Справа № 820/14960/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 р.Справа №
820/14960/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ДПІ у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11.09.2014р.
по справі № 820/14960/14

за позовом ПАТ
"Гіпротракторосільгоспмаш"

до ДПІ у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-,

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "Гіпротракторосільгоспмаш"
звернулось до належного суду з
адміністративним позовом в якому
просить скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
15.04.2014 р. № , № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2014 року позов задоволено. Скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області 15.04.2014 р. № , №
, прийняте щодо публічного
акціонерного товариства
"Гіпротракторосільгоспмаш". Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
публічного акціонерного товариства
"Гіпротракторосільгоспмаш" судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 487,20 грн.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, не погоджуючись з
вказаною постановою суду, подала
апеляційну скаргу , вважає, що
постанова прийнята із недоведеністю
обставин, які мають значення для справи
та суд вважає встановленими, з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи та просить суд апеляційної
інстанції скасувати повністю
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11.09.2014р.,
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
повністю.

Апеляційна скарга розглядається
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи у їх
сукупності, постанову суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню , виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що фахівцями ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова
проведено позапланову документальну
виїзну перевірку публічного
акціонерного товариства "Головний
інститут по проектуванню заводів
тракторного, автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування" з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ "Мегабуд
Компані" за грудень 2013 року , за
результатами якої складено акт від
01.04.2014 року № 1127/20-30-22-03/00236903.

Перевіркою встановлені порушення
позивачем:

- п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, у
сумі 851020 грн. у IV кварталі 2013 року
(грудень 2013 року) та заниження податку
на прибуток у сумі 161694 грн. у IV кварталі
2013 року (грудень 2013 року);

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст.
200 Податкового кодексу України,
завищено податковий кредит на суму 170204
грн. за грудень 2013 року, що призвело до
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету, на суму
170204 грн. за грудень 2013 року.

На підставі висновків перевірки
податковим органом складено податкове
повідомлення-рішення № від 15.04.2014
року, яким позивачеві збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 255306,00 грн. (за основним
платежем -170204,00 грн., за штрафною
санкцією - 85102,00 грн.) та податкове
повідомлення-рішення № від 15.04.2014
року, яким товариству збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 202117,50 грн. (за основним
платежем - 161694,00 грн., за штрафною
санкцією - 40423,00 грн.).

Підставою для зазначених висновків є
акт ДПІ у Дзержинському районі м.
Харкова від 03.03.2014 р. № 71/20-34-22-03/38385243 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Мегабуд Компані" щодо
документального підтвердження
господарських відносин з платниками
податків, їх реальності та повноти
відображення в обліку за період з 01.12.2013
року по 31.12.2013 року, а тому зроблено
висновок про неможливість реального
здійснення фінансово-господарської
діяльності ТОВ "Мегабуд Компані" з
контрагентами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
висновки податкового органу про
порушення позивачем вищевказаних
вимог Податкового Кодексу України не
відповідають дійсності, суперечать
фактичним обставинам та чинному
законодавству України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно зі ст. 134 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п.п.138.2 ст.138 Кодексу,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п.п. 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Розділ V Податкового кодексу України
визначає платників податку на додану
вартість, об'єкт оподаткування, дату
виникнення податкових зобов'язань,
порядок визначення бази оподаткування,
розміри ставок податку, порядок
визначення суми податку та строки
проведення розрахунків тощо.

Відповідно до вимог стаття 185.1
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України
регламентує порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Отже, від'ємне значення як категорія
Кодексу - це також математична
(об'єктивна) категорія; різниця між
зменшуваним (податкове зобов'язання) та
від'ємником (податковим кредитом).
Від'ємне (позитивне) значення є
результатом математичної дії
-"віднімання", и в силу дії об'єктивних
законів не може бути змінено будь-чиєю
волею.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції , що між позивачем та ТОВ
"Мегабуд Компані" укладено договір №1/07
ПР від 01.07.2013 року, згідно якого останнє
приймає на себе конструкторські
креслення не стандартного обладнання
на ДП "Ливарно-механічний завод" у м.
Ташкент, а саме а саме проектну
документацію на суму 1021226,00 грн.

На виконання вимог договору виписані
податкові накладні № 9 від 11.12.2013 року;
№ 40 від 10.12.2013 року; № 10 від 18.12.2013 року;
№ 11 від 20.12.2013 року ; № 96 від 26.12.2013 року;
№ 97 від 26.12.2013 року; № 24 від 16.12.2013 року.

Виконання проектних робіт
підтверджується актами
приймання-здачі проектних робіт № 1 від
11.12.2013 р„ № 2 від 16.12.2013 р., № 3 от 18.12.2013 р.,
№ 4 від 20.12.2013 р., реєстром виданих та
отриманих податкових накладних за
грудень 2013 року тощо.

Оплата послуг підтверджується
платіжними дорученнями № 769 від 20.12.2013
року; № 770 від 20.12.2013 року; № 771 від 20.12.2013
року; № 772 від 20.12.2013 року; № 11 від 13.01.2014
року; № 32 від 17.01.2014 року, № 33 від 17.01.2014р.

Виконані роботи ПАТ
«Гіпротракторосльгоспмаш»
використало у своїй подальшій
господарській діяльності згідно
договору № ГАЖК.02 від 22.05.2009 року на
виконання проектних робіт з Державною
акціонерною залізничною компанією
«Узбекистан темир йуллари» (республіка
Узбекистан). Виконання проектних робіт
підтверджують акти виконаних робіт № 7
від 10.12.2013 р., № 8 від 26.12.2013 р., № 9 від
26.12.2013 р. Оплата послуг підтверджується
меморіальними валютними ордерами: №
11144 від 25.12.2013 року; № 164 від 13.12.2013 року;
№ 1951 від 28.03.2014 року; № 1150 від 31.03.2014 року
; платіжними дорученнями № 24 від 17.12.2013
року; № 2 від 08.04.2014 року, № 1 від 03.04.2014
року, № 25 від 27.12.2013 року; виписками з
банку про продаж валюти.

ТОВ "Мегабуд Компані" на момент
здійснення господарських операцій
зареєстровано в Єдиному державному
реєстрі, мало свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість.

Колегія суддів зазначає , що податкові
накладні оформлені належним чином,
крім того з акту перевірки вбачається,
що порушень при їх оформленні
перевіряючими у ході проведення
перевірки не встановлено.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку , що
господарські операції позивача з ТОВ
"Мегабуд Компані" мали реальний
характер, пов'язані з господарською
діяльністю позивача, а відтак
позивачем правомірно віднесено суми
податку, сплаченого у зв'язку з
придбанням послуг (товару) до
податкового кредиту та сформовано
валові витрати .

Посилання відповідача на акт ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова від
03.03.2014 р. № 71/20-34-22-03/38385243 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Мегабуд Компані" , суд не
бере до уваги, оскільки Податковий
кодекс України не ставить право
платника ПДВ на податковий кредит в
залежність від дій або бездіяльності
його контрагентів. Якщо контрагенти не
виконали свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового
кодексу України платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 6.1 ст. 16 Податкового кодексу
України платник податків, крім іншого,
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи тощо.

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Зазначене узгоджується з практикою
Верховного Суду України, викладеною у
постановах від 09 вересня 2008 року у
справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року
у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11
до Конвенції» ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала
джерелом права рішення Європейського
суду з прав людини, а також юрисдикцію
цього суду в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення і застосування
Конвенції. Рішення Європейського суду
є частиною національного
законодавства і є обов'язковим для
правозастосування органами
правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 22 січня 2009 року у справі
«Булвес» АД проти Болгарії (заява №
3991/03) визначено, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладення
штрафних санкцій.

Однак факт порушення
контрагентом-постачальником позивача
своїх податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди -відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань.

Сукупний аналіз вищезазначених норм
Податкового кодексу України свідчить
про те, що право на податковий кредит
виникає у платника податків лише після
одержання податкової накладної,
оскільки це єдиний документ первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
що містить у собі суму ПДВ, яку можливо
відобразити в податкових деклараціях з
ПДВ.

Про відсутність факту реального
вчинення господарських операцій
можуть свідчити, зокрема, такі
обставини: всупереч даним податкового
обліку будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного з
таких учасників; отримання майнової
вигоди чи права на таку вигоду
будь-кого з учасників операції
виключно шляхом зменшення бази
оподаткування з певного податку та/або
отримання коштів із Державного бюджету
за одночасної відсутності об'єктивної
можливості отримати майнову вигоду від
цієї операції в інший спосіб;
результати, відображені у даних
податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції,
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції. Проте,
відповідачем під час складення акту не
були встановлені вищевказані
обставини, а отже й висновок щодо
відсутності факту реального вчинення
господарських операцій є передчасним.

Також , відповідно до п.п. 4.4 п.4
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
Наказом ДПА України від 22.04.2011р. за №236
визначено, що у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання,
реєструє його у Журналі реєстрації
довідок про результати проведення
зустрічної звірки (актів про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання, неявки
для підписання, відмови від підписання
Довідки про результати проведення
зустрічної звірки) та вживає заходів,
передбачених актами ДПС України.

Таким чином, актом про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання лише засвідчується
факт неможливості її проведення без
встановлення висновків стосовно
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, підтвердження
відносин, виду, обсягу і якості
операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків.

Крім того, Додатком 3 до Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення органами держаної
податкової служби зустрічних звірок,
затверджених Наказом ДПА України від
22.06.2011 р. №236 чітко встановлений зразок
форми акту про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, яким не передбачена
можливість висновку щодо реальності
(нереальності) вчинення господарських
операцій платником податків. При цьому,
іншого порядку дій податкового органу,
як суб'єкта владних повноважень, у
спірних взаємовідносинах не
передбачено.

Суд зазначає, що в акті перевірки
позивача податковий орган не вказав
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку позивача, що
підтверджують наявність фактів
порушень ним норм податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, а лише посилається
на акт перевірки іншого податкового
органу, який не є первинним документом.

Дані перевірок контрагентів позивача
іншими податковими органами не можуть
бути підставою для висновку про
неправомірність віднесення сум до
валових витрат та визнання податкового
кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил віднесення
сум до валових витрат та формування
податкового кредиту є матеріали
перевірки платника податків,
проведених з дослідженням його
первинних бухгалтерських документів, а
не дані актів перевірок інших
податкових органів.

Крім того, відповідачем не встановлено
проведення позивачем збиткових
операцій, доказів, які б вказували на
відсутність реальності господарських
операцій за договором та наявності між
позивачем та його контрагентом при
укладанні і виконанні договору
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
державі суспільного ладу або моральних
засад.

Тобто, колегія суддів зазначає, що
позивач виконав усі необхідні умови,
передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для формування валових витрат
і нарахування податкового кредиту , в
його діях не має порушень вимог
Податкового кодексу України,
відповідно позивачем правомірно
віднесено ці суми до валових витрат та
сформовано податковий кредит.

Посилання податкового органу на те , що
перший заступник голови правління ПАТ
«Гіпротракторосільгоспмаш» не мав
права укладати угоду на суму більш як
1000000,0грн. до уваги судом не приймається
, оскільки перший заступник голови
правління ОСОБА_1 на час укладення
договору мав повноваження щодо
укладання договору на підставі
протоколу № 21 загальних зборів
акціонерів ПАТ
«Гіпротракторосільгоспмаш» від 17.04.2013
року, пунктом 8 даного протоколу
постановлено надати попереднє
схвалення на вчинення правочинів
Товариством протягом одного
календарного року з дати прийняття
рішення на загальну граничну вартість
20000000(двадцять мільйонів) гривень.
Відповідно до вимог Положення про
розкриття інформації емітентами
цінних паперів, затвердженого рішенням
НКЦПФР №2826 від 03.12.2013 року вищевказаний
протокол разом з іншою річної
інформацією ПАТ
«Гіпротракторосільгоспмаш» був
опублікований на підприємства та
направлений до Східного
територіального управління
Національної комісії з цінних паперів
та фондового ринку .

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України правомірність винесених
податкових повідомлень - рішень
належним чином в суді не довів , у
зв'язку з чим податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
15.04.2014 р. № , № не
відповідають вимогам чинного
законодавства та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11.09.2014р.
по справі № 820/14960/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Бартош Н.С. Повний текст ухвали
виготовлений 25.11.2014 р.