Справа № 821/3371/14
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

27 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/3371/14

Категорія: 9.3 Головуючий в 1 інстанції:
Пекний А.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Яковлева Ю.В.

судді - Вербицької Н.В.

судді - Коваля М.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області та Херсонської
міської державної лікарні
ветеринарної медицини на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2014
року по адміністративній справі за
позовом Херсонської міської державної
лікарні ветеринарної медицини до
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області про визнання
протиправним рішення,

встановила:

Позивач - Херсонська міська державна
лікарня ветеринарної медицини 14.08.2014
року звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати нечинним рішення
оформлене вимогою за № 21-07-14-14/4240 від
18.07.2014 року "Про усунення порушень",
розпорядженням № 15 від 15.07.2014 року про
зупинення операцій з бюджетними
коштами та попередженням № 21-07-14-14/4155
від 15.07.2014 року.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що висновки ревізорів,
викладені в акті ревізії та прийняті на
їх підставі рішення оформлені вимогою
за № 21-07-14-14/4240 від 18.07.2014 року "Про
усунення порушень", розпорядженням № 15
від 15.07.2014 року про зупинення операцій з
бюджетними коштами та попередженням №
21-07-14-14/4155 від 15.07.2014 року є такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства тому підлягають
скасуванню, що і стало підставою для
звернення до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити їх з підстав,
викладених в адміністративному позові.

В судовому засіданні представники
відповідача проти задоволення
позовних вимог заперечували,
посилаючись на те, що ДФІ у Херсонській
області при проведенні ревізії та
винесенні "обов'язкових вимог", як орган
виконавчої влади, та його посадові
особи діяли на підставі та в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2014
року адміністративний позов було
задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
пункт 2 вимоги Державної фінансової
інспекції в Херсонській області від 18
липня 2014 року №21-07-14-14/4240.

Визнано протиправним та скасовано
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства від 15 липня
2014 року №21-07-14-14/4155, прийняте Державною
фінансовою інспекцією в Херсонській
області.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна
фінансова інспекція в Херсонській
області, посилаючись на порушення
судом 1-ї інстанції норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначену постанову скасувати та
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Херсонська міська
державна лікарня ветеринарної
медицини, посилаючись на порушення
судом 1-ї інстанції норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначену постанову змінити - визнати
протиправним та скасувати п.3 вимоги
ДФІ в Херсонській області за №
21-07-14-14/4240 від 18.07.2014 року «Про усунення
порушень».

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційних скарг, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційних скарг колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що
відповідно до п. 2.12 плану
контрольно-ревізійної роботи ДФІ
України на ІV квартал 2014 року, на
підставі направлень на проведення
ревізії від 26.05.2014 року, ревізійною
бригадою було проведено ревізію
окремих питань
фінансово-господарської діяльності в
Херсонській міськдержветлікарні за
період з 01.01.2011 року по 01.04.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, за
наслідками ревізії було складено акт
№07-18/31 від 23.06.2014 року, в якому
зафіксовані порушення вимог чинного
законодавства, які полягають у:

покритті витрат спеціального фонду за
рахунок загального. Так, ревізією було
встановлено, що позивачем проведено
використання коштів загального фонду
кошторису за КПКВ 2802030 на виплату
заробітної плати лаборантів
ветмедицини І категорії та
ветсанітарів які виконують роботу по
проведенню лабораторних досліджень,
державної ветеринарно-санітарної
експертизи рослинних продуктів,
сільськогосподарської продукції та
необроблених харчових продуктів
тваринного походження на продовольчих
ринках (з урахуванням проведеного
спрямування коштів спеціального фонду
на погашення загального фонду в 2013 році
на суму 162068,40 гривень) на загальну суму
405 501,93 гривня, (в тому числі нарахування
єдиного внеску на загальне державне
соціальне страхування на загальну суму
107 995,01 гривень). Також ревізією було
встановлено, що частина лаборантів
ветмедицини І категорії та
ветсанітарів які виконують роботу по
проведенню лабораторних досліджень,
державної ветеринарно-санітарної
експертизи (відбір та підготовку
зразків продукції, приготування
реактивів, робочих розчинів,
утилізації відібраних для дослідження
проб, та інше за які до спеціального
фонду кошторису Лікарні надходять
грошові кошти), обліковуються по
загальному фонду кошторису та
отримують заробітну плату за рахунок
коштів загального фонду кошторису за
КПКВ 2802030. Вказане порушення призвело
до втрат фінансових ресурсів на
загальну суму 405 501,93 гривня. Відповідні
операції за даними бухгалтерського
обліку відображено в меморіальних
ордерах №5 „Зведення розрахункових
відомостей із заробітної плати та
стипендій", по рахунками 801 «Видатки з
державного бюджету на утримання
установи та інші заходи», 66 «Розрахунки
з плати праці» та 65 «Розрахунки із
страхування». Відповідне порушення
призвело до завищення касових та
фактичних видатків по КПКВ 2802030 на
загальну суму 405 501,93 гривня у формі
„Звіт про виконання загального фонду
кошторису установ" за КЕКВ 1111/2111
«Заробітна плата» та за КЕКВ 1120
«Нарахування на заробітну плату /2120
«Нарахування на оплату праці», чим
порушено ч.1 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п. 1.2, 1.3 Порядку
складання фінансової та бюджетної
звітності розпорядниками та
одержувачами бюджетних коштів,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України, від 24.01.2012 року №44;

завданні спеціальному фонду кошторису
Лікарні матеріальної шкоди на загальну
суму 57052,91 гривні внаслідок проведення
незаконного звільнення;

завищенні вартості виконаних робіт
форми КБ-2в на загальну суму 13237,90
гривень, що призвело до нанесенню
матеріальної шкоди спеціальному фонду
кошторису Лікарні за КПКВ 2802030 за 2011-2012
роки (а.с. 12-37).

Один примірник акту ревізії було
отримано відповідачем та підписано із
запереченнями, які висновком ДФІ у
Херсонській області від 15.07.2014 року не
прийняті.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі вказаного акту ревізії ДФІ в
Херсонській області було виставлено
Херсонській міськдержветлікарні
вимогу про усунення порушень
№21-07-14-14/4240 від 18.07.2014 року, якою
вимагається усунути порушення,
виявленні в ході проведення ревізії
наступним шляхом:

провести зменшення бюджетних
асигнувань загального фонду кошторису
Лікарні за кодом програмної
кваліфікації видатків 2802030
"Організація і регулювання діяльності
установ в системі державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України" на суму 405501,93 гривня, у разі
недостатності невикористаних
бюджетних асигнувань у поточному році
за бюджетною програмою в цілому для
зменшення бюджетних асигнувань
врахувати обсяг бюджетних асигнувань
на наступні бюджетні періоди в сторону
зменшення планових граничних обсягів
видатків на відповідну суму;

внаслідок проведення незаконного
звільнення спеціальному фонду
кошторису Лікарні завдано
матеріальної шкоди на загальну суму
57052,91 гривні (середнього заробітку за
час вимушеного прогулу в сумі 35255,25
гривень нарахування на фонд заробітної
плати 12797,66 гривень, та моральної шкоди
в розмірі 9000,00 гривень) у зв'язку з чим
стягнути кошти з начальника Лікарні
ОСОБА_1, винного в незаконному
звільненні працівника в сумі 19205,59
гривень;

внаслідок завищення вартості
виконаних робіт форми КБ-2в на загальну
суму 13237,90 гривень, що призвело до
нанесення матеріальної шкоди
спеціальному фонду кошторису Лікарні
за КПКВ 2802030 за 2011-2012 роки у зв'язку з
чим:

- стягнути кошти з контрагента ТОВ
"СК-Херсон" щодо завищення вартості
виконаних робіт в сумі 2601,40 гривня,

- стягнути кошти з контрагента ПП
"ІВАНОВ-БУД" щодо завищення вартості
виконаних робіт в сумі 2601,40 гривня,

- стягнути кошти з контрагента ВАТ
"Херсонгазсервіс" щодо завищення
вартості виконаних робіт в сумі 7846,80
гривень.

При цьому Херсонську
міськдержветлікарню було зобов'язано
надати інформацію про вжиті заходи та
виконання вищезазначених вимог в строк
до 18.08.2014 року (а.с. 56-58).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» від 26 січня 1993 року здійснення
державного фінансового контролю
забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю
у своїй діяльності керується
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України.

Головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 7 статті 10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
передбачено, що органу державного
фінансового контролю надається право
пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 15 цього ж Закону законні
вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, вимоги органів ДФІ мають
відповідати критеріям законності і
обґрунтованості, визначеним ст. 19
Конституції України та ст. 2 КАС
України.

Процедуру проведення
Держфінінспекцією та її
територіальними органами
інспектування визначено затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 квітня 2006 року №550 «Порядком
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами».

Відповідно до пунктів 35, 38 - 47, абзаців 1,
2 пункту 48, пунктів 49 - 52 Порядку
проведення інспектування, Акт ревізії
повинен містити:

вступну частину, в якій зазначаються
підстава для проведення ревізії, тема
ревізії, повна назва об'єкта контролю,
його місцезнаходження, відомості про
організаційно-правову форму та форму
власності, дати початку і закінчення
ревізії, період, який підлягав ревізії,
перелік посадових осіб контролюючого
органу та залучених спеціалістів, що
проводили ревізію, перелік посадових
осіб, які відповідали за
фінансово-господарську діяльність
об'єкта контролю у період, що підлягав
ревізії;

констатуючу частину, в якій наведено
інформацію про результати ревізії в
розрізі кожного питання програми із
зазначенням, за який період, яким
способом (вибірковим, суцільним) та за
якими документами перевірено ці
питання, висновок про наявність або
відсутність порушень законодавства, а
також у разі наявності визначений в
установленому законодавством порядку
розмір збитків, завданих державі чи
об'єкту контролю внаслідок таких
порушень.

Виявлені допущені об'єктом контролю
порушення законодавства, контроль за
дотриманням якого віднесено до
компетенції контролюючого органу,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

У міру виявлення ревізією порушень
законодавства посадові особи
контролюючого органу, не чекаючи
закінчення ревізії, мають право усно
рекомендувати керівникам об'єкта
контролю невідкладно вжити заходів для
їх усунення та запобігання у
подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами
не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень (зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів
порушення законодавства цей об'єкт
контролю у строк, визначений вимогою
про їх усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.

Виходячи з вищевикладеного, суд 1-ї
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що письмова вимога органу
державного фінансового контролю за
своєю правовою суттю є рішенням
суб'єкта владних повноважень, породжує
для зобов'язаної особи правові
наслідки у вигляді необхідності
вчинення певних дій, а відтак, з огляду
на приписи ст.8 Конституції України,
має, по-перше, містити чітке викладення
суті владного припису, котре
унеможливлює неоднозначне розуміння
як змісту, так і порядку виконання
висунутої органом управління вимоги, у
по-друге, допускати реальну можливість
виконання владного припису.

Згідно матеріалів ревізії, орган
державного фінансового контролю
вважав, що Лікарнею допущено порушення
вимог ч. 4 ст. 13 БК України та п. 23
Порядку складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2002 року № 228.

При цьому саме порушення, на думку
ревізорів, полягало у тому, що лікарнею
було проведено використання коштів
загального фонду кошторису в загальній
сумі 405501,93 гривня на виплату заробітної
плати лаборантам та ветсанітарам, які
виконують роботу по проведенню
досліджень, приготування реактивів і
робочих розчинів, за яку надходять
грошові кошти до спеціального фонду
кошторису.

Підсумовуючи викладене, ревізори
зробили висновок, що вказані витрати
повинні були здійснюватись за рахунок
коштів спеціального фонду кошторису.

Усунути це порушення орган державного
фінансового контролю пропонував
Лікарні шляхом зменшення бюджетних
асигнувань по загальному фонду
кошторису за кодом програмної
класифікації видатків 2802030
«Організація і регулювання діяльності
установ в системі Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України» на загальну суму 405501,93 гривня,
у разі недостатності невикористаних
бюджетних асигнувань у поточному році
за бюджетною програмою у цілому для
зменшення бюджетних асигнувань
врахувати обсяг бюджетних асигнувань
на наступні бюджетні періоди в сторону
зменшення планових граничних обсягів
видатків на відповідну суму.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду 1-ї інстанції щодо
помилковості висновків органу
державного фінансового контролю про
вчинення Лікарнею порушень
законодавства з огляду на наступне.

Пунктами 1, 2, 3 Положення про районні
державні лікарні ветеринарної
медицини, затвердженого наказом
Державного комітету ветеринарної
медицини України від 28 жовтня 2008 року
№238 передбачено, що є державними
установами ветеринарної медицини для
здійснення профілактичних,
діагностичних, лікувальних та
протиепізоотичних заходів. Лікарні
підпорядковуються управлінням
ветеринарної медицини в районах та
керуються у своїй діяльності
Конституцією України, законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, Державного
комітету ветеринарної медицини
України, головних управлінь
ветеринарної медицини в Автономній
Республіці Крим, областях, управління
ветеринарної медицини в районах та цим
Положенням.

Структурними підрозділами Лікарень,
зокрема, є державні лабораторії
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринках (де відсутні районні державні
лабораторії ветеринарної медицини).

Основні завдання Лікарень
ветеринарної медицини передбачені у п.
5 зазначеного Положення, в тому числі до
них віднесено проведення заходів щодо
профілактики і ліквідації хвороб
тварин (крім випадків, передбачених у
статті 98 Закону України «Про
ветеринарну медицину»), лікування
тварин, які страждають на хвороби та
недуги, лабораторних досліджень,
ветеринарно-санітарної експертизи
товарів, видача відповідних
ветеринарних документів здійснюється
за рахунок їх власників згідно з
тарифами відповідно до статті 99 Закону
України «Про ветеринарну медицину».

Наказом Державного департаменту
ветеринарної медицини Міністерства
аграрної політики України від 15 квітня
2002 року №16, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 29 квітня
2002 року за №404/6692, затверджено
Положення про державну лабораторію
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.5 - 1.7, 1.10, 1.23
- 1.25 цього Положення державна
лабораторія ветеринарно-санітарної
експертизи на ринку (далі - лабораторія)
функціонує на ринках (зоологічних
ринках), ринкових комплексах усіх
типів, торгівельних майданчиках тощо
незалежно від форми власності (далі -
ринок), де організовано продаж тварин,
продукції тваринного і рослинного
походження, кормів тваринного і
рослинного походження, кормових
добавок та ін. (далі - продукція) і де є
обов'язковим проведення
ветеринарно-санітарної експертизи.

Лабораторія є структурним підрозділом
районної (міської) державної
лабораторії ветеринарної медицини, в
разі її відсутності - іншої державної
установи ветеринарної медицини.

Лабораторія здійснює обов'язковий
державний ветеринарно-санітарний
контроль за якістю та безпекою усієї
підконтрольної продукції, що
реалізується, у т. ч. харчових продуктів
тваринного походження, які
призначаються для харчування людей, та
дотриманням ветеринарно-санітарних
правил торгівлі на ринках.

У штат лабораторії входять лікарі
ветеринарної медицини, фельдшери
(лаборанти) ветеринарної медицини,
ветеринарні санітари (у зонах
посиленого радіоекологічного контролю
та в населених пунктах, критичних щодо
забруднення радіонуклідами, - лікар
ветеринарної медицини - радіолог і
технік-дозиметрист). Чисельність
фахівців встановлюється залежно від
кількості проведених експертиз
продукції в середньому за робочий день,
а також виходячи з обсягу робіт щодо
здійснення державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду за об'єктами, розташованими на
території ринку (додатки 1, 2).

Лабораторію очолює завідувач - лікар
ветеринарної медицини, який
призначається на посаду і звільняється
із займаної посади керівником
відповідної державної установи
ветеринарної медицини району (міста), у
підпорядкуванні якої є лабораторія.

Завідувач лабораторії за посадою є
державним інспектором ветеринарної
медицини і здійснює державний
ветеринарно-санітарний контроль і
нагляд на ринку.

Фінансування та матеріально-технічне
забезпечення діяльності лабораторії
здійснюються за рахунок коштів
загального та спеціального фондів
державного бюджету.

Ветеринарно-санітарний контроль за
торгівлею тваринами та
ветеринарно-санітарна експертиза усіх
видів продукції тваринного і
рослинного походження на ринках (за
винятком планових радіологічних
досліджень і досліджень на
трихінельоз) здійснюються за рахунок
їх власників згідно з тарифами.

Структура, гранична чисельність
працівників, штатний розпис і кошторис
лабораторії затверджуються
начальником управління ветеринарної
медицини Автономної Республіки Крим,
області, міст Києва та Севастополя.

Завдання та обов'язки лабораторії
установлені п.п. 2.1 - 3.16 Положення про
державну лабораторію
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку.

Відповідно до ст.ст. 97, 98, 99 Закону
України «Про ветеринарну медицину»,
фінансування та матеріально-технічне
забезпечення державної служби
ветеринарної медицини здійснюються за
рахунок коштів загального та
спеціального фондів Державного
бюджету України.

Заходи щодо профілактики, локалізації,
за необхідності - ліквідації хвороб
тварин, лабораторно-діагностичні та
регулярні радіологічні дослідження
товарів, матеріально-технічне
забезпечення спеціалізованим
обладнанням і транспортом, створення
необхідного резерву біологічних,
лікувальних та дезінфекуючих
препаратів і засобів, відшкодування
витрат на транспортування та
зберігання ветеринарних препаратів,
інші ветеринарно-санітарні заходи,
визначені Кабінетом Міністрів України,
та забезпечення виконання
загальнодержавних довгострокових
програм з питань ветеринарної
медицини, у тому числі
загальнодержавної програми здійснення
моніторингу залишкових кількостей
ветеринарних препаратів та
забруднюючих речовин у тваринах,
продуктах тваринного походження і
кормах, здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України, місцевих
бюджетів та інших джерел, не
заборонених законом.

Оплата проведення заходів щодо
профілактики і ліквідації хвороб
тварин (крім випадків, передбачених у
статті 98 цього Закону), процедур
контролю, інспектування та ухвалення,
надання інформації, лікування тварин,
які страждають на хвороби та недуги,
лабораторних досліджень,
ветеринарно-санітарної експертизи
товарів, видача відповідних
ветеринарних документів, послуг при
експортно-імпортних операціях та
транспортуванні територією України
об'єктів державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду здійснюється за рахунок їх
власників (операторів потужностей)
згідно з тарифами.

Оплата послуг спеціалістів
ветеринарної медицини, які провадять
ветеринарну практику, за виконання
обов'язкових або необхідних
протиепізоотичних заходів згідно з
переліком та у розмірах, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України та
інших джерел, не заборонених законом.

Тарифи на ветеринарні послуги
затверджуються відповідно до
законодавства про ціни та
ціноутворення.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 15 серпня 1992 року №478 затверджено
перелік протиепізоотичних,
лікувальних,
лабораторно-діагностичних,
радіологічних та інших
ветеринарно-санітарних заходів, що
проводяться органами державної
ветеринарної медицини за рахунок
бюджетних та інших коштів (коштів
власників тварин і тваринницької
продукції).

Постановами Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 року №1348 та від
9 червня 2011 року №641 затверджені
переліки платних адміністративних
послуг, які надаються Державною
ветеринарною та фітосанітарною
службою, органами та установами, що
належать до сфери її управління, і
розміри плати за їх надання.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 2 БК України
основним плановим фінансовим
документом бюджетної установи, яким на
бюджетний період встановлюються
повноваження щодо отримання
надходжень і розподіл бюджетних
асигнувань на взяття бюджетних
зобов'язань та здійснення платежів для
виконання бюджетною установою своїх
функцій та досягнення результатів,
визначених відповідно до бюджетних
призначень - є кошторис.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року № 228 затверджено
Порядок складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ, відповідно до п. 1 якого
кошторис бюджетних установ має такі
складові частини:

- загальний фонд, який містить обсяг
надходжень із загального фонду бюджету
та розподіл видатків за повною
економічною класифікацією видатків
бюджету на виконання бюджетною
установою (далі - установа) основних
функцій або розподіл надання кредитів
з бюджету за класифікацією
кредитування бюджету;

- спеціальний фонд, який містить обсяг
надходжень із спеціального фонду
бюджету на конкретну мету та їх
розподіл за повною економічною
класифікацією видатків бюджету на
здійснення відповідних видатків
згідно із законодавством, а також на
реалізацію пріоритетних заходів,
пов'язаних з виконанням установою
основних функцій, або розподіл надання
кредитів з бюджету згідно із
законодавством за класифікацією
кредитування бюджету.

Пунктом 5 Порядку №228 визначено, що
установам можуть виділятися бюджетні
кошти тільки за наявності затверджених
кошторисів, планів асигнувань
загального фонду бюджету, планів
надання кредитів із загального фонду
бюджету, планів спеціального фонду.
Установи мають право брати бюджетні
зобов'язання витрачати бюджетні кошти
на цілі та в межах, установлених
затвердженими кошторисами, планами
асигнувань загального фонду бюджету,
планами надання кредитів із загального
фонду бюджету, планами спеціального
фонду.

З матеріалів справи вбачається, що
спеціальний фонд Херсонської міської
державної лікарні ветеринарної
медицини формується за рахунок
надходжень коштів від надання платних
послуг, пов'язаних з роботою по
ветеринарному контролю.

Згідно з п. 19 Порядку №228 розподіл
видатків або надання кредитів з
бюджету спеціального фонду проекту
кошторису проводиться виключно в межах
і за рахунок відповідних надходжень,
запланованих на цю мету в зазначеному
фонді.

Відповідно до п. 23 Порядку № 228 видатки
спеціального фонду кошторису за
рахунок власних надходжень плануються
у такій послідовності: за
встановленими напрямами використання,
на погашення заборгованості установи з
бюджетних зобов'язань за спеціальним
та загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду. При цьому
розпорядник бюджетних коштів здійснює
коригування обсягів узятих бюджетних
зобов'язань за загальним фондом
кошторису для проведення видатків з
цих зобов'язань із спеціального фонду
кошторису відповідно до бюджетного
законодавства.

Частиною 4 статті 13 БК України
встановлено, що власні надходження
бюджетних установ отримуються
додатково до коштів загального фонду
бюджету і включаються до спеціального
фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
поділяються на такі групи:

перша група - надходження від плати за
послуги, що надаються бюджетними
установами згідно із законодавством;

друга група - інші джерела власних
надходжень бюджетних установ.

У складі першої групи виділяються такі
підгрупи:

підгрупа 1 - плата за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю;

підгрупа 2 - надходження бюджетних
установ від додаткової (господарської)
діяльності;

підгрупа 3 - плата за оренду майна
бюджетних установ;

підгрупа 4 - надходження бюджетних
установ від реалізації в установленому
порядку майна (крім нерухомого майна).

У складі другої групи виділяються такі
підгрупи:

підгрупа 1 - благодійні внески, гранти
та дарунки;

підгрупа 2 - кошти, що отримують
бюджетні установи від підприємств,
організацій, фізичних осіб та від інших
бюджетних установ для виконання
цільових заходів, у тому числі заходів
з відчуження для суспільних потреб
земельних ділянок та розміщених на них
інших об'єктів нерухомого майна, що
перебувають у приватній власності
фізичних або юридичних осіб;

підгрупа 3 - кошти, що отримують вищі та
професійно-технічні навчальні заклади
від розміщення на депозитах тимчасово
вільних бюджетних коштів, отриманих за
надання платних послуг, якщо таким
закладам законом надано відповідне
право.

Власні надходження бюджетних установ
використовуються (з урахуванням
частини дев'ятої статті 51 цього
Кодексу) на: покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
послуг, що надаються бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю (за рахунок надходжень
підгрупи 1 першої групи); організацію
додаткової (господарської) діяльності
бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгрупи 2 першої групи);
утримання, облаштування, ремонт та
придбання майна бюджетних установ (за
рахунок надходжень підгрупи 3 першої
групи); ремонт, модернізацію чи
придбання нових необоротних активів та
матеріальних цінностей, покриття
витрат, пов'язаних з організацією
збирання і транспортування відходів і
брухту на приймальні пункти (за рахунок
надходжень підгрупи 4 першої групи);
господарські потреби бюджетних
установ, включаючи оплату комунальних
послуг і енергоносіїв (за рахунок
надходжень підгруп 2 і 4 першої групи);
організацію основної діяльності
бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгруп 1 і 3 другої групи);
виконання відповідних цільових
заходів (за рахунок надходжень
підгрупи 2 другої групи).

Згідно із ч. 9 ст. 51 БК України, якщо
обсяги власних надходжень бюджетних
установ перевищують відповідні
витрати, затверджені законом про
Державний бюджет України (рішенням про
місцевий бюджет), розпорядник
бюджетних коштів передбачає
спрямування таких надпланових обсягів
у першу чергу на погашення
заборгованості з оплати праці,
нарахувань на заробітну плату,
стипендій, комунальних послуг та
енергоносіїв.

Якщо такої заборгованості немає,
розпорядник бюджетних коштів
спрямовує 50 відсотків коштів на заходи,
що здійснюються за рахунок відповідних
надходжень, і 50 відсотків коштів - на
заходи, необхідні для виконання
основних функцій, але не забезпечені
коштами загального фонду бюджету за
відповідною бюджетною програмою. У
такому разі розпорядник бюджетних
коштів здійснює перерозподіл обсягів
узятих бюджетних зобов'язань за
загальним фондом бюджету для
проведення видатків за цими
зобов'язаннями із спеціального фонду
бюджету.

Відповідно до норм Бюджетного кодексу
України та Порядку № 228 основним
плановим документом бюджетної
установи є кошторис, який складається з
загального та спеціального фондів
Державного бюджету.

Бюджетні установи мають право
провадити діяльність виключно в межах
асигнувань, затверджених кошторисами.

Порядком № 228 передбачено, що видатки
спеціального фонду кошторису
здійснюються бюджетною установою на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням її основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду.

При цьому зазначені нормативні
документи не містять переліку видатків
за кодами економічної класифікації, на
які саме необхідно спрямовувати кошти,
отримані до спеціального фонду.

З кошторисів Лікарні, за період, що
підлягав ревізії, вбачається, що на
протязі 2011-2014 років за рахунок коштів
загального фонду передбачалось
фінансування видатків на оплату праці
працівників та нарахування на
заробітну плату, а також на часткову
оплату придбання товарів і послуг
(предмети, матеріали, обладнання та
інвентар; медикаменти та
перев'язувальні матеріали; оплата
послуг крім комунальних), витрат на
відрядження, оплату комунальних послуг
та енергоносіїв.

В той же час, протягом 2011-2014 років за
рахунок коштів спеціального фонду
Державного бюджету передбачалось
фінансування видатків лікарні на
виплату заробітної плати з
нарахуваннями та на оплату комунальних
послу (незабезпечені видатками
загального фонду), а також видатків на
заходи пов'язані з організацією
діяльності лікарні, що відповідає
вимогам Бюджетного кодексу України та
п. 23 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2002 року № 228.

Крім того, лікарнею було складено та
затверджено в установленому порядку
штатні розписи на відповідні роки, у
яких передбачено посади лаборантів та
ветсанітарів, які утримуються за
рахунок коштів загального фонду.

Ревізією не було виявлено порушень
щодо дотримання законодавства при
складанні, розгляді і затвердженні
кошторисів та при складанні штатних
розписів на 2011-2014 роки, що
підтверджується змістом акту ревізії
від 23.06.2014 року №07-18/31.

Відповідно до Закону України «Про
ветеринарну медицину», постанов
Кабінету Міністрів України від 15.08.1992
року №478, від 28.12.2011 року №1348 та від
09.06.2011 року №641 працівники Херсонської
міської державної лікарні
ветеринарної медицини, відповідно до
їх функціональних повноважень,
зобов'язані проводити
ветеринарно-санітарні та
лабораторно-діагностичні заходи,
джерелами фінансування яких
законодавчо передбачено як кошти
власників тварин і тваринницької
продукції, так і кошти державного
бюджету.

Судом 1-ї інстанції було вірно
встановлено, що оплата праці
працівників лікарні відбувається на
підставі загального трудового
законодавства: Законів України «Про
державну службу», «Про оплату праці»,
Кодексу законів про працю України,
постановами Кабінету Міністрів
України від 30.08.2002 року №1298 «Про оплату
праці працівників на основі Єдиної
тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів
з оплати праці працівників установ,
закладів та організацій окремих
галузей бюджетної сфери», від 11 грудня
1998 року №1960 «Про умови оплати праці
працівників підприємств, установ і
організацій державної ветеринарної
медицини» та інших нормативно-правових
актів. Зокрема, вона складається з
посадового окладу (тарифної ставки),
надбавок і доплат.

Статтею 7 БК України передбачено, що
одним з основних принципів бюджетної
системи є принцип цільового
використання бюджетних коштів - тобто
бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями.

Відповідно до ст. 48 БК України
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та здійснюють
платежі тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами,
враховуючи необхідність виконання
бюджетних зобов'язань минулих років,
узятих на облік органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів; щодо завдань (проектів)
Національної програми інформатизації -
після їх погодження з Генеральним
державним замовником Національної
програми інформатизації. Розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання за спеціальним фондом
бюджету виключно в межах відповідних
фактичних надходжень спеціального
фонду бюджету (з дотриманням вимог
частини другої статті 57 цього Кодексу).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду 1-ї інстанції про те, що
витрачання бюджетних коштів на виплату
заробітної плати лікарнею
здійснювалось відповідно до бюджетних
асигнувань та напрямків їх
використання.

Судом 1-ї інстанції було обґрунтовано
встановлено, що державною фінансовою
інспекцією не надано належних і
беззаперечних доказів вчинення
Лікарнею порушень, оскільки з доданих
до справи доказів вбачається, що
ревізорами лише констатовано факти
нарахування частині лаборантів та
ветсанітарів заробітної плати за
рахунок коштів загального фонду
кошторису (яким, до речі, передбачені ці
видатки) та виконання ними робіт,
пов'язаних із наданням платних послуг.

Будь-яких первинних документів, які б
свідчили про те, що цими працівниками
виконано роботи з надання платних
послуг в конкретному об'ємі, за який до
лікарні надійшли грошові кошти і на
підставі яких обчислено суму
заробітної плати, що повинна була, на
думку ревізорів, виплачена за рахунок
саме цих коштів, а не коштів загального
фонду кошторису, не було надано.

Відповідно до посадових інструкцій
лаборанта ветеринарної медицини І
категорії та ветеринарного санітара
лабораторії Ветеринарно-санітарної
експертизи на ринку, затверджених
начальником Херсонської
міськдержветлікарні 01.11.2012 року.,
завдання та обов'язки лаборанта та
ветсанітара є загальними, незалежно
від того, чи виконують вони функції,
пов'язані із державним ветеринарним
контролем, чи виконують роботу щодо
надання лікарнею платних послуг.

Органом фінансового контролю взагалі
не розраховувалась на підставі
визначення розміру та об'єму виконаних
лаборантом та ветсанітаром робіт з
надання платних послуг і отриманих
грошових коштів - конкретна сума
заробітної плати, яку належить
сплачувати за рахунок спеціального
фонду.

Виходячи з викладеного, суд 1-ї
інстанції дійшов вірного висновку, що з
огляду на специфіку діяльності
Лікарні, позивач не мав можливості
планувати доходи від платних послуг, а
відтак витрати спеціального фонду по
кодам КЕКВ 1111 (2111) і 1120 не могли бути ним
сплановані, оскільки неможливо
передбачити доходи від надання платних
послуг у майбутніх періодах.

У зв'язку з цим органом фінансового
контролю не обґрунтовано свій висновок
про те, що здійснена відповідно до
установлених бюджетних асигнувань
виплата працівникам заробітної плати
за рахунок коштів загального фонду
кошторису є неправомірною і що у такий
спосіб покрито видатки спеціального
фонду.

Враховуючи викладене, відповідачем не
було доведено як вчинення Лікарнею
порушення, так і його розміру.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 БК України, якщо
в процесі виконання бюджету зміна
обставин вимагає менших бюджетних
асигнувань головним розпорядникам
бюджетних коштів, Міністерство
фінансів України (місцевий фінансовий
орган) готує пропозиції про зменшення
відповідного бюджетного призначення
Державного бюджету України (місцевого
бюджету). Кабінет Міністрів України
(Рада міністрів Автономної Республіки
Крим, місцева державна адміністрація,
виконавчий орган відповідної місцевої
ради) у двотижневий строк подає до
Верховної Ради України (Верховної Ради
Автономної Республіки Крим,
відповідної місцевої ради) у
встановленому порядку пропозиції про
зменшення відповідних бюджетних
призначень Державного бюджету України
(місцевого бюджету).

Статтею 117 БК України визначено
вичерпний перелік заходів впливу до
учасників бюджетних процесів за
порушення бюджетного законодавства.

Суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що чинним
законодавством не передбачено такого
заходу впливу до одержувача бюджетних
коштів, яким є Лікарня, як покладення на
нього зобов'язання зменшити бюджетні
асигнування, то вимога ДФІ у
Херсонській області в цій частині не
ґрунтується на законі.

Таким чином, п. 2 вимоги Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області від 18 липня 2014 року №21-07-14-14/4240
не відповідає критеріям законності і
обґрунтованості, а тому не підлягає
виконанню Херсонською
міськдержветлікарнею.

Виходячи з вищевикладеного, суд 1-ї
інстанції дійшов правомірного
висновку про протиправність п. 2 вимоги
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області від 18 липня 2014 року
№21-07-14-14/4240 та відповідно про
обґрунтованість позовних вимог
Херсонської міськдержветлікарні.

У зв'язку з цим суд 1-ї інстанції вірно
вважав протиправним оскаржене
Лікарнею попередження про неналежне
виконання бюджетного законодавства
від 15 липня 2014 року №21-07-14-14/4155 прийняте
ДФІ в Херсонській області.

Згідно зі ст.ст. 116-118 БК України
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства з вимогою
щодо усунення порушення бюджетного
законодавства може застосовуватися
учасниками бюджетного процесу,
уповноваженими цим Кодексом на
здійснення контролю за дотриманням
бюджетного законодавства, тобто є
заходом впливу, який застосовується
виключно за порушення бюджетного
законодавства.

Статтею 116 БК України надано
визначення порушення бюджетного
законодавства та встановлено перелік
порушень, який не є вичерпним.

Статтею 117 БК України передбачено, що за
порушення бюджетного законодавства до
учасників бюджетного процесу може
застосовуватися в усіх випадках
виявлення порушень бюджетного
законодавства такий захід впливу, як
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства з вимогою
щодо усунення порушення бюджетного
законодавства. Виявлені порушення
бюджетного законодавства мають бути
усунені в строк до 30 календарних днів.

Судом 1-ї інстанції правомірно були
спростовані висновки щодо вчинення
Херсонською міськдержветлікарнею
порушення бюджетного законодавства,
застосування до неї такого заходу
впливу як попередження про неналежне
виконання бюджетного законодавства - є
безпідставним, а відповідне рішення
органу державного фінансового
контролю - протиправним.

Щодо позовних вимог про визнання
нечинним розпорядження ДФІ в
Херсонській області від 15.07.2014 року №68
про зупинення операцій з бюджетними
коштами на рахунках №№ 1371,
1371 за КПКВ 2802030 на термін до 13.08.2014
року, судом 1-ї інстанції було зазначено
наступне.

Зупинення операцій з бюджетними
коштами також є заходом впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Статтями 117 та 120 БК України
передбачено, що зупинення операцій з
бюджетними коштами - застосовується за
порушення бюджетного законодавства,
визначені пунктами 1-3, 10, 11, 14-29, 32-36, 38 і 40
ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, у порядку,
встановленому статтею 120 цього Кодексу.

Зупинення операцій з бюджетними
коштами полягає у зупиненні будь-яких
операцій із здійснення платежів з
рахунку порушника бюджетного
законодавства. Механізм зупинення
операцій з бюджетними коштами
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Зупинення операцій з бюджетними
коштами можливе на строк до 30 днів у
межах поточного бюджетного періоду,
якщо інше не передбачено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 19.01.2011 року №21 затверджено Порядок
зупинення операцій з бюджетними
коштами, п.п.2, 3, 6, 7, 8, 11 якого
передбачено, що зупинення операцій з
бюджетними коштами застосовується у
разі виявлення факту порушення вимог
бюджетного законодавства,
передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 117 БК України, і
полягає у зупиненні будь-яких операцій
із здійснення платежів з рахунків
розпорядників та/або одержувачів, крім
випадків, визначених абзацами третім -
п'ятим пункту 3 цього Порядку.

У разі прийняття уповноваженим органом
розпорядження про зупинення операцій
зупиненню підлягають операції з
бюджетними коштами на рахунках
розпорядників та/або одержувачів за
бюджетною програмою (кодом тимчасової
класифікації видатків та кредитування
місцевих бюджетів), за якою виявлено
порушення вимог бюджетного
законодавства.

Орган Державної казначейської служби
після надходження розпорядження про
зупинення операцій зупиняє операції на
відповідних рахунках і надсилає
уповноваженому органові корінець
такого розпорядження, який
підписується керівником (заступником
керівника) зазначеного органу та
скріплюється печаткою.

Платіжні доручення, подані
розпорядником та/або одержувачем для
здійснення платежів з рахунків, на яких
зупинені операції з бюджетними
коштами, повертаються після
надходження розпорядження про
зупинення операцій органом Державної
казначейської служби розпорядникові
та/або одержувачу без виконання разом з
попередженням про неналежне виконання
вимог бюджетного законодавства.

Підставою для відновлення операцій на
рахунках розпорядників та/або
одержувачів є: прийняття уповноваженим
органом розпорядження про відновлення
операцій з бюджетними коштами (далі -
розпорядження про відновлення
операцій) за формою згідно з додатком 2;
закінчення строку, зазначеного в
розпорядженні про зупинення операцій
або встановленого частиною другою
статті 120 БК України.

Орган Державної казначейської служби,
у якому відкрито рахунки, за якими
зупинено операції з бюджетними
коштами, після надходження
розпорядження про відновлення
операцій з бюджетними коштами або
закінчення строку, визначеного абзацом
третім пункту 8 цього Порядку,
відновлює операції з бюджетними
коштами відповідного розпорядника
та/або одержувача.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що
органом фінансового контролю у
оскарженому розпорядженні вказаний
строк зупинення операцій з бюджетними
коштами до 13.08.2014 року, з цього ж дня і на
даний час операції з бюджетними
коштами відновлені.

Судом 1-ї інстанції було вірно
зазначено, що коли закінчився строк дії
оскарженого розпорядження ДФІ в
Херсонській області і воно є виконано в
повному обсязі ще до моменту звернення
Лікарні як позивача до суду, зупинені
ним позивачу операції з бюджетними
коштами відновлені, а саме
розпорядження не має зворотної дії, суд
1-ї інстанції обґрунтовано вважав, що
воно на час розгляду даного спору не
порушує прав чи інтересів позивача.

Отже, відсутній сам предмет спору,
оскільки відсутні порушені права та
інтереси позивача, які б підлягали
судовому захисту.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
1-ї інстанції щодо необґрунтованості
позовних вимог в частині визнання
нечинним розпорядження ДФІ в
Херсонській області від 15.07.2014 року №68
про зупинення операцій з бюджетними
коштами.

Стосовно пунктів 3 та 4 вимоги
№21-07-14-14/4240 від 18.07.2014 року судом 1-ї
інстанції було зазначено наступне.

Пунктом 3 вимоги позивачу приписується
стягнути з керівника Лікарні кошти в
сумі 19205,59 гривень, які розцінюються
відповідачем як нанесена установі
шкода внаслідок незаконного
звільнення працівника, якого поновлено
на роботі судом.

Пунктом 4 вимоги на позивача покладено
обов'язок стягнути з ТОВ "Ск-Херсон", ПП
"Іванов-Буд", ВАТ "Херсонгазсервіс"
кошти, які безпідставно сплачені цим
особам внаслідок завищення вартості
виконаних будівельних робіт.

Відповідачем було кваліфіковано
виплату зазначених коштів як нанесення
спеціальному фонду Лікарні
матеріальної шкоди.

Згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року № 499/2011
Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальність винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
підконтрольних установ усунення
виявлених порушень законодавства;
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів
(підпункт 4 пункту 4 Положення).

Пунктом 6 Положення передбачено, що
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Положенням передбачено, що у разі, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави.

Згідно з п. 7 ст. 10 Закону України від 26
січня 1993 року "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Виходячи з викладеного, органу
державного фінансового контролю
надано можливість здійснювати
контроль за використанням коштів
державного і місцевого бюджету та у
разі виявлення порушень законодавства
пред'являти обов'язкові до виконання
вимоги щодо усунення таких
правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про наявність у органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В даному випадку ДФІ в Херсонській
області пред'явила вимогу від 18.07.201
року №21-07-14-14/4240 про усунення порушень,
виявлених під час ревізії, при цьому
оскаржувана вимога у пунктах 3 та 4
вказує на виявлені збитки та їхній
розмір, а також містить звернутий до
позивача припис про їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення перевіряє
суд, який розглядає цей позов, а не
позов підконтрольної установи про
визнання вимоги протиправною.

Однак у порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

Таким чином, пункти 3 та 4 оскарженої
вимоги, якими примусово стягуються
виявлені в ході ревізії збитки, не є
обов'язковими для виконання позивачем,
а отже не створюють для нього юридичних
наслідків, тому відсутні підстави для
задоволення позовних вимог Лікарні у
цій частині.

Аналогічна правова позиція у подібних
правовідносинах висловив Верховний
Суд України у постановах від 15 квітня
2014 року, від 13 травня 2014 року та 20
травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14,
21-93а14 відповідно).

На думку колегії суддів, пункти 3, 4
оскарженої вимоги не створюють для
позивача юридичних наслідків у вигляді
виникнення, зміни чи припинення прав і
обов'язків, а тому позовні вимоги про
визнання нечинними цих пунктів є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Судом 1-ї інстанції було встановлено, що
представник позивача не заперечував
факту порушення щодо розрахунків та
взаємовідносин з ТОВ "СК-Херсон",
зазначивши, що вказане порушення було
усунуто ще до завершення перевірки. Що
ж стосується вимог ДФІ у Херсонській
області щодо стягнення коштів з
контрагентів ПП "Іванов-Буд" та ВАТ
"Херсонгазсервіс" щодо завищення
вартості виконання робіт в сумах 2601,40
гривня та 7846,80 гривень, відповідно, то
представником позивача було визнано
вказану частину вимоги.

Також позивачем не було спростовано
доводів відповідача про наявність
порушення у вигляді завдання установі
матеріальної шкоди внаслідок
незаконного звільнення працівника
ОСОБА_2, що підтверджується судовими
рішеннями у справі №667/5824/13-ц, та
наявності згідно із приписами ст.ст. 134,
237 КЗпП України обов'язку службової
особи, винної у незаконному звільненні,
покрити шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації у зв'язку з
оплатою працівникові часу вимушеного
прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте ДФІ в Херсонській області не було
спростовано належними та допустимими
доказами правове обґрунтування
позовних вимог Херсонської
міськдержветлікарні і не доведено
правомірності своїх рішень, оформлених
у вигляді листа-вимоги та попередження
про неналежне виконання бюджетного
законодавства, в той час як останньою
доведено протиправність зазначених
рішень органу державного фінансового
контролю.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
установлено мінімальну заробітну
плату: у місячному розмірі - 1218 гривень.

Апелянт - Херсонська міська державна
лікарня ветеринарної медицини -
повинен був сплатити судовий збір за
подання апеляційної скарги на рішення
суду у розмірі 50 відсотків ставки, що
підлягає сплаті при поданні позовної
заяви, тобто 36 гривень 54 копійки.

Згідно на вищевикладене, судовий збір
мав би бути сплачений у розмірі 36
гривень 54 копійки, апелянт сплатив 10
гривень 50 копійок, тому Херсонська
міська державна лікарня ветеринарної
медицини має доплатити 26 гривень 04
копійки (36,54-10,50=26,04).

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції правильно
та у достатньому обсязі встановив
обставини справи, і ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Підстав для скасування чи зміни
постанови суду 1-ї інстанції колегія
суддів не вбачає, а доводи апеляційних
скарг вважає не суттєвими та такими, що
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200 та п. 1 ч. 1 ст. 205 КАС України,
колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційні скарги Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області та Херсонської міської
державної лікарні ветеринарної
медицини - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2014
року по адміністративній справі за
позовом Херсонської міської державної
лікарні ветеринарної медицини до
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області про визнання
протиправним рішення - залишити без
змін.

Стягнути з Херсонської міської
державної лікарні ветеринарної
медицини недоплачений судовий збір у
розмірі 26 гривень 04 копійки на користь
Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через 5-ть днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку у
відповідності до положень діючого
законодавства до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:/підпис/Ю.В.
ЯковлевСуддя:/підпис/М.П. Коваль
Суддя:/підпис/Н.В. Вербицька