Справа № 814/1798/14
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

28 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/1798/14

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Марич Є. В.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Ступакової І.Г.

- Шляхтицького О.І.

в зв'язку з відсутністю клопотань від
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю, справу
розглянуто згідно з п.1 ч.1 ст. 197 КАС
України,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 23
липня 2014 року у справі за позовом
Миколаївського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року Миколаївське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі Миколаївське ОВ ФСЗ
інвалідів) звернулося до суду з позовом
до ФОП ОСОБА_2 про
стягнення з відповідача 6 667, 40 грн.
заборгованості, з яких
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 6 540 грн. та пеня за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 127, 40 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував, що відповідач подавав до
центру зайнятості звіти про наявність
вакансій для інваліда, однак одне лише
подання звітів не можна вважати
виконанням нормативу робочих місць. За
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів він
повинен сплатити 6 667, 40 грн.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що обов'язок роботодавця відносно
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на робочі місця, оскільки цей
обов'язок покладено на позивача.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 23 липня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Миколаївського ОВ
ФСЗ інвалідів ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також що у зв'язку з тим, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги Миколаївського ОВ
ФСЗ інвалідів, перевіривши законність
і обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що чинне законодавство
не зобов'язує підприємства самостійно
займатися працевлаштуванням інвалідів
та з'ясовувати які саме інваліди
потребують роботи, отже, є
необґрунтованим покладення на
підприємство відповідальності у
вигляді штрафних санкцій за неналежне
виконання своїх обов'язків спеціально
уповноваженими органами.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71, 72 КАС України, ч.3 ст. 18, ст. 18-1, ст. 19,
ч.1 ст. 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні".

В апеляційній скарзі Миколаївського ОВ
ФСЗ інвалідів вказується, що у разі,
якщо на підприємстві з будь-яких причин
не було працевлаштовано необхідної
кількості інвалідів дане підприємство
є таким, що не виконало норматив, за що
повинно сплатити штрафні санкції.

Судова колегія не приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ст. 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Як вбачається із матеріалів справи, на
підприємстві не виконаний норматив
щодо працевлаштування 1 інваліду.

Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" встановлено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

При цьому,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена законодавством України, а
є заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст. 218 ГК
України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 ГК України передбачено,
що учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що він ужив
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно зі статтею 18-1 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

З матеріалів справи вбачається, що
протягом 2013 року відповідач подавав
звіти форми №3-ПН до Первомайського
МЦЗ, в яких вказував про наявність
вакантних посад для працевлаштування
інваліда (а.с. 34-51).

Крім того, відповідачем надано Довідку
Первомайського МЦЗ про участь у
заходах центру зайнятості та подання
звітності, в якій зазначено, що
відповідач протягом 2013 року приймав
участь у заходах центру зайнятості для
осіб з інвалідністю, а саме: Ямарка
вакансій - 18 квітня 2013 року, "Круглий
стіл" - 24 квітня 2013 року, ярмарка
вакансій - 02 грудня 2013 року, "Круглий
стіл" - 02 грудня 2013 року (а.с. 53).

Фактів відмови ФОП ОСОБА_2 в
працевлаштуванні інвалідів центром
зайнятості не зафіксовано.

У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх
залежних від нього заходів щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, на нього
не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.

Відсутність підстав для застосування
адміністративно-господарських санкцій
обумовлює відсутність об'єкту
обчислення пені, що свідчить про
передчасність та безпідставність її
пред'явлення.

За таких обставин, судова колегія
вважає висновок суду першої інстанції
про безпідставність вимог позивача
правильним.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 23 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
А.І. Бітов

Суддя:
І.Г. Ступакова

Суддя:
О.І. Шляхтицький