Справа № 826/14147/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" до Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання незаконним та скасування рішення відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 15 вересня 2014 року надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" (далі - позивач) до Регіонального управління Департаменту за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПС у місті Києві (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 28 лютого 2013 року № 260846/21-129/0085 про застосування фінансових санкцій (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки його прийнято на підставі висновків, зроблених відповідачем за результатами проведеної перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Ухвалою суду від 29 вересня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні, а також, відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), допущено заміну відповідача його процесуальним правонаступником - Головним управлінням Міндоходів у місті Києві (далі - відповідач).

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнала позов та просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із письмовими доказами на їх обґрунтування у судовому засіданні 20 жовтня 2014 року.

У судове засідання 27 жовтня 2014 року представник відповідача не прибула, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи вона повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 27 жовтня 2014 року судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження, про що відповідача повідомлено письмово.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу від 08 січня 2013 року № 4 та направлення від 08 січня 2013 року № 21-131/0006, відповідачем проведено перевірку магазину позивача, розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Кудряшова, 20-А (далі - магазин), за результатами якої 17 січня 2013 року складено акт № 0013/01/36592399 про результати фактичної перевірки з питань додержання суб’єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов’язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого, позивачем порушено п. 226.9 ст. 226 Податкового кодексу України (далі - ПК України), п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1251 "Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів" (далі - Положення № 1251), ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон).

Зі змісту акту перевірки вбачається, що у магазині, на підставі відповідної ліцензії, здійснюється роздрібна торгівля алкогольними напоями. У ході перевірки відповідачем виявлено, що у магазині зберігаються алкогольні напої з метою їх подальшої реалізації, які марковані марками акцизного податку, на яких зазначено суму акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, яка не відповідає сумі, встановленій з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукту та місткості тари.

Перелік алкогольних напоїв зазначено у додатку до акту перевірки, копія якого міститься у матеріалах справи.

У зв’язку з викладеним, 18 лютого 2013 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Суд погоджується з доводами представника позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів, а також аналізу наступних норм та обставин.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п. 80.1, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 86.5 ст. 86 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки: отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених ст. 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

З наявної у матеріалах справи копії наказу № 4 вбачається, що перевірку позивача призначено на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Як з’ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується змістом акту перевірки, такий акт, після його складання, надано для ознайомлення уповноваженій особі позивача, а саме керуючому магазином, яким акт перевірки підписано без зауважень. Зокрема, в акті перевірки керуючим магазином напроти "зауваження до акта перевірки" зазначено "не має".

У зв’язку з виявленим у ході перевірки порушенням позивачем норм законодавства, що полягало у зберіганні алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, відповідачем застосовано до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Копію оскаржуваного рішення уповноваженою особою позивача отримано 07 березня 2013 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не пропущено встановлений законом строк для звернення до суду з позовом, оскільки, згідно з нормами ПК України, термін оскарження рішення контролюючого органу, яким нараховано грошове зобов’язання, становить 1095 днів.

Стосовно правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон.

Відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з пп. 14.1.107, пп. 14.1.109 п. 14.1 ст. 14, пп. 213.1.3 п. 213.1 ст. 213, п. 215.1 ст. 215, п. 218.1 ст. 218 ПК України, марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Маркування алкогольних напоїв - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Об'єктами оподаткування є операції з реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції).

Спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво належать до підакцизних товарів.

Суми податку з товарів (продукції), які ввозяться на митну територію України, що підлягають сплаті, визначаються платниками податку самостійно, виходячи з об'єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку.

Відповідно до ст. 16 Закону, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно зі ст. 224 ПК України, контроль за правильністю обчислення і своєчасністю сплати до бюджету податку з підакцизних товарів (продукції), що виробляються на території України, здійснюється органами державної податкової служби. Контроль за правильністю обчислення і своєчасністю сплати до бюджету податку з підакцизних товарів (продукції), що ввозяться на митну територію України, під час митного оформлення здійснюється митними органами, крім випадків ввезення маркованої підакцизної продукції, контроль за правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджету якої покладається на органи державної податкової служби.

Відповідно до ст. 318 Митного кодексу України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з пп. 222.2.1, пп. 222.2.2 п. 222.2 ст. 222, п. 216.4 ст. 216 ПК України, податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) сплачується платниками податку до або в день подання митної декларації.

У разі ввезення маркованої підакцизної продукції на митну територію України податок сплачується під час придбання марок акцизного податку з доплатою (у разі потреби) на день подання митної декларації.

Датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання митним органом у визначених законодавством випадках.

З урахуванням вище викладених норм, суд приймає до уваги доводи представника позивача, що для імпортованої маркованої продукції передбачено перший строк сплати податку під час придбання марок акцизного податку, а остаточний розрахунок та строк сплати акцизного податку припадає на день подання митної декларації до митного органу.

Тобто, дата подання митної декларації до митного органу і є датою визначення ставки для сплати акцизного податку з імпортованої маркованої алкогольної продукції, а не дата розливу цієї продукції. Таке правило сплати податку при імпорті алкогольних виробів є ідентичним правилу для усієї імпортованої продукції, визначеним у п. 216.4 ст. 216 ПК України.

Поряд з цим, п. 222.1 ст. 222 ПК України визначено строки сплати податку з підакцизних товарів, вироблених на митній території України.

Отже, з метою встановлення відповідності між визначеною ставкою акцизного податку на час виробництва певної алкогольної продукції та фактично сплаченим розміром податку з такої продукції законодавцем встановлені певні правила.

Зокрема, відповідно до абзацу 4 п. 226.9 ст. 226 ПК України, вважаються такими, що немарковані алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Положення п. 226.9 ст. 226 ПК України є загальним, оскільки йдеться про алкогольні напої без їх поділу на вітчизняні та імпортовані, тому викладена норма має застосовуватись тільки у тих випадках, коли відсутні спеціальні норми.

Стосовно імпортованої алкогольної продукції встановлено спеціальний порядок визначення ставки податку.

Зокрема, згідно з пп. 222.2.2 п. 222.2 ст. 222 ПК України, ставка податку визначається не на день розливу такої продукції, а на день подання митної декларації.

Тобто, положення абзацу 4 п. 226.9 ПК України повинні застосовуватись тільки до алкогольної продукції, виробленої на митній території України, та не можуть бути застосовані до імпортованої алкогольної продукції, оскільки для неї дата розливу не є датою визначення ставки акцизного податку.

Отже, при перевезенні товару через митний кордон України митні органи здійснили митний контроль, за результатами якого товар потрапив на митну територію України. Це підтверджує, що акцизний податок сплачено імпортерами згідно з нормами чинного законодавства та дотримано усі істотні умови (вимоги) щодо імпортованого товару.

Вище викладені обставини свідчать про те, що алкогольна продукція була маркованою акцизними марками встановленого зразка, а суми акцизного податку, зазначені на акцизних марках, відповідали встановленим на той час ставкам акцизного податку на момент оформлення вантажно-митних декларацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення вище викладених норм у контексті з’ясованих обставин, суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" до Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання незаконним та скасування рішення відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). У зв’язку з тим, що представником позивача не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ними судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин