
ОСОБА_3 за видатковими накладними №
ФД-3552 від 05.12.2012, № №ФН-3551, ФН-3552 від
10.12.2012 (згідно з Договором № 22001 від
20.11.2012, фактично був реалізований
протягом звітного періоду - у 2012 році -
наступним покупцям: «флеш-диск С11гб», 25
штук, - контрагенту УКРАЇНСЬКА СПІЛКА
АВТОМОБІЛЬНОГО ТРАНСПОРТУ ТА
ЛОГІСТИКИ, згідно з накладною № 21212 від
12.12.2012. У зв'язку із невідповідністю
номенклатури вказаного товару даним
первинної документації - договору № 22001
від 20.11.2012, накладній № ФД-3552 від 05.12.2012,
постачальником ФОП ОСОБА_3 на
зворотному боці видаткової накладної
№ ФД-3552 від 05.12.2012 було проставлено
відмітку про його автентичну
номенклатуру, а саме: замість
«флеш-диск С11гб» вважати вірною назву
«флеш-накопичувач СD 11 4гб». Саме з такою
назвою -«флеш-накопичувач СD 11 4гб» -
наведений товар було використано
позивачем у підприємницькій
діяльності: 12.12.2012 реалізовано
УКРАЇНСЬКІЙ СПІЛЦІ АВТОМОБІЛЬНОГО
ТРАНСПОРТУ ТА ЛОГІСТИКИ;

«флеш-диск Р 15 16гб», 29 штук, -
контрагенту ТОВ «РА «КРЕАТИВ
ПРОМОУШН», згідно з накладною № 31912 від
19.12.2012 на загальну суму 4060 гривень з ПДВ;

-«флеш-диск Р 4гб», 100 штук, - контрагенту
ТОВ «РІЧ МЕДІА», згідно з накладною №
22512 від 25.12.2012, на загальну суму 6665
гривень з ПДВ. У зв'язку із
невідповідністю номенклатури
вказаного товару даним первинної
документації - договору № 22001 від 20.11.2012,
накладній № ФН-3552 від 10.12.2012,
постачальником ФОП ОСОБА_3 на
зворотному боці видаткової накладної
№ ФН-3552 від 10.12.2012 було проставлено
відмітку про його автентичну
номенклатуру, а саме: замість
«флеш-диск Р 4гб» вважати вірною назву
«флеш-накопичувач Р15 4гб». Саме з такою
назвою - «флеш-накопичувач Р15 4гб» -
наведений товар було використано
позивачем у підприємницькій
діяльності - 25.12.2012 реалізовано
контрагенту ТОВ «РІЧ МЕДІА»;

-«флеш-диск S 22 4гб» у кількості 120 штук
та «флеш-диск c22 4гб» у кількості 75 штук -
контрагенту АСОЦІАЦІЯ «ФРАНЦУЗЬКА
ДІЛОВА СПІЛЬНОТА В УКРАЇНІ»: видаткові
накладні постачальника надавалися ДПІ
під час проведення перевірки та не були
повернені позивачу.

Крім того, відповідачем безпідставно
віднесено на склад пакувальні та інші
витратні матеріали, які придбавалися
позивачем протягом 2012 року в ТОВ
«РЕНФОРС» за видатковою накладною № 3457
від 17.12.2012 на загальну суму 35597,22
гривень, які частково були списані
актом про списання № 1 від 21.12.2012.
Останній направлявся позивачем на
адресу ДПІ разом із запереченнями до
акту перевірки № 1.

Крім того, у зв'язку із численними
помилками в перекладі та номенклатурі
товару, допущеними, зокрема:

- в рядку № 4 таблиці додатку № 11 до Акту
№ 1 «Реєстр не реалізованих
флеш-накопичувачів, витрати на
закупівлю яких включено до складу
валових витрат за 2011 рік»;

- в рядках №№ 14 - 26, 31 - 33 таблиці додатку
№ 12 до Акту № 1 «Реєстр не реалізованих
флеш-накопичувачів, витрати на
закупівлю яких включено до складу
валових витрат за 2012 рік». В позивача на
складі за даними перевірки
обліковується товар, кількість,
найменування та номенклатура якого не
відповідає ані даним первинної
документації, ані товару (його
характеристикам та кількості), що
фактично на цей час знаходиться на
складі.

Тому позивач вважає необґрунтованим
висновок ДПІ про безпідставне та/або
неправомірне включення до складу
валових витрат у 2012 році витрати на
загальну суму 105510,72 гривень, які були
здійснені на придбання товару, що в
подальшому не був використаний в
підприємницькій діяльності.

У п. 2.4. Акту № 1 вказано про те, що
позивач, всупереч вимог Податкового
кодексу України та Порядку подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України № 1020
від 24.12.2010, у ІV кварталі 2012 року не
здійснив подання за формою 1-ДФ
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
контрагента - ФОП ОСОБА_3 (реєстраційний
номер НОМЕР_4), а також сум утриманого з
них податку.Такі висновки не
відповідають приписам чинного
податкового законодавства, а, отже, є
безпідставними.

Зокрема, в ході проведення перевірки
позивач надав відповідачу за актом
прийому-передачі № 4 від 18.07.2013 первинні
документи, на підставі яких у 2012 році
здійснювалися господарські операції
купівлі-продажу товарів за участю
позивача (покупця) та ФОП ОСОБА_3
(постачальника): договір № 22001 від
20.11.2012, видаткові накладні №
№ФН-3551,ФН-3552 від 10.12.2012, № ФД-3552 від
05.12.2012. Крім того, до письмових
заперечень на Акт № 1, направлених
відповідачу, додатково було додано:
копію свідоцтва про реєстрацію ФОП,
серії В02 № 897886, від 21.05.1993; копію
свідоцтва платника єдиного податку,
серії Б № 692601, від 13.06.2012; копію довідки
про взяття на облік платника податку
від 21.05.1993; копію витяга з ЄДРПОУ від
06.06.2012. Наведені документи свідчать про
те, що ФОП ОСОБА_3 є приватним
підприємцем, платником єдиного податку
3-ї групи (за ставкою 5%) та у відносинах з
позивачем виступав (отримував дохід) у
межах обраних ним видів господарської
діяльності.

Податкові агенти зобов'язані
здійснювати нарахування, утримання та
сплату лише податку, що встановлений
розділом 4 Податкового кодексу України
- податку з доходів фізичних осіб. При
цьому податкові агенти прирівнюються
до платників такого податку (діють від
їхнього імені й за їх рахунок) й мають
виключно права і обов'язки наведених
осіб.

Постачальник позивача за договором №
22001 від 20.11.2012 (ФОП ОСОБА_3) звільнений
законом від обов'язку нарахування,
сплати та подання податкової звітності
з ПДФО. Зазначений податок замінений
Законом для ФОП ОСОБА_3 єдиним податком.

Позивач, здійснюючи функцію
податкового агента відносно ФОП
ОСОБА_3, користуючись винятково
наданими останньому правами та
виконуючи виключно встановлені для
нього обов'язки, не має ані права, ані
зобов'язань з нарахування, сплати та
подання податкової звітності з ПДФО
від імені та за рахунок контрагента.
Крім того, оплата за договором № 22001 від
20.11.2012 (згідно з вищенаведеними
видатковими накладними) ані на момент
проведення первісної та повторної
перевірок, ані на час розгляду даної
справи позивачем не проведена - грошові
кошти на рахунок ФОП ОСОБА_3 не
перераховані.

Дія Порядку подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу, затвердженого Наказом ДПА
України № 1020 від 24.12.2010, поширюється
виключно на податкових агентів, які
нараховують (виплачують, надають)
доходи фізичній особі та/або
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом ІV Кодексу. Отже, вказаний
Порядок не визначає процедуру
заповнення і подання органам державної
податкової служби України податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь фізичних осіб
(суб'єктів підприємницької діяльності)
платників єдиного податку. Оскільки
позивачем від імені та за рахунок ФОП
ОСОБА_3 не проводилося нарахування й
сплата (перерахування) до бюджету
відповідного податку (податку з
доходів фізичних осіб), він цілком
правомірно не здійснював і подання за
формою 1-ДФ податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь такого постачальника.

Висновки Акту № 1 (із внесеними
відповідачем корективами), які
покладені в основу оскаржуваних
рішень, не відповідають критеріям
чіткості, об'єктивності, конкретності
та повноти.

Позивач просить визнати недійсними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 17.09.2013 №№
, .

У судове засідання представник
позивача не з'явився, надав клопотання
про розгляд справи без його участі,
позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач позов не визнає, просить
відмовити в його задоволенні,
зазначивши в запереченнях, що в ході
розгляду заперечень до акту перевірки
№401/1701/НОМЕР_3 від 02.08.2013 позивачу надано
відповідь №5662/10/17-111 від 13.09.2013 на
заперечення до вказаного акту
перевірки.

Щодо висновку про неправомірне
включення позивачем до складу валових
витрат в 2011 році витрат на загальну
суму 22510 гривень, то основне правило
податкового обліку приватного
підприємця, що застосовує загальну
систему оподаткування, наведене в п. 177.2
ст. 177 Податкового кодексу України -
тобто, доходи та витрати
відображаються за касовим методом.
Доходи визнаються не в момент їх
нарахування, а в момент отримання.
Витрати визнаються лише в тому випадку,
якщо вони фактично понесені (оплачені),
а не тільки нараховані.

Об'єкт оподаткування підприємця
визначають за такою формулою:

Чистий дохід (об'єкт оподаткування) =
оподатковуваний дохід (виручка у
грошовій та негрошовій формах) -
витрати (документально підтверджені,
пов'язані з господарською діяльністю
підприємця та які безпосередньо
стосуються отриманого доходу), тобто,
за касовим методом.

Фізичні особи-підприємці подають річну
податкову декларацію, тому звітним
періодом для підприємця є календарний
рік, й для визначення чистого доходу
такого календарного року беруть
отримані за цей рік доходи та витрати,
пов'язані з отриманням цього доходу.
Якщо дохід отримано в одному звітному
році, а пов'язані з цим доходом витрати
будуть понесені в наступному році, вони
не можуть враховуватися для цілей
оподаткування.

Отже, на порушення норм ст.13 Декрету КМУ
«Про прибутковий податок з громадян»,
п.п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.
177.4 ст. 177 Податкового кодексу України
підприємцем включено до складу валових
витрат в 2011 році витрати на загальну
суму 22510 гривень, які не підтверджені
банківськими виписками, чеками або
платіжними дорученнями (до складу
валових витрат 2011 року включено
видаткову накладну №261202 від 12.12.2011 на
загальну суму 22510 гривень без ПДВ,
отриману від постачальника ТОВ
«Маркотрейд»).

Дія Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності (далі - підприємства), які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством. Даним Законом
передбачено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Щодо виключення зі складу валових
витрат позивача за 2011 рік витрат на
загальну суму 24649,35 гривень, то на
порушення ст.13 Декрету КМУ «Про
прибутковий податок з громадян», пп.
138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.1 п.
139.1 ст. 139, п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України позивачем включено до
складу валових витрат в 2011 році витрати
на загальну суму 24649,35 гривень по
товарам, які було придбано у
постачальників, але не реалізовано,
тобто, не використано в
підприємницькій діяльності.

Щодо надання позивачем актів
пересортиці, то, відповідно до
Інструкції по інвентаризації основних
засобів, нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків, інвентаризацію
зобов'язані проводити підприємства
шляхом створення робочих
інвентаризаційних комісій щороку з 01
жовтня по 31 грудня. За результатами
контрольних перевірок інвентаризацій
складається акт. Реєстрацію проведених
контрольних перевірок здійснює
бухгалтерія у спеціальній книзі. Також,
відповідно Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», проведення
обов'язкової інвентаризації
передбачено тільки для юридичних осіб,
які ведуть бухгалтерський облік і
складають фінансову звітність, тобто
фізичні особи-підприємці не
зобов'язані проводити інвентаризацію.

В ході перевірки ФОП ОСОБА_1 не було
надано відповідних документів
проведеної інвентаризації, зокрема,
актів контрольної перевірки
інвентаризації цінностей за 2011-2012 роки.
У своїх запереченнях до акту перевірки
№401/1701/НОМЕР_3 від 02.08.2013 позивачем було
надано акти пересортиці, які не можуть
вважатися документами, що
підтверджують факт проведення
інвентаризації, оскільки вони
складаються відповідно до актів
контрольної перевірки інвентаризації
цінностей. Тому ДПІ не може враховувати
такі акти пересортиці у розгляді
заперечень та висновків акту перевірки
№401/1701/НОМЕР_3 від 02.08.2013.

Щодо валових витрат позивача за 2012 рік,
то при обчисленні загальної суми
витрат за 2012 рік за даними перевірки
враховано видаткові накладні на
загальну суму 853138,9 гривень, отримані
від наступних постачальників (загальна
сума витрат без ПДВ по видатковим
накладним, включеним до складу валових
витрат 2012 року): ТОВ «Маркотрейд» - 22510
гривень; ПП «Інтер бізнес» - 300258,33
гривень; ПП «Ритм 2000» - 1291,67 гривень; ТОВ
«Авріл-2007» - 1807,75 гривень; ТОВ «Агро
групп» - 113805,5 гривень; ТОВ
«Євросувенір» - 783 гривень; ТОВ «Козарi»
- 22650,6 гривень; ТОВ «Фастпринт» - 4188,33
гривень; ТОВ «Ренфорс» - 385843,7 гривень.

Відповідно, розрахунок вартості
документально підтверджених витрат,
пов'язаних з господарською діяльністю
за 2012 рік за даними перевірки виглядає
наступним чином: 853138,9 гривень (загальна
сума без ПДВ по видатковим накладним,
включеним до складу валових витрат 2012
року) "-" 105510,72 гривень (суму витрат без
ПДВ по товарам, які було придбано у
постачальників, але не реалізовано,
тобто, не використано в
підприємницькій діяльності) "=" 747628,18
гривень.

Оскільки товар, закуплений у
постачальника ФОП ОСОБА_3, не був
оплачений, тобто, витрати не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, тому ці
витрати не було включено до розрахунку
вартості документально підтверджених
витрат, пов'язаних з господарською
діяльністю за 2012 рік.

Витрати на загальну суму 105510,72 гривень
по постачальникам ТОВ «Ренфорс», ПП
«Інтер бізнес», ТОВ «Козарi», ТОВ
«Євросувенір» було виключено зі складу
витрат позивача, оскільки товар на
вищезазначену суму, закуплений у цих
постачальників, не було реалізовано,
відповідно до наданих у ході перевірки
первинних документів. Первинні
документи ФОП ОСОБА_1 було повернуто у
повному обсязі, про що сам платник
зазначив в описі документів.

Щодо неподання позивачем за IV квартал
2012 року податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку за формою 1-ДФ,
то на порушення п.п.1.2., 3.2 Порядку
заповнення та подання податковими
агентами Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку,
затвердженого наказом ДПА України №1020
від 24.12.2010, позивачем за IV квартал 2012
року не було відображено в звітах за
формою 1ДФ ознаку 157 «Дохід, виплачений
самозайнятій особі» по
взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_6 (рнок
НОМЕР_4).

Порушення встановлено на підставі
наданих на перевірку прибуткових
накладних на закупівлю товару за
вказаний період.

Податковий розрахунок за ф. №1ДФ
передбачає відображення не тільки
доходів, що підлягають оподаткуванню, а
й доходів, які виплачуються
податковими агентами платників
податку і не оподатковуються при їх
виплаті.

Фізична особа-підприємець при виплаті
доходів іншій фізичній
особі-підприємцю, який перебуває на
загальній системі оподаткування або
сплачує єдиний чи фіксований податок,
зобов'язана відобразити виплачені
доходи у податковому розрахунку за ф.
№1ДФ під ознакою доходу «157» незалежно
від того, підлягають оподаткуванню
дані виплати чи ні.

Неподання, подання з порушенням
встановлених строків, подання не у
повному обсязі, з недостовірними
відомостями або з помилками податкової
звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, суми утриманого з
них податку, якщо такі недостовірні
відомості або помилки призвели до
зменшення та/або збільшення податкових
зобов'язань платника податку та/або до
зміни платника податку - тягнуть за
собою накладення штрафу у розмірі 510
гривень. Також перевіркою встановлено
несвоєчасне подання до ДПІ декларації
про майновий стан та доходи за 2011 рік:
граничний строк подання 09.02.2012, а
фактично подано 13.02.2012. Неподання або
несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), - тягне за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

Тому у ДПІ були всі правові підстави
для прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

У судовому засіданні представник
відповідача просить відмовити у позові
з підстав, зазначених у запереченнях.

Вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні у
справі докази, суд дійшов висновку, що
позов задоволенню не підлягає з огляду
на таке: судом встановлено, що ДПІ у
Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ
Міндоходів у Запорізькій області було
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з
01.07.2010 по 31.12.2012, висновки якої викладено
в акті № 401/1701/НОМЕР_3 від 02.08.2013 (т. 1 а.с.
34-49). Зокрема, зазначено про порушення
позивачем: пп. 16.1.3. п. 16.1. ст. 16, пп. 49.18.2.
п. 49.18. ст. 49, п. 51.1. ст. 51, п. 176.2. ст. 176, п.
177.7. ст. 177 Податкового кодексу України -
не подання за ІV квартал 2012 року
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку за формою 1-ДФ; пп. 16.1.3. п. 16.1.
ст. 16, п. 49.2, пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5. ст.
177 Податкового кодексу України -
несвоєчасне подання декларації про
майновий стан та доходи за 2012 рік; ст.13
Декрету КМУ «Про прибутковий податок з
громадян» №13-92 від 26.12.1992, пп. 138.1.1. п.
138.1., п.п. 138.2., 138.4. ст. 138, пп. 139.1.1. п. 139.1. ст.
139, пп. 164.1.3. п. 164.1. ст. 164, п.п. 177.2, 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податкового
зобов'язання по ПДФО на загальну суму
22286,24 гривень: за 2011 рік - на 10973,34
гривень, за 2012 рік - на 11312,96 гривень.

На заперечення позивача на вказаний
акт перевірки від 06.09.2013 ДПІ надала
відповідь №5662/10/17-111 від 13.09.2013,
виправивши наявні в даному акті
перевірки технічні помилки та
зазначивши, що висновки такого акту
відповідають вимогам чинного
законодавства (т.2 а.с. 22-37).

17.09.2013, на підставі вказаного акту
перевірки, з урахуванням заперечень
платника податків, відповідно до п. 86.7
ст. 86 Податкового кодексу України, ДПІ
було прийнято податкові
повідомлення-рішення у відношенні ФОП
ОСОБА_1: № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
донарахування податку на доходи
фізичних осіб за актами КПР на 510
гривень за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується фізичними особами
за результатами річного декларування,
на 23845,04 гривень, в т.ч. на 18940,03 гривень
за основним платежем, на 4905,01 гривень -
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

На підставі листа ГУ Міндоходів у
Запорізькій області №5905/7/08-01-10-04-20 від
26.11.2013 було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ФОП
ОСОБА_1 щодо ведення обліку,
достовірності, повноти нарахування і
сплати ПДФО від здійснення
господарської діяльності 01.01.2011 по
31.12.2012, відображення у податковій
звітності сум доходів, нарахованих
(сплачених) на користь платників
податків-фізичних осіб, і сум
утриманого з них податку за IV квартал
2012 року, своєчасності надання
податкової декларації про майновий
стан і доходи за 2011 рік, за результатами
якої складено акт №514/1701/НОМЕР_3 від
10.12.2013 (т.1 а.с.с 50-64). Вказаним актом не
було змінено висновки акту акті №
401/1701/НОМЕР_3 від 02.08.2013.

В результаті адміністративного
оскарження податкові
повідомлення-рішення від 17.09.2013 №№
, № залишені без змін -
рішення ГУ Міндоходів у Запорізькій
області про результати розгляду
первинної скарги №670/14/08-01-10-04-20 від
16.12.2013; Рішення Міністерства доходів і
зборів України про результати розгляду
повторної скарги №579/Р/99-99-10-01-03-04 від
31.01.2014 (т.1 а.с. 67-77).

В акті перевірки № 401/1701/НОМЕР_3 від
02.08.2013 зазначено про неправомірне
включення позивачем до складу валових
витрат 2011 року витрат на загальну суму
22510 гривень, які не підтверджені
банківськими виписками, чеками або
платіжними дорученнями: товар було
придбано у постачальників, проте не
сплачено, не використано у
підприємницькій діяльності (т.1 а.с. 42).

Судом встановлено, що, на підставі
договору поставки №011006 від 10.06.2011,
додатку №5 від 21.11.2011 до вказаного
договору, позивач придбав у ТОВ
«Маркотрейд» флеш-накопичувач 4гб LT у
кількості 240 штук на загальну сум 27012
гривень (22510 гривень без ПДВ), згідно з
видатковою накладною №261202 від 26.12.2011
(т.1 а.с. 78, 228-230). Оплату за вказаний товар
було здійснено 10.01.2012, згідно з
банківською випискою (т.2 а.с. 38).

На підставі договору купівлі-продажу
№3811-106-1 від 24.11.2011, укладеного між
позивачем та Державною
госпрозрахунковою
зовнішньоторгівельною та
інвестиційною фірмою «Укрінмаш» (далі -
ДГЗІФ «Укрінмаш»), додаткової угоди №1
від 24.11.2011 до вказаного договору,
видаткової накладної №90958 від 27.12.2011,
позивач продав флеш-накопичувачі 4гб ВL
у кількості 400 штук на загальну суму 50000
гривень (т.2 а.с. 54-58). Оплату за вказаний
товар ДГЗІФ «Укрінмаш» здійснила у
грудні 2011 року, згідно з банківською
випискою (т.2 а.с. 62-66).

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992 (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), «згідно з цим
розділом Декрету оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Згідно з п.п. 138.1, 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), «витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з
пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають:

собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку... .

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу».

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, «не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
органу державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Якщо платник податку не подасть
у такий строк письмову заяву та не
поновить зазначених документів до
закінчення податкового періоду, що
настає за звітним, не підтверджені
відповідними документами витрати не
включаються до витрат за податковий
звітний період та розрахунку об'єкта
оподаткування, і на суму
недосплаченого податку нараховується
пеня в розмірі 120 відсотків облікової
ставки Національного банку України.

Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати (з урахуванням сплаченої пені)
включаються до витрат за податковий
період, на який припадає таке
поновлення».

Відповідно до п.п.177.2, 177.4 ст.177
Податкового кодексу України, «об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
виробництва (обігу) згідно з розділом III
цього Кодексу».

Таким чином, доходи визнаються не в
момент їх нарахування, а в момент
отримання. Витрати визнаються лише в
тому випадку, якщо вони фактично
понесені (оплачені), а не тільки
нараховані. Відповідно, витрати
позивача у розмірі 22510 гривень не
можуть бути враховані до суми витрат 2011
року, оскільки фактично такі витрати
були понесені у 2012 році.

Відповідно до п.п. 14.1.27, 14.1.228
Податкового кодексу України, "витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
цілей розділу III цього Кодексу -
витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу".

Згідно з п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин),
"бухгалтерський облік та фінансова
звітність грунтуються на таких
основних принципах: нарахування та
відповідність доходів і витрат - для
визначення фінансового результату
звітного періоду необхідно порівняти
доходи звітного періоду з витратами, що
були здійснені для отримання цих
доходів. При цьому доходи і витрати
відображаються в бухгалтерському
обліку та фінансовій звітності в
момент їх виникнення, незалежно від
дати надходження або сплати грошових
коштів".

Відповідно до п.п.138.4, 138.6-138.9,
пп.138.10.2-138.10.4 п.138.10, п.138.11 ст. 138
Податкового кодексу України, "витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Фактична вартість остаточно
забракованої продукції не включається
до складу витрат платника податку, крім
втрат від браку, які складаються з
вартості остаточно забракованої з
технологічних причин продукції
(виробів, вузлів, напівфабрикатів) та
витрат на виправлення такого технічно
неминучого браку, в разі реалізації
такої продукції.

Платник податку має право самостійно
визначати допустимі норми технічно
неминучого браку в наказі по
підприємству за умови обґрунтування
його розміру. Такі самостійно
встановлені платником податку норми
діють до встановлення таких норм
центральними органами виконавчої
влади у відповідній сфері.

Суми витрат, не віднесені до складу
витрат минулих звітних податкових
періодів у зв'язку з втратою, знищенням
або зіпсуттям документів, що
підтверджують здійснення витрат,
установлених цим розділом, та
підтверджених такими документами у
звітному податковому періоді.

Суми витрат, не враховані в минулих
податкових періодах у зв'язку з
допущенням помилок та виявлені у
звітному податковому періоді в
розрахунку податкового зобов'язання.

Зазначені в цьому пункті витрати,
здійснені в минулі звітні роки,
відображаються у складі інших витрат, а
ті, які здійснені у звітному
податковому році, - у складі витрат
відповідної групи (собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, загальновиробничих
витрат, адміністративних витрат тощо)".

Посилання позивача на вказані норми
щодо врахування суми у розмірі 22510
гривень в рахунок витрат 2011 року є
протиправним, оскільки вказані норми
застосовуються до юридичних осіб, а не
фізичних осіб-підприємців.

В акті перевірки №401/1701/НОМЕР_3 від
02.08.2013 також зазначено про неправомірне
включення позивачем до складу валових
витрат 2011 року витрат на загальну суму
24649,35 гривень з придбання товару, який
було придбано, але не реалізовано,
тобто, не використано в
підприємницькій діяльності (т.1 а.с. 43).

В акті перевірки №514/1701/НОМЕР_3 від
10.12.2013 наведено таблицю - реєстр
нереалізованих флеш-накопичувачів за
даними перевірки, витрати на закупівлю
яких включено до складу валових витрат
2011 року (29579,22 гривень, 24649,35 гривень без
ПДВ) (т.1 а.с. 60).

Судом встановлено, що, на підставі
договору поставки №011006 від 10.06.2011,
додатку №5 від 21.11.2011 до вказаного
договору, позивач придбав товар у ТОВ
«Маркотрейд»: флеш-накопичувач 4гб LT у
кількості 240 штук на загальну суму 27012
гривень, згідно з видатковою накладною
№261202 від 26.12.2011; флеш-накопичувачі 4гб
L15, у кількості 50 шт.,
флеш-накопичувачі S24 4гб у кількості 50
шт., флеш-накопичувачі 4гб LТ у кількості
160 шт. на загальну сум 29953,5 гривень,
згідно з видатковою накладною №61203 від
23.12.2011 (т.1 а.с. 78, 228-231, т.2 а.с. 60).

Відповідно до акту пересортиці №4 від
26.12.2011, флеш-накопичувачі 4гб LТ у
кількості 400 штук зазначено замість
флеш-накопичувачів 4гб ВL у кількості 400
штук (т.2 а.с. 61).

Відповідно до п.п. 1,2, пп. «б» п.3, пп. «б»
п.7, абз. 1 пп. 11.1, абз. 4 пп. 11.6 Інструкції
по інвентаризації основних засобів,
нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків, затвердженої Наказом
Міністерства фінансів України № 69 від
11.08.1994, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 26.08.1994 за № 202/412 (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", для
підтвердження правильності та
достовірності даних бухгалтерського
обліку та звітності, передбачено
проведення підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (далі - підприємство)
незалежно від форм власності
інвентаризації майна, коштів і
фінансових зобов'язань.

Відповідальність за організацію
інвентаризації несе керівник
підприємства, який повинен створити
необхідні умови для її проведення у
стислі строки, визначити об'єкти,
кількість і строки проведення
інвентаризації, крім випадків, коли
проведення інвентаризації є
обов'язковим.

Проведення інвентаризації є
обов'язковим перед складанням річної
бухгалтерської звітності, крім майна,
цінностей, коштів і зобов'язань,
інвентаризація яких проводилась не
раніше 1 жовтня звітного року.

Основними завданнями інвентаризації є
установлення лишку або нестачі
цінностей і коштів шляхом зіставлення
фактичної наявності з даними
бухгалтерського обліку.

Для проведення інвентаризаційної
роботи на підприємствах, розпорядчим
документом їх керівника створюються
постійно діючі інвентаризаційні
комісії у складі керівника структурних
підрозділів, головного бухгалтера, які
очолюються керівником підприємства
або його заступником.

Результати контрольних перевірок
інвентаризацій оформляються актом
(додаток N 1). Реєстрацію проведених
контрольних перевірок здійснює
бухгалтерія у спеціальній книзі
(додаток N 2)».

Згідно зі ст.ст. 2, 10 Закону №996-XIV, «цей
Закон поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності (далі - підприємства), які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством.

Суб'єкти підприємницької діяльності,
яким відповідно до законодавства
надано дозвіл на ведення спрощеного
обліку доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Для забезпечення достовірності даних
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності підприємства зобов'язані
проводити інвентаризацію активів і
зобов'язань, під час якої перевіряються
і документально підтверджуються їх
наявність, стан і оцінка.

Об'єкти і періодичність проведення
інвентаризації визначаються власником
(керівником) підприємства, крім
випадків, коли її проведення є
обов'язковим згідно з законодавством».

Судом встановлено, що позивач надав
акти пересортиці, які не можуть
підтвердити факт проведення
інвентаризації, оскільки акт
пересортиці складається відповідно до
акту контрольної перевірки
інвентаризації цінностей. Позивач не
повинен вести облік доходів і витрат як
юридична особа, його облік доходів і
витрат є спрощеним, проте у випадках,
коли є потреба в застосуванні норм щодо
обліку доходів та витрат як юридичної
особи, то такі норми повинні бути
застосовані в повному обсязі, а не
вибірково, як це було зроблено
позивачем щодо формування пересортиці:
без проведення інвентаризації позивач
склав акти пересортиці, які надав не
під час перевірок, а під час складання
заперечень до акту перевірки.

В акті перевірки № 401/1701/НОМЕР_3 від
02.08.2013 також зазначено про неправомірне
включення позивачем до складу валових
витрат 2012 року витрат на загальну суму
102683,07 гривень з придбання товару, який
було придбано, але не реалізовано,
тобто не використано в підприємницькій
діяльності (т.1 а.с. 43).

В акті перевірки №514/1701/НОМЕР_3 від
10.12.2013 наведено таблицю щодо обчислення
загальної суми витрат за 2012 рік, до якої
враховано видаткові накладні від
наступних постачальників: ПП "Інтер
бізнес" на загальну суму 360310 гривень,
ПП «Ритм 2000» - 1550 гривень; ТОВ «Авріл-2007»
- 2169,3 гривень; ТОВ «Агро групп» - 136566,6
гривень; ТОВ «Євросувенір» - 939,6
гривень; ТОВ «Козарi» - 27180,72 гривень; ТОВ
«Фастпринт» - 5026 гривень; ТОВ «Ренфорс»
- 463012,44 гривень, на загальну суму 1023766,66
гривень (853138,9 гривень без ПДВ) (т.1 а.с.
60-62).

Відповідно до реєстру нереалізованих
флеш-накопичувачів, витрати на
закупівлю яких включено до складу
валових витрат 2012 року, загальна сума
таких витрат дорівнює 105510,72 гривням.
Таким чином, за даними перевірки
документально підтвердженими
витратами 2012 року є витрати у розмірі
747628,18 гривень (853138,9 - 105510,72). Оскільки
позивачем задекларовано витрат за 2012
рік на загальну суму 850311,23 гривень, то
розбіжність між декларативно
визначеними витратами 2012 року та
документально підтвердженими в
результаті перевірки ДПІ становить
102683,07 гривень.

Відповідно до вищевказаного, витрати
позивача щодо придбання товару у ТОВ
«Маркотрейд» у розмірі 22510 гривень не
можуть бути враховані до суми витрат 2011
року, оскільки фактично такі витрати
були понесені у 2012 році.

Судом встановлено, що, на підставі
договору купівлі-продажу №22001 від
20.11.2012, позивач придбав товар у ФОП
ОСОБА_6 на загальну суму 73603,75 гривень -
видаткові накладні №фн-3553 від 05.12.2012,
№фн-3552 від 10.12.2012, №фн-3554 від 19.12.2012,
№фн-3551 від 10.12.2012, №фн-3499, №фн-3550 від
03.12.2012 (т.1 а.с. 203-212). На зворотньому боці
накладних №фн-3553 від 05.12.2012, №фн-3552 від
10.12.2012 було зазначено про помилки -
вважати вірним найменування "флеш диск
CD 11 4 гб" замість "флеш диск CD 11гб", "флеш
диск Р15 4 гб" замість "флеш диск Р 4 гб"
відповідно.

Оскільки товар, закуплений у
постачальника ФОП ОСОБА_6, батька
позивача, не був оплачений, тобто
витрати не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, тому ці
витрати не включені до витрат,
пов'язаних з господарською діяльністю
за 2012 рік.

На підставі договору поставки №0110/12
від 01.10.2012, заявки-додаткової угоди від
14.12.2012 до вказаного договору, позивач
придбав товар у ТОВ "Ренфорс" -
видаткові накладні №1414 від 24.12.2012, №1071
від 27.11.2012 (т.1 а.с. 195-199, 202, т.2 а.с. 49-52).

На підставі договору купівлі-продажу
продукції №30512 від 03.05.2012, додаткової
угоди від 29.06.2012 до вказаного договору,
позивач придбав товар у ТОВ
"Інтербізнес" - видаткові накладні №678
від 30.07.2012, №505 від 05.09.2012 (т.2 а.с. 42-47).

Товар, придбаний позивачем у ТОВ
"Ренфорс", було реалізовано ТОВ "ОК
Групп-Україна" - договір
купівлі-продажу №21906 від 18.06.2012,
додаткові угоди №2 від 17.07.2012, №3 від
19.11.2012 до вказаного договору, видаткова
накладна №12512 від 25.12.2012 (т.2 а.с. 73-79).

Відповідно до акту пересортиці №3 від
24.12.2012, флеш-накопичувачі SA 8гб у
кількості 50 шт. зазначено замість
флеш-накопичувачів 8гб SV у кількості 50
шт. (т.2 а.с. 53).

Товар, придбаний позивачем у ТОВ
"Інтербізнес", було реалізовано ТОВ
"Фест Гес Лемп Енерджі" - договір
купівлі продажу №012006 від 20.06.2011,
додаткова угода №4 від 26.07.2012 до
вказаного договору, видаткова накладна
№20709 від 07.09.2012 (т.1 а.с. 233-237).

Відповідно до акту пересортиці №1 від
07.09.2012, флеш-накопичувачі UR 8гб у
кількості 500 шт. зазначено замість
флеш-накопичувачів 8гб EU у кількості 500
шт. (т.1 а.с. 218).

Відповідно до вищезазначених норм, суд
приходить до висновку, що, не проводячи
інвентаризації, не можна складати акти
пересортиці на підтвердження
виявлення факту розбіжностей в назві
придбаного та реалізованого товару.

Перевіркою встановлено несвоєчасне
подання позивачем до ДПІ декларації
про майновий стан та доходи за 2011 рік:
граничний строк подання 09.02.2012,
фактично подано 13.02.2012, й неподання
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку за формою 1-ДФ за IV квартал
2012 року (т.1 а.с. 41, 45) .

Згідно з пп. 16.1.3 п. 16.1 ст.16 Податкового
кодексу України, "платник податків
зобов'язаний подавати до контролюючих
органів у порядку, встановленому
податковим та митним законодавством,
декларації, звітність та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів".

Відповідно до абз. 2 п. 49.2, пп.пп. 49.18.2,
49.18.5 п.49.18 ст. 19 кодексу, "платник
податків зобов'язаний за кожний
встановлений цим Кодексом звітний
період подавати податкові декларації
щодо кожного окремого податку,
платником якого він є, відповідно до
цього Кодексу незалежно від того, чи
провадив такий платник податку
господарську діяльність у звітному
періоді.

Податкові декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя).

Податкові декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному року для
платників податку на доходи фізичних
осіб-підприємців - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) року".

Згідно з п. 51.1 ст.51 кодексу, "податковий
агент зобов'язаний подавати у строки,
встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку органу
державної податкової служби за місцем
свого обліку".

Відповідно до п. 176.2 ст. 176 кодексу,
"особи, які відповідно до цього Кодексу
мають статус податкових агентів,
зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

У разі якщо відокремлений підрозділ
юридичної особи не уповноважений
нараховувати, утримувати і сплачувати
(перераховувати) податок до бюджету,
податковий розрахунок у вигляді
окремого витягу за такий підрозділ
подає юридична особа до органу
державної податкової служби за своїм
місцезнаходженням та надсилає копію
такого розрахунку до органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням такого
відокремленого підрозділу в
установленому порядку;

в) подавати на вимогу платника податку
відомості про суму виплаченого на його
користь доходу, суму застосованих
соціальних податкових пільг та суму
утриманого податку;

г) подавати органу державної
податкової служби інші відомості про
оподаткування доходів окремого
платника податку в обсягах та згідно з
процедурою, визначеною цим розділом та
розділом II цього Кодексу;

ґ) нести відповідальність у випадках,
визначених цим Кодексом".

Згідно з п.п. 177.5, 177.7 ст. 177 кодексу,
"фізичні особи - підприємці подають до
контролюючого органу податкову
декларацію за місцем своєї податкової
адреси за результатами календарного
року у строки, встановлені цим Кодексом
для річного звітного податкового
періоду, в якій також зазначаються
авансові платежі з податку на доходи.

Фізична особа - підприємець вважається
податковим агентом працівника -
фізичної особи, яка перебуває з нею у
трудових, цивільно-правових
відносинах, або будь-якої іншої
фізичної особи щодо будь-яких
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) на користь такої
особи".

Згідно п.п. 1.2, 2.1, 3.2 Порядку заповнення
та подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 №1020, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 13.01.2011
за №46/18784, "дія цього Порядку
поширюється на податкових агентів, а
саме: юридичних осіб (їх філії,
відділення, інші відокремлені
підрозділи), самозайнятих осіб,
представництва нерезидентів -
юридичних осіб, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) нараховують
(виплачують, надають) доходи фізичній
особі та/або зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати податок,
передбачений розділом IV Кодексу, до
бюджету від імені та за рахунок
фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі.

Податковий розрахунок подається
окремо за кожний квартал (податковий
період) протягом 40 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного кварталу. Окремий податковий
розрахунок за календарний рік не
подається.

Якщо останній день строку подання
податкового розрахунку припадає на
вихідний або святковий день, то
останнім днем строку вважається
операційний (банківський) день, що
настає за вихідним або святковим днем.

Граничні строки подання податкового
розрахунку можуть бути збільшені за
правилами та на підставах, які
передбачені Кодексом.

Якщо після подачі податкового
розрахунку за звітний період
податковий агент подає новий
податковий розрахунок з виправленими
показниками до закінчення граничного
строку подання податкового розрахунку
за такий самий звітний період, то
штрафи, визначені у пункті 50.1 статті 50
Кодексу, не застосовуються.

У графі 3а "Сума нарахованого доходу"
відображається (за звітний квартал)
дохід, який нараховано фізичній особі
відповідно до ознаки доходу згідно з
довідником ознак доходів, наведеним у
додатку до цього Порядку. У разі
нарахування доходу його відображення у
графі 3а є обов'язковим незалежно від
того, виплачені такі доходи чи ні.

Нарахований дохід відображається
повністю, без вирахування податку на
доходи фізичних осіб, суми єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків до Накопичувального фонду, у
випадках, передбачених законом, -
обов'язкових страхових внесків до
недержавного пенсійного фонду, які
відповідно до закону сплачуються за
рахунок заробітної плати працівника,
суми податкової соціальної пільги за
її наявності".

Позивачем не було відображено в звітах
за формою 1ДФ ознаку 157 «Дохід,
виплачений самозайнятій особі по
взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_6 (рнок
НОМЕР_4).

Таким чином, податковий розрахунок за
ф. №1 ДФ передбачає відображення не
тільки доходів, що підлягають
оподаткуванню, а й доходів, які
виплачуються податковими агентами
платників податку і не оподатковуються
при їх виплаті. Відповідно до п. 119.2 ст.
119 Податкового кодексу України,
"неподання, подання з порушенням
встановлених строків, подання не у
повному обсязі, з недостовірними
відомостями або з помилками податкової
звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, суми утриманого з
них податку тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 510 гривень".

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового
кодексу України, "неподання або
несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання".

Відповідно до зазначеного, суд вважає,
що позивачу правомірно нараховано суми
штрафів (170 гривень та 510 гривень) за
вказані порушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, "органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України".

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що відповідачем прийнято
оскаржувані рішення на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, відповідно, позов не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України,
присудженню на користь держави з
позивача підлягає недоплачений
судовий збір: позивач оскаржив
податкові повідомлення-рішення на
загальну суму 24355,04 (510+23845,04) гривень. При
зверненні до суду з даним позовом було
сплачено 10% мінімальної ставки
судового збору у розмірі 182,7 гривень
(квитанція № 11612217 від
03.03.2014). Оскільки позов не підлягає
задоволенню, тому позивач повинен
доплатити суму судового збору у
розмірі 1644,3 гривень.

Керуючись ст.ст.17, 158-163,167 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

у позові відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_3,
адреса: АДРЕСА_1, 69068) на користь
Державного бюджету України судові
витрати у розмірі 1644 (однієї тисячі
шестиста сорока чотирьох) гривень 30
копійок.

Постанова може бути оскаржена у
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд через
Запорізький окружний адміністративний
суд у десятиденний строк з дня
отримання постанови у повному обсязі
шляхом подання апеляційної скарги.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, що її подає, до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо її не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
О.В. Матяш