Справа № 813/4874/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
Справа № 876/9909/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ТзОВ «Маріот Медікал Центр» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 29 вересня
2014 року у справі №813/4874/14 за позовом
ТзОВ «Маріот Медікал Центр» до
Дрогобицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

09.07.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Маріот Медікал
Центр» (надалі - Товариство) звернулось
в суд з позовом до Дрогобицької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Львівській області (надалі -ОДПІ),
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 06.03.2014р.
№ та від 06.03.2014р. №, що
прийняті ОДПІ.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 29.09.2014р. в
задоволені адміністративного позову
відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції Товариство подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
29.09.2014р. та постановити нову, якою позов
задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
Товариством на підтвердження
реальності господарських операцій з
ТзОВ «Екомтех», ТзОВ «Плутон Трейд»,
ТзОВ «Тікрам», ТзОВ «Доміно-2010» та ФОП
ОСОБА_3, відносини з якими стали
предметом перевірки податковим
органом, надано первинні бухгалтерські
документи, що свідчать про рух товарів,
придбаних від контрагентів, та які
стали підставою зміни активів
Товариства. Зазначає, що документи
складені відповідно до вимог чинного
законодавства, мають юридичну силу і
доказовість. Щодо відсутності по
операціях постачання
товарно-супровідних документів вказує,
що товарно-транспортна накладна та
подорожній лист не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей. При цьому сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, так само як помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податку у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Крім того,
відповідачем не надано жодних доказів
на підтвердження того, що на час
укладення угод, позивач та його
контрагенти не заходились в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також не
були платниками податку на додану
вартість (надалі-ПДВ) чи здійснювали
господарську діяльність з порушенням
публічного порядку. При цьому єдиною
підставою для формування податкового
кредиту є наявність у платника
податку-покупця належно оформленої
податкової накладної. Вказує, що
правовідносини між Товариством та його
контрагентами не були безтоварними, а
укладались з метою реального настання
позитивних наслідків для обох сторін,
за якими реально отримано матеріальні
цінності, які використані в
господарській діяльності Товариства.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав.
Представник відповідача щодо
апеляційної скарги заперечив та вважав
рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали,
доводи апеляційної скарги в їх
сукупності на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Маріот Медікал
центр» зареєстровано як юридична особа
03.11.2001р. виконавчим комітетом
Трускавецької міської ради, що
підтверджується Довідкою з єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України серії АБ №?589650 від
03.12.2012р. та Свідоцтвом про державну
реєстрацію юридичної особи серії А00
№?364636.

ОДПІ проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
діяльності Товариства щодо дотримання
вимог податкового законодавства по
операціях з придбання у ТзОВ
«Еккомтех» за серпень 2011 року, ТзОВ
«Плутон Трейд» за травень 2011 року, ТзОВ
«Тікрам» за лютий-квітень 2011 року, ТзОВ
«Доміно-2010» за липень 2011 року, ФОП
ОСОБА_3 за грудень 2010 року та березень
2011 року та використання придбаних
товарів (робіт, послуг) у власній
господарській діяльності платника
податків, за результатами якої
складено акт №50/22-01-09/31518588 у висновках
якого зазначено, що під час перевірки
не підтверджено реальність здійснення
операцій з вище переліченими
контрагентами та встановлено
порушення Товариством: п. 5.1., п.п. 5.2.1. п.
5.2. та п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», п.п. 138.1.1., п. 138.1., п. 138.2., п.
138.8. ст. 138, п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139
Податкового кодексу України (надалі -
ПК України), в результаті чого занижено
податок на прибуток всього в сумі 62 352,00
грн., у тому числі за І квартал 2011 року у
сумі 14 198,00 грн., за ІІ квартал 2011 року у
сумі 15 522,00 грн., за ІІ-ІІІ квартали 2011
року у сумі 26 620,00 грн., за ІІ-ІV квартали
2011 року у сумі 26 814,00 грн., за І квартал 2012
року у сумі 9 657,00 грн., півріччя 2012 року у
сумі 9 833,00 грн., за 3 квартали 2012 року - 21
037,00 грн., за 2012 рік - 21 340,00 грн.; п.п.7.4.1.,
п.п 7.4.4., п.п.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
(надалі - Закону №168), п. 198.1., п. 198.2., п.198.3.,
п. 198.6. ст. 198, п. 200.1., п. 200.2. ст.200 ПК
України, в результаті чого занижено ПДВ
всього на суму 71 295,00 грн., у тому
числі за листопад 2010 року - 8 750,00 грн., за
грудень 2010 року - 19 048,00 грн., за
березень 2011 року - 6 114,00 грн., за травень
2011 року - 7 431,00 грн., за липень 2011 року - 10
001,00 грн., за серпень 2011 року - 7 481,00 грн.,
за лютий 2012 року - 1 548,00 грн., за березень
2012 року - 3 501,00 грн., за квітень 2012 року - 10
421,00 грн.

На підставі акта перевірки ОДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення: № від
06.03.2014р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
прибуток приватних підприємств на 67
688,00 грн., в тому числі за основним
платежем - 62 352,00 грн., та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) -
5 336,00 грн. та №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем - податок на додану вартість
на 85 734,00 грн., в тому числі за основним
платежем - 71 295,00 грн., та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 14 439,00 грн., з якими не
погодилось Товариство, оскарживши такі
рішення до суду.

Надаючи оцінку законності та
обґрунтованості рішенню суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
згідно висновків контролюючого органу,
викладених в акті перевірки, та з якими
погодився суд першої інстанції,
господарські операції Товариства з
ТзОВ «Еккомтех» за серпень 2011 року,
ТзОВ «Плутон Трейд» за травень 2011 року,
ТзОВ «Тікрам» за лютий, березень,
квітень 2012 року, ТзОВ «Доміно-2010» за
липень 2011 року, ФО-П ОСОБА_3 за грудень
2010 року, березень 2011 року не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів, виробничо -
складських приміщень та іншого майна,
які економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів; не
представлення до перевірки жодного
сертифікату (паспорту) якості на
товари, товарно-транспортні накладні, а
відтак, не засвідчено факт існування
такого товару та реальність
господарської операції. Проте колегія
суддів вважає такі висновки
необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 138.1.1., п. 138.1. ст. 138 ПК
України, витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Як це передбачено п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, не включаються до складу
валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, в тому числі, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Як передбачено п.198.3. ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, в тому числі, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 200.1. ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2. ст. 200 ПК України при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

У розумінні пункту 14.1.36. ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» №996 від 16.07.1999р.,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.9 цього Закону України
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Порядок створення, прийняття і
відображення в бухгалтерському обліку
первинних документів встановлено
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95р. №88 та
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 05.06.95р. за № 168/704.

Відповідно до норм вказаного
Положення, первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Такі документи повинні
бути складені у момент проведення
кожної господарської операції або,
якщо це неможливо, безпосередньо після
її завершення.

З огляду на викладене аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Факт здійснення господарських
операцій Товариством та його
контрагентами підтверджується
договорами, специфікаціями,
податковими та видатковими накладними,
платіжними дорученнями, актами на
прийом-передачі матеріалів, актами
списання та іншими документами, які є
належними доказами в підтвердження
факту виконання таких.

Як встановлено судом першої інстанції,
Товариство з контрагентами уклало
наступні договори: договори
купівлі-продажу №144 від 21.03.2011р. та №129
від 17.12.2010р., укладені з ФОП ОСОБА_3
(Продавець) та Товариством (Покупець),
згідно якого Продавець продає, а
Покупець купує товари згідно
специфікації з ПДВ; договір №34 від
26.07.2011р. укладеного між ТзОВ «Доміно-2010»
(Продавець), згідно якого Продавець
продає, а Покупець (Товариство) купує
товари згідно специфікації; договори
№28 від 25.04.2012р., №27 від 29.03.2012р., №15 від
07.02.2012р. укладених між ТзОВ «ТІМРАМ»
(Продавець), згідно якого Продавець
продає, а Покупець (Товариство) купує
товари згідно специфікації; договір №24
від 19.05.2011р. укладеного між ТзОВ
«Виробничо - комерційна фірма «Плутон
Трейд» (Продавець) та Товариством
(Покупець), згідно якого Продавець
продає, а Покупець купує товари згідно
специфікації; договір №41 від 31.08.2011р.
укладеного між ТзОВ «ЕККОМТЄХ»
(Продавець) та Товариством (Покупець),
згідно якого Продавець продає, а
Покупець купує товари згідно
специфікації.

Слід зауважити, що на підтвердження
реальності вищезгаданих господарських
операцій Товариства та його
контрагентів представлено первинні
документи: податкові накладні № 75 від
21.03.2011р., №780 від 17.12.2010р. виписані ФОП
ОСОБА_3 (т.1 а.с.21, 26), № 2602 від 26.07.2011р.,
виписану ТзОВ «Доміно-2010» (т.1 а.с.31), №80
від 25.04.2012р., № 107 від 30.03.2012р., №40 від
09.02.2012р. виписаних ТзОВ «ТІМРАМ» (т.1 а.с.
37, 42, 48), №190514 від 19.05.2011р. виписану ТзОВ
«Виробничо - комерційна фірма «Плутон
Трейд» (т.1 а.с. 53), №90 від 31.08.2011р.
виписану ТзОВ «ЕККОМТЄХ» (т.1 а.с.58);
накладну № 262 від 26.07.2011р. (т.1 а.с. 32);
видаткові накладні №00037 від 21.03.2011р. (т.1
а.с.22), №201 від 17.12.2010р. (т.1 а.с.27), №80 від
25.04.2012р. (т.1 а.с.38), №190508 від 19.05.2011р. (т.1
а.с.43), №107 від 30.03.2012р. (т.1 а.с.44), №РН-0902-1
від 09.02.2012р. (т.1 а.с.49), №90 від 31.08.2011р. (т.1
а.с.57); платіжні доручення №1433 від
08.05.2012р. (т.1 а.с.36), №1357 від 11.04.2012р. (т.1
а.с.41), №1250 від 07.03.2012р. (т.1 а.с.47), №394 від
31.05.2011р. (т.1 а.с.52), №90 від 31.08.2011р.(т.1
а.с.57); Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 06.12.2005р. (т.1 а.с.168).

На підтвердження реальності
господарських операцій Товариством, в
тому числі, подано первинні документи,
якими підтверджується факт
використання ТМЦ у господарській своїй
діяльності: Договір підряду №44 від
02.07.2012р. укладеного між ТзОВ
«СПЕЦПІДРЯД СЕРВІС» (Підрядник) та
Товариством (Замовник), згідно якого
виконувались будівельно-монтажні
роботи по реконструкції та утепленні
фасаду четвертого поверху готелю
«Маріот Медікал Центр», що по вул.
Роксолани,6 у м.Трускавець, який на
праві власності належить Товариству;
Акт № 1 від 05.07.2012р. на прийом - передачу
матеріалів до договору № 44 від 02.07.2012р.,
довідки про вартість виконаних
будівельних робіт/затрат/ за липень 2012
року форми №КБ-3; Акт № 1 прийому
виконаних будівельних робіт за липень
2012 року форми №КБ-2в (т.1 а.с.171-178);
Договори підряду №30/1 від 30.01.2012р. та №
201/10 від 20.10.2011р. укладених між ТзОВ
«Будівельна сервісна компанія
«Україна»» (Підрядник) та Товариством
(Замовник) щодо виконання
будівельно-монтажних робіт по готелю
«Маріот Медікал Центр»; специфікацій;
акти №1 та №2 від 13.02.2012р. до договору
підряду №30/1 від 30.01.2012р.; довідки про
вартість виконаних будівельних
робіт/затрат/ за березень 2012 року форми
№КБ-3; Акт №1 прийому виконаних
будівельних робіт за березень 2012 року
форми №КБ-2в; акти списання за червень,
липень, серпень, вересень 2011 року,
червень 2013 року; накладних на внутрішнє
переміщення №№ 0000143, ПМ-0000144 від
19.05.2011р., Картки обліку малоцінних та
швидкозношуваних матеріалів; накази
№ОЗНА-2012-1 від 01.06.2012р., №ОЗНА-2012-2 від
03.09.2012р. про введення в експлуатацію
основних засобів, малоцінних
необоротних матеріальних та
нематеріальних активів та визначення
строків експлуатації; Протокол
узгодження ціни виконання робіт до
договору №20/10 від 20.10.2011р.; договірної
ціни; Довідки про вартість виконаних
будівельних робіт/ і витратах/ за
грудень 2011 року форми №КБ-3; акт №1 від
01.12.2011р. на прийом - передачу матеріалів
до договору №20/10 від 20.10.2011р.; акт №1-8
від 12.12.2011р. до договору №20/10 від
20.10.2011р.; акти списання за липень -
листопад 2011 року; наказ №ОЗНА-2011-4 про
введення в експлуатацію основних
засобів, малоцінних необоротних
матеріальних та нематеріальних
активів та визначення строків
експлуатації; акти списання за
січень-квітень, травень-вересень 2011
року.

Слід зауважити, що актом перевірки не
підтверджено, що на момент здійснення
господарських операцій контрагенти
Товариства не знаходились в Єдиному
державному реєстрі, а також що у таких
не було Свідоцтва про реєстрацію
платником податку на додану вартість.
Виписки з ЄДР з офіційного веб-сайту
Державної реєстраційної по
контрагентах позивача (т.2 а.с.5-17) та
скріншотів екранів з офіційного
веб-сайту Державної фіскальної служби
України на підтвердження стану
контрагентів позивача як платників ПДВ
(т.2 а.с.18-22) підтверджують зворотне.

Даючи узагальнюючу правову оцінку
наведеним доказам колегія суддів
вважає, що прямими доказами в
підтвердження обставин правомірності
формування податкового кредиту з ПДВ
та волових витрат є надані позивачем
первинні бухгалтерські документи, які
відповідають вимогам чинного
законодавства. Подані ж відповідачем
докази (акти документальних невиїзних
перевірок чи акти про неможливість
проведення зустрічних звірок
контрагентів Товариства) не є прямими
та в своїй сукупності не можуть
вказувати на протиправність дій
позивача при оподаткуванні згаданих
господарських операції і
підтверджувати обізнаність позивача
про можливе сумнівне ведення
господарської діяльності його
контрагентів.

Окрім того, сама по собі неможливість
реалізації органами державної
податкової служби визначеної
законодавством компетенції щодо
проведення зустрічних звірок
господарюючого суб'єкта не може
вважатись доказом вчинення порушень
податкового законодавства, тим більше
особою, якої така зустрічна звірка
безпосередньо не стосувалася. Отже,
акти про неможливість проведення
зустрічної звірки не можуть
розглядатися як належне підтвердження
фактів порушення платником податків
податкового законодавства, здобуте в
ході перевірки.

Колегією суддів також взято до уваги,
що спірні господарські операції, в
судовому порядку недійсними не
визнавались, надавались та
оплачувались протягом певного періоду
часу, що дає підстави вважати, що такі
мали реальний характер.

Слід зауважити, що висновки про
порушення податкового законодавства
контрагентами позивача чи іншими
особами не можуть автоматично
підтверджувати порушення податкового
законодавства самим позивачем, а
позивач як платник податку не повинен
відповідати за наслідки невиконання
своїми контрагентами чи третіми
особами вимог закону. Така позиція
узгоджується й з висновками Верхового
Суду України, висловленими, зокрема, у
постанові від 31.01.2011 року в справі
№21-47а10, постанові від 11.12.2007 року у
справі №21-1376во06.

Пунктом 201.10 ПК України визначено, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними.

Таким чином, податкова накладна є
документом, який підтверджує сплату
покупцем податку на додану вартість в
ціні товару.

Позивачем на підтвердження
обгрунтованості віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ за
перевірений період надано податкові
накладні, які не мали недоліків та
порядок заповнення яких, відповідав
встановленому чинним на момент їх
виписки законодавством. Зазначені
обставини давали право позивачу
включити ПДВ по спірних господарських
операцій до складу податкового кредиту
відповідного періоду та сформувати
валові витрати.

Окрім того, товар, який був предметом
правочинів, не обмежений та не
вилучений з цивільного обороту
України. Таким чином, господарські
операції, здійснювалися правоздатними
юридичними особами і по своїй суті не
суперечать інтересам держави.

За змістом частини 1 статті 228
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України), правочин спрямований на
незаконне заволодіння майном держави,
вважається таким, що порушує публічний
порядок, а отже, згідно з частиною 2
згаданої статті є нікчемним.

Як зазначено у частині 2 статті 215 ЦК
України, визнання судами нікчемних
правочинів недійсними не вимагається.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім пов'язаних з
його недійсністю.

Надані ОДПІ та суду Товариством
документи на підтвердження реальності
господарських операцій, складенні
відповідно до вимог законодавства та
не порушують публічний порядок,
містять обов'язкові реквізити: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції, посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Щодо відсутності товарно-транспортних
накладних, то згідно з листа
Міністерства доходів і зборів України
від 19.09.2013р. за №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128, така
не міститься в переліку документів, які
відповідно до законодавства надають
право на формування податкового
кредиту. З рахуванням того, що
Товариство не понесло окремих витрат
по постачанню товару, а тому
законодавчого обов'язку зберігання
таких не має.

Щодо відсутності сертифікатів на
придбаний товар, то колегія суддів
зазначає, що укладаючи договір,
учасники договірних відносин
погоджують істотні умови договору, які
згідно вимогами Цивільного кодексу
України є умовами про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Придбаваючи товар для
власних потреб, Товариство
ознайомилось з його якістю, визначивши
її прийнятною. В свою чергу, на
переконання колегії суду, сертифікат
відповідності доцільний в разі
придбання товару з метою його
реалізації третім особам для
підтвердження як його якості, так і
обґрунтування ціни реалізації.

Також колегія суддів зазначає, що не
надання довіреностей на одержання
товару не може слугувати підставою
нереальності господарських операцій,
оскільки Товариство самостійно
визначає відповідальну особу щодо
одержання ТМЦ не тільки за довіреністю,
а й за іншим розпорядчими документами:
наказами, розпорядженнями.

Узагальнюючи вищевикладене слід
зауважити, що сама по собі наявність
або відсутність окремих документів не
є підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Згідно з практикою Європейського суду
з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД
проти Болгарії (заява № 3991/03)
Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ вдруге, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права.

Окрім того, згідно п.86.8 ПК України,
податкове повідомлення-рішення
приймається керівником контролюючого
органу (його заступником) протягом
десяти робочих днів з дня, наступного
за днем вручення платнику податків
акта перевірки у порядку,
передбаченому статтею 58 цього Кодексу,
для надсилання (вручення) податкових
повідомлень-рішень (за результатами
фактичної перевірки - з дня реєстрації
(надходження) акта такої перевірки до
контролюючого органу за основним
місцем обліку платника податків), а за
наявності заперечень посадових осіб
платника податків до акта перевірки
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді платнику податків.

Враховуючи, що акт перевірки, який є
предметом дослідження судом, складений
ОДПІ 29.01.2014р., а спірні податкові
повідомлення-рішення винесенні
відповідачем 06.03.2014р., а тому з
врахуванням вимог п.86.8 ПК України
строки прийняття таких рішень
порушено.

Відповідно до вимог п.102.1 ПК України,
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Аналіз зазначеної норми ПК України та
періодів, які визначені податковим
органом, що стали предметом перевірки,
дає підстави колегії суддів вважати, що
донарахування податкових зобов'язань
по взаємовідносинах Товариства з ФОП
ОСОБА_3 за грудень 2010 року, окрім
викладеного вище, в силу приписів 102.1 ПК
України не ґрунтуються на законі.

Аналізуючи обставини справи та вимоги
чинного законодавства колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення дійшов
помилкового висновку про заниження
податку на прибуток на суму 62 352,00 грн.
та заниження ПДВ на суму 71 295,00 грн. у
відповідних податкових, а тому
прийняті на основі таких висновків
податкові повідомлення-рішення з
врахуванням застосованих санкцій є
протиправними і підлягають скасуванню.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України слід
стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства судовий збір в
сумі 306,84 грн.

В силу приписів ст.202 КАС України, яка
визначає підстави для скасування
постанови суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення:
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи; розгляд і вирішення
справи неповноважним судом, колегія
суддів приходить до переконання, що
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню, а позов - до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Маріот Медікал
Центр» - задовольнити.

Скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 29
вересня 2014 року у справі № 813/4874/14 та
прийняти нову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
06.03.2014р. № та №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ТзОВ «Маріот Медікал Центр»
306,84 грн. судового збору.

Постанова набирає законної з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді:
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш

Повний текст Постанови виготовлено
21.11.2014р.