Справа № 826/16722/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/451
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2014 року 14:03
№ 826/16722/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання Легейді
Я.А., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільвер Телеком» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, за
участі представників сторін:

представника позивача Осипенко В.Ю.,

представника відповідача Сперкач С.В.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 18.11.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сільвер Телеком»
(далі - позивач) звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від 24
червня 2014 року № 8 та № 8

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 листопада 2014
року відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/16722/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 листопада 2014
року закінчено підготовче провадження
та призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 18.11.2014 представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення адміністративного
позову, з підстав викладених у
письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив.

На підставі наказу відповідача № 1651
від 29.05.2014, згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп.
78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) була
проведена документальна невиїзна
позапланова перевірка ТОВ «Сільвер
Телеком» () з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських відносин з ТОВ
«Пальміра-С» () та ТОВ
«Астра Кор» () за період
з 01.07.2011 по 30.06.2012, за результатом якої
складено акт перевірки від 04.06.2014 №
496/26-55-22-08/30782640 (т. 1, арк. 10-30).

Відповідачем за результатами
перевірки встановлені наступні
порушення податкового законодавства:

- ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті
чого занижено податок на прибуток на
загальну суму 109634,00 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України, в результаті чого завищено
податковий кредит в загальній сумі ПДВ
96638,00грн.

На підставі складеного акту перевірки
від 04.06.2014 № 496/26-55-22-08/30782640 податковим
органом винесені податкові
повідомлення-рішення від 24.06.2014:

- № 8, яким збільшено суму
податкового зобов'язання в розмірі
113571,00 грн., з якої: за основним платежем -
109634,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 3937,00 грн. за платежем:
податок на прибуток приватних
підприємств (Т. 1, арк. 36);

- № 8, яким збільшено суму
податкового зобов'язання в розмірі
120798,00 грн., з якої: за основним платежем -
96638,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 24160,00 грн. за платежем: ПДВ (Т.
1, арк. 35).

Проте, позивач не погодився з такою
позицією податкового органу та
оскаржив податкові повідомлення -
рішення від 24.06.2014 № 8 та № 8 в
адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 03.09.2014 скаргу
ТОВ «Сільвер Телеком» залишено без
задоволення, а податкові повідомлення -
рішення від 24.06.2014 № 8 та № 8 -
без змін (т. 1, арк. 45-52).

Рішенням Державної фіскальної служби
України від 26.09.2014 ТОВ «Сільвер
Телеком» залишено без задоволення, а
податкові повідомлення - рішення від
24.06.2014 № 8 та № 8 - без змін (т.
1, арк. 59-64).

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для прийняття відповідачем
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення став вирок
Шевченківського районного суду м.
Києва від 25.10.2012 по справі № 2608/15013/12 (т. 1,
арк. 21-23, 253-254).

Згідно даного вироку, Шевченківським
районним судом м. Києва встановлено, що
ОСОБА_3 в червні 2011 року, використовуючи
важке матеріальне становище ОСОБА_4,
запропонував за разову грошову
винагороду придбати та зареєструвати
підприємство ТОВ «Пальміра-С» (код
33784614), переконавши в законності та
правомірності своїх дій. ОСОБА_4,
будучи необізнаним про дійсні злочинні
наміри ОСОБА_3, погодився на його
пропозицію, після чого, 07.07.2011, прибувши
разом з ОСОБА_3 до офісного приміщення
приватного нотаріуса ОСОБА_5
Київського міського нотаріального
округу, підписав надані ОСОБА_3
документи, необхідні для придбання та
державної перереєстрації ТОВ
«Пальміра-С», а саме: протокол
загальних зборів учасників №2 від
07.07.2011 року про передачу ОСОБА_4 частки в
статутному фонді товариства в розмірі
100%, протокол загальних зборів
учасників №3 від 07.07.2011 року про
призначення директором. Після цього,
07.07.2011 року, ОСОБА_4, перебуваючи разом з
ОСОБА_3 у приватного нотаріуса ОСОБА_5,
підписав договір купівлі-продажу
частки у статутному капіталі ТОВ
«Пальміра-С», а також попередньо
виготовлений невстановленими особами
та наданий ОСОБА_3 статут ТОВ
«Пальміра-С». Не будучи обізнаною про
злочинні наміри ОСОБА_3, приватний
нотаріус ОСОБА_5 засвідчила договір
купівлі-продажу та справжність підпису
ОСОБА_4 у статуті ТОВ "Пальміра-С".

Крім того, Шевченківським районним
судом м. Києва встановлено, що ОСОБА_3
приблизно в серпні 2011 року,
використовуючи важке матеріальне
становище ОСОБА_6, запропонував за
грошову винагороду придбати та
зареєструвати підприємство ТОВ «Астра
Кор» (код 31452538), переконавши в
законності та правомірності своїх дій.
ОСОБА_6, будучи необізнаним про дійсні
злочинні наміри ОСОБА_3, погодився на
його пропозицію, після чого, 02.11.2011 року,
прибувши разом з ОСОБА_3 до офісного
приміщення приватного нотаріуса
ОСОБА_7 Київського міського
нотаріального округу, підписав надані
ОСОБА_3 документи, необхідні для
придбання та державної перереєстрації
ТОВ «Астра Кор», а саме: протокол
загальних зборів учасників №10/1 від
01.11.2011 року про вхід до складу учасників
товариства з затвердженням його частки
у розмірі 100% статутного капіталу, наказ
№3-15 від 01.11.2011 року про призначення
директором. Після цього, 01.11.2011 року,
ОСОБА_6, перебуваючи разом з ОСОБА_3 у
приватного нотаріуса ОСОБА_7, підписав
попередньо виготовлений
невстановленими особами та наданий
ОСОБА_3 статут ТОВ «Астра Кор». Не
будучи обізнаною про злочинні наміри
ОСОБА_3, приватний нотаріус ОСОБА_7
засвідчила справжність підпису ОСОБА_6
у статуті ТОВ «Астра Кор».

Крім того, згідно даного вироку,
допитаний в судовому засіданні
підсудний ОСОБА_3 свою винність в
інкримінованих йому злочинах,
передбачених ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 205,
ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 205 КК України визнав
повністю, в скоєному розкаявся та
підтвердив обставини справи.

Відтак, аналізуючи зібрані матеріали в
їх сукупності, Шевченківський районний
суд м. Києва встановив, що вина
підсудного ОСОБА_3 доведена повністю та
кваліфікація його дій за ч.3 ст. 27, ч.2 ст.
28, ч.1 ст. 205, ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 205 КК України
вірна, оскільки він, організував
створення суб'єкту підприємницької
діяльності з метою прикриття
незаконної діяльності, за попередньою
змовою групою осіб та повторно
організував придбання суб'єктів
підприємницької діяльності з метою
прикриття незаконної діяльності.

Таким чином, ДПІ у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві дійшла висновку, що ТОВ
«Пальміра-С» та ТОВ «Астра Кор»
використовувалися з метою прикриття
незаконної діяльності та надання
податкової вигоди третім особам.

Відтак, ДПІ у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві дійшла висновку, що надані до
перевірки акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), видаткові та
податкові накладні не можуть бути
взяті до уваги як первинні документи,
що підтверджують проведення
господарських операцій між юридичними
особами, а тому перевіркою не
підтверджується реальність проведення
господарських операцій між ТОВ
«Пальміра-С», ТОВ «Астра Кор» та ТOB
«Сільвер Телеком», а лише встановлено
документування зазначених операцій та
відображення в бухгалтерському обліку
без отримання результатів таких
операцій в дійсності.

Однак, ТOB «Сільвер Телеком» не
погоджується з податковими
повідомленнями - рішеннями від 24.06.2014 №
8 та № 8, а тому звернувся з
відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про відмову
у задоволенні позовних вимог виходячи
з наступних міркувань.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюються
Податковим кодексом України.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України,
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України,
доходи, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, включаються до
доходів звітного періоду за датою,
визначеною відповідно до статті 137, на
підставі документів, зазначених у
пункті 135.2 цієї статті, та складаються
з:

доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

Згідно п. 135.2 ст. 135 ПК України, доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135 ПК
України, інші доходи включають: інші
доходи платника податку за звітний
податковий період.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Крім того, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1
ст. 14 ПК України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Крім цього, правилами перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 р. № 363, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 р. за № 128/2568 визначено, що
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил № 363 встановлено, що
основним документом на перевезення
вантажів є товарно-транспортна
накладна, форму якої наведено в додатку
7 до цих Правил.

Отже, формування валових витрат
обумовлено придбанням платником
податків товарів, робіт (послуг) з метою
їх використання в межах господарської
діяльності та реалізується за
наявності у платника належно
оформлених підтверджуючих проведення
господарських операцій первинних
документів.

В той же час, згідно пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 17
ПК України, податок на додану вартість -
непрямий податок, який нараховується
та сплачується відповідно до норм
розділу V цього Кодексу

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України,
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання товарів
та послуг, місце постачання яких
розташоване на митній території
України.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України
встановлено, що базою оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті
14 ПК України податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно розділу V
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до пункту 201.8
статті 201 ПК України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК
України передбачено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів (послуг), на вимогу їх покупця,
та є підставою для нарахування
податкового кредиту.

Із системного аналізу положень цих
норм законодавства України вбачається,
що право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наступних умов: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
(реального) здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
операцією з придбання товарів чи
послуг та потребою використання в
господарській діяльності;
документального підтвердження факту
здійснення господарської операції
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів (у т.ч. платіжних), які
супроводжують операції певного виду та
підтверджують їх фактичне виконання;
наявності у покупця належним чином
складеної податкової накладної, яка
має усі обов'язкові реквізити.

Крім цього, відповідно до пункту 198.6
статті 198 ПК України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Крім того, засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні врегульовані
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).
Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Господарські операції, як
зазначено в пункті 5 статті 9 цього
Закону, повинні бути відображені в
облікових регістрах у тому звітному
періоді, в якому вони були здійснені.
Відповідно до статті 11 Закону, на
основі даних бухгалтерського обліку
підприємства зобов'язані складати
фінансову звітність.

Як зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємства або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясувати,
зокрема, такі обставини: рух активів у
процесі здійснення господарської
операції; установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг), спорудження
основних фондів, імпортом товарів
(послуг), понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV
метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-ХІV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Визначення терміну "первинний
документ" наведено у статті 1 Закону №
996-ХІV: первинний документ - документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Частиною 2 статті 9 даного Закону
встановлено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам
належить звертати особливу увагу на
дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, між ТOB «Сільвер
Телеком» та ТОВ «Пальміра-С»
(підрядник), в особі директора ОСОБА_4
було укладено договір № 110818 від 18.08.2011
(Т. 1, арк. 66-67).

Згідно умов даного договору, підрядник
зобов'язується виконати і здати
замовнику роботи з реконструкції та
модернізації кабельної лінії зв'язку
шляхом заміни оптичного кабелю, згідно
специфікації, наведеної в додатку № 1
до договору, а замовник зобов'язується
прийняти і оплатити ці роботи.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: додаток № 1, акт виконаних
робіт та податкову накладну за
підписом ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 68-70).

Крім цього, між ТOB «Сільвер Телеком» та
ТОВ «Пальміра-С» (підрядник), в особі
директора ОСОБА_4 було укладено договір
№ 110919 від 19.09.2011 (Т. 1, арк. 71-72).

Згідно умов даного договору, підрядник
зобов'язується виконати і здати
замовнику роботи з реконструкції та
модернізації кабельної лінії зв'язку
шляхом заміни оптичного кабелю, згідно
специфікації, наведеної в додатку № 1
до договору, а замовник зобов'язується
прийняти і оплатити ці роботи.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: додаток № 1, акт
прийому-передачі матеріалів, акт
виконаних робіт та податкову накладну
за підписом ОСОБА_4 (т. 1, арк. 73-76).

Крім цього, між ТOB «Сільвер Телеком» та
ТОВ «Пальміра-С» (підрядник), в особі
директора ОСОБА_4 було укладено договір
№ 111003 від 03.10.2011 (Т. 1, арк. 77-78).

Згідно умов даного договору, підрядник
зобов'язується виконати і здати
замовнику роботи з ремонту та
відновлення кабельної лінії зв'язку
шляхом заміни оптичного кабелю, згідно
специфікації, наведеної в додатку № 1
до договору, а замовник зобов'язується
прийняти і оплатити ці роботи.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: додаток № 1, акт виконаних
робіт та податкову накладну за
підписом ОСОБА_4 (т. 1, арк. 79-81).

Крім цього, між ТOB «Сільвер Телеком» та
ТОВ «Пальміра-С» (підрядник), в особі
директора ОСОБА_4 було укладено договір
№ 111107 від 07.11.2011 (Т. 1, арк. 82-83).

Згідно умов даного договору, підрядник
зобов'язується виконати і здати
замовнику роботи з будівництва
кабельної лінії зв'язку шляхом заміни
оптичного кабелю, згідно специфікації,
наведеної в додатку № 1 до договору, а
замовник зобов'язується прийняти і
оплатити ці роботи.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: додаток № 1, акт
прийому-передачі матеріалів, акт
виконаних робіт та податкову накладну
за підписом ОСОБА_4 (т. 1, арк. 84-87).

Крім цього, між ТOB «Сільвер Телеком» та
ТОВ «Пальміра-С» (підрядник), в особі
директора ОСОБА_4 було укладено договір
№ 111114 від 14.11.2011 (Т. 1, арк. 88-89).

Згідно умов даного договору, підрядник
зобов'язується виконати і здати
замовнику роботи з ремонту та
відновлення кабельної лінії зв'язку
шляхом заміни оптичного кабелю, згідно
специфікації, наведеної в додатку № 1
до договору, а замовник зобов'язується
прийняти і оплатити ці роботи.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: додаток № 1, акт виконаних
робіт та податкову накладну за
підписом ОСОБА_4 (т. 1, арк. 90-92).

Крім цього, між ТOB «Сільвер Телеком» та
ТОВ «Пальміра-С» (підрядник), в особі
директора ОСОБА_4 було укладено договір
№ 111205 від 05.12.2011 (Т. 1, арк. 93-94).

Згідно умов даного договору, підрядник
зобов'язується виконати і здати
замовнику роботи з ремонту та
відновлення кабельної лінії зв'язку
шляхом заміни оптичного кабелю, згідно
специфікації, наведеної в додатку № 1
до договору, а замовник зобов'язується
прийняти і оплатити ці роботи.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: додаток № 1, акт виконаних
робіт та податкову накладну за
підписом ОСОБА_4 (т. 1, арк. 95-97).

Крім того, позивач надав суду
банківські виписки на підтвердження
перерахування позивачем коштів для
оплати наданих ТОВ «Пальміра-С» робіт
(т. 1, арк. 45-155).

Крім цього, позивачем надано суду
докази щодо використання отриманих
робіт від ТОВ «Пальміра-С» у
господарській діяльності ТOB «Сільвер
Телеком» (т. 1, арк. 180-198).

Проте, із наданих договорів можливо
лише встановити, що ТOB «Сільвер
Телеком» мало господарські
взаємовідносини, однак, жодним чином не
можливо встановити факт надання ТОВ
«Пальміра-С» робіт, згідно
вищенаведених договорів.

Крім цього, між ТOB «Сільвер Телеком» та
ТОВ «Астра Кор» (виконавець), в особі
директора ОСОБА_6 було укладено договір
№ 111201 від 01.12.2011 (Т. 1, арк. 98-101).

Згідно умов даного договору, замовник
замовляє, а виконавець надає послуги з
виконання сервісного обслуговування
телекомунікаційного та комп'ютерного
обладнання замовника та проведення
профілактичних та ремонтних робіт.

Відповідно до 3.2 договору, до вартості
послуг, що виконавець надає замовнику
за договором щомісяця входять:

- консультації по телефону стосовно
правильного використання обладнання
та його програмного забезпечення;

- антивірусна профілактика
програмно-технічних комплексів;

- загальна профілактика технічних
засобів;

- вирішення проблем програмного
забезпечення та дрібний ремонт
технічних засобів;

- моніторинг цифрових каналів і трактів
телекомунікаційного обладнання
замовника;

- контрольні виміри каналостворюючого
обладнання на наявність помилок і
придатність його для подальшого
використання;

- проведення резервного копіювання
бази даних АТС на магнітооптичні носії;

- надання консультацій стосовно
з'явлення нових технічних засобів та
програмного забезпечення на
телекомунікаційному ринку України;

- надання консультацій стосовно нових
видів сервісу для споживачів в області
телекомунікаційного бізнесу (ноу-хау).

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: додатки № 1 та № 2, акти
виконаних робіт та податкові накладні
за підписом ОСОБА_6. (т. 1, арк. 102-109).

Крім того, позивач надав суду
банківські виписки на підтвердження
перерахування позивачем коштів для
оплати наданих ТОВ «Астра Кор» послуг
(т. 1, арк. 45-155).

Крім цього, позивачем надано суду акт
державної комісії з прийняття в
експлуатацію закінченого будівництва
об'єкта у сфері телекомунікацій від
19.06.2006 щодо використання отриманих
послуг від ТОВ «Астра Кор» у
господарській діяльності ТOB «Сільвер
Телеком» (т. 1, арк. 175).

Проте, із наданого акту не можливо
встановити, що ТОВ «Астра Кор» надавало
послуги, згідно договору № 111201 від
01.12.2011.

Таким чином, відсутні належні докази
щодо реальності господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Пальміра-С», ТОВ «Астра Кор».

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позивачем не доведена
реальність операцій з ТОВ «Пальміра-С»
та ТОВ «Астра Кор», оскільки не
підтверджується факт придбання ТOB
«Сільвер Телеком» робіт (послуг) саме у
вищенаведених контрагентів.

Здійснюючи правовий аналіз
обґрунтованості висновків податкового
органу щодо нікчемності правочинів,
укладених між позивачем та
контрагентами, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 № 1936/11/13-11 вбачається, що сама
собою наявність окремих документів не
є підставою для висновків про
реальність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю не мали
місце. Наявність формально складених,
але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Таким чином, необхідними умовами для
визнання угоди недійсною є її
укладання з метою, що завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оскаржуваний правочин). До
оскаржуваних правочинів належить
зокрема фіктивний правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК
України).

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставши можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.

Статтею 207 Господарського кодексу
України передбачено, що господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Недійсною може бути визнано також
нікчемну умову господарського
зобов'язання, яка самостійно або в
поєднанні з іншими умовами
зобов'язання порушує права та законні
інтереси другої сторони або третіх
осіб. Нікчемними визнаються, зокрема,
такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають
або обмежують відповідальність
виробника продукції, виконавця робіт
(послуг) або взагалі не покладають на
зобов'язану сторону певних обов'язків;
допускають односторонню відмову від
зобов'язання з боку виконавця або
односторонню зміну виконавцем його
умов; вимагають від одержувача товару
(послуги) сплати непропорційно
великого розміру санкцій у разі
відмови його від договору і не
встановлюють аналогічної санкції для
виконавця.

Таким чином, необхідними умовами для
визнання угоди недійсною є її
укладання з метою, що завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.

При цьому, згідно з позицією Верховного
Суду України (справа № 21-421а11), первинні
документи, підписані невстановленими
особами, не можуть бути підставою для
формування податкового кредиту.

Таким чином, надані позивачем
документи не дають можливості
встановити реальність здійснених
операцій та факт використання в
господарській діяльності позивача, а
лише фіксують господарські операцій з
вищезазначеним контрагентом.

Крім цього, вироком Шевченківського
районного суду м. Києва від 25.10.2012 по
справі № 2608/15013/12 встановлено, що ТОВ
«Пальміра-С» (директор - ОСОБА_4) та ТОВ
«Астра Кор» (директор - ОСОБА_6) були
зареєстровані за разову грошову
винагороду на ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які
погодилися на відповідну пропозицію
ОСОБА_3, який визнав свою винність в
інкримінованих йому злочинах.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, договори, акти та податкові
накладні від імені ТОВ «Пальміра-С»
були підписані директором ОСОБА_4, а від
імені ТОВ «Астра Кор» були підписані
директором ОСОБА_6

В той же час, вироком Шевченківського
районного суду м. Києва від 25.10.2012 по
справі № 2608/15013/12 встановлено, що
вищевказані особи зареєстрували на
своє ім'я товариства за разову грошову
винагороду.

З огляду на зазначене, податковий орган
дійшов правильного висновку про те, що
взаємовідносини між ТOB «Сільвер
Телеком» та ТОВ «Пальміра-С», ТОВ
«Астра Кор» не спричиняють реального
настання правових наслідків, укладені
позивачем з ТОВ «Пальміра-С», ТОВ
«Астра Кор» договори, податкові
накладні та інші первинні документи не
мають юридичної сили первинних
документів, оскільки не відповідають
вимогам Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та Положенню "Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, що унеможливлює їх
відображення в регістрах
бухгалтерського та податкового обліку,
у податковій звітності.

Крім того, за змістом пункту 1 "Порядку
заповнення податкової накладної",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 № 1379,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 22 листопада 2011 р. за N 1333/20071,
який діяв з 16.12.2011 по 01.03.2014 (далі -
Порядок № 1379), податкову накладну
заповнює особа, яка зареєстрована як
платник податку в податковому органі
та якій присвоєно індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість.

Відповідно до п. 16 Порядку № 1379, усі
примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
постачання товарів/послуг, та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця. Податкова накладна
не підписується покупцем
товарів/послуг і не скріплюється його
печаткою.

Згідно п. 6.3 Порядку № 1379, не дає права
покупцю на віднесення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту:

відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;

порушення порядку заповнення
податкової накладної;

податкова накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

У ході розгляду справи встановлено, що
ТОВ «Пальміра-С» та ТОВ «Астра Кор»,
податкові накладні якого стали
підставою для формування ТOB «Сільвер
Телеком» податкового кредиту, були
зареєстровані за грошову винагороду на
ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а тому виписані від їх
імені податкові накладні не можна
вважати належно оформленими та
підписаними повноважними особами
звітними документами, які посвідчують
факт придбання товарів, робіт чи
послуг.

Отже, віднесення відображених у них сум
ПДВ до податкового кредиту є
безпідставним.

Таким чином, суд погоджується з
висновком державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві щодо донарахування позивачу
податкових зобов'язань з податку на
прибуток та ПДВ, оскільки, сама лише
наявність у ТOB «Сільвер Телеком»
податкових накладних та актів
прийняття робіт (наданих послуг),
виписаних від імені його контрагентів
не є достатньою підставою для
включення сум ПДВ до податкового
кредиту та віднесення витрат до
валових витрат позивача, пов'язаних із
господарською діяльністю товариства.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що господарські операції між
позивачем та його контрагентами не
мали товарного характеру, не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені
договорами, а оформлені лише
документально, що, в свою чергу,
призвело до встановлення податковим
органом порушень норм податкового
законодавства.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог та відсутності підстав
для їх задоволення.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а, відтак, такими, що
не підлягають задоволенню.

В даному випадку відсутнє
документальне підтвердження судових
витрат відповідача, а тому вони
стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Відмовити у задоволенні позову
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільвер Телеком»
повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільвер Телеком»
() решту суми судового
збору у розмірі 4218,63 грн. (чотири тисячі
двісті вісімнадцять грн. 63 коп.) на
розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 20 листопада 2014 року.