Справа № 820/15664/14
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.Справа №
820/15664/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Дудка О.А. Дудк Русанової В.Б.

представника позивача Онопрієнко Л.М.

представника відповідача Губської В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30.09.2014р.
по справі № 820/15664/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промгідропривод"

до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 30.09.2014 р.
позов ТОВ "Промгідропривод" задоволено.

Скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
, № від 18.06.2014 р.

Державна податкова інспекція у
Дзержинському районі м. Харкова
(далі-відповідач ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова), не погодившись з
судовим рішенням подала апеляційну
скаргу, в якій простить скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30.09.2014 р. та
винести нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування посилається на
порушення судом норм матеріального
права, п.138.1,138.4, 138.8.1 , п. 138.8 ст.138, п.198.1,
198.6 ст.198 ПК України, неврахування
доказів безтоварності господарських
операцій, що привело до невірного
вирішення справи

Представник відповідача в судовому
засіданні скаргу підтримав просив її
задовольнити. Представник ТОВ
"Промгідропривод" (далі-позивач) в
судовому засіданні проти скарги
заперечував, просив залишити її без
задоволення, постанову суду першої
інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши докази
по справі, вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Оскаржувана постанову переглянута в
межах апеляційної скарги згідно ст. 195
КАС України.

Судом встановлено, що ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
"Промгідропривод" з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
податку на прибуток, податку на додану
вартість, валютного законодавства за
період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за
результатами якої складено акт
перевірки № 2146/20-30-22-01/30139290 від 03.06.2014 р.
(т. 1, а.с. 44-89).

За висновками акту перевірки,
позивачем порушено:

п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.4, п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138,
п.п.139.1.9 п.39.1 ст.139 ПК України, в
результаті чого ним заниження податку
на прибуток на загальну суму 101 225,0 грн. (
ІІ квартал 2011 року - 2 493,00 грн., ІІІ
квартал 2011 року - 72 830,00 грн., ІV квартал
2011 року - 21 083,00 грн., І квартал 2012 року - 1
525,00 грн., ІІІ квартал 2012 року - 2100,00 грн.,
ІV квартал 2012 року - 438,00 грн., 2013 рік - 757,00
грн.;

п.198.1 ст.198, п.198.3 ст.198, п.198.6 ст.198 ПК
України, у зв'язку із чим підприємством
занижено ПДВ на загальну суму 82 877,0 грн.
(за серпень 2011 року - 42 952,00 грн., вересень
2011 року - 20 378,00 грн., листопад 2011 року - 18
333,00 грн., листопад 2012 року - 417,00 грн.,
травень 2013 року - 797,00 грн.)

18.06.2014 р. в зв'язку із виявленими
порушеннями відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення:

№ , яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 102 430,00 грн., (основним платежем
101 225,00 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 1 205,00 грн.);

№ , яким підприємству визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 103 596,25 грн.
(основним платежем 82 877,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 20 719,25 грн.) (т. 1, а.с. 90, 91).

Підставою донарахування позивачу
податкових зобов'язань та штрафних
санкцій слугували висновки
податкового органу про не зменшення
позивачем витрат, що враховуючись при
визначені об'єкта оподаткування, у
зв'язку з отриманням в процесі
виробництва зворот них відходів , та як
наслідок завищення витрат в загальній
сумі 28 099,0 грн., а також неправомірне
формування податкового кредиту по
господарських операціях позивача з ТОВ
ВФ « Лепта», ТОВ ТПК «Укртехкомплект»,
ТОВ « Астер».

Задовольняючи позов , суд першої
інстанції виходив з того, що висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог податкового та іншого
законодавства, не доведені належними
доказами, позивачем підтверджено
правомірність формування податкового
кредиту, вірно визначено сума податку
на прибуток та на додану вартість, а
тому збільшення позивачу грошових
зобов'язань, призначення штрафних
санкцій, спірними рішеннями є
неправомірним.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
зважаючи на таке.

Судом встановлено, що основними видами
діяльності позивача за КВЕД є: -
неспеціалізована оптова торгівля, -
виробництво інших машин і устаткування
спеціального призначення, -
дослідження й експериментальні
розробки у сфері інших природних і
технічних наук, - ремонт і технічне
обслуговування машин і устаткування
промислового призначення, -
установлення та монтаж машин і
устаткування (т. 1, а.с. 15).

Щодо доводів апеляційної скарги про
правомірність визначення позивачу
об'єкту оподаткування, у зв'язку з
отриманням в процесі виробництва
зворотних відходів, завищення ним
витрат в загальній сумі 28 099,00 грн.,
колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, та підтверджено в
суді апеляційної інстанції , що 13.07.2012 р.
між ТОВ "Техпромсталь" (покупець) та ТОВ
"Промгідропривод" (постачальник)
укладено договір купівлі-продажу лома
та відходів чорних металів №13/7, за
умовами якого позивач реалізував
покупцю сталеву стружку (т. 1 а.с. 115).

Також 08.06.2011р., ТОВ "Промгідропривод"
(постачальник) на підставі договору
поставки №0806/11 продав ТОВ "СДТ-Сталь"
сталеву стружку. (т. 1, а.с. 106-107).

Виконання договорів податковим
органом не ставиться під сумнів, та
підтверджується договорами,
видатковими накладними, податковими
накладними, актом здачі-приймання лому
чорних металів, специфікаціями. (т. 1,
а.с. 108- 116, 119, 120).

Зазначена стружка була оприбуткована
позивачем за ціною вартості реалізації
в тих же самих періодах, коли відбулася
реалізація . Також підприємство в тих
же самих податкових періодах в другому
кварталі 2011р. , першому та третьому
кварталі 2012р. виключило зі складу
валових витрат вартість зворотних
відходів у розмірі 28 099,0 грн., що
підтверджується актом інвентаризації
стружки сталевої, наказом про
призначення інвентаризаційної комісії
, актами інвентаризації сталевої
стружки .

Реалізована сталева стружка для
позивача є зворотним відходом
виробництва.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із, зокрема, витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, 18.11 цієї статті.

Згідно п. 138.4 Податкового кодексу
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних
робіт, наданих послуг складається з
витрат, прямо пов'язаних з виробництвом
таких товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, а саме: прямих
матеріальних витрат; прямих витрат на
оплату праці;

амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Відповідно до п.138.8.1 ПК України до
складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що позивачем
реалізовано металеву стружку в другому
кварталі 2011 року на суму 10 836,00 грн. без
ПДВ, в першому кварталі 2012 року на суму 7
262,50 грн. без ПДВ, в третьому кварталі 2012
року на суму 10 000,00 грн. без ПДВ., в
загальній сумі 28 099,00 грн. Зазначена
металева стружка оприбуткована ТОВ
"Промгідропривод" за ціною чистої
вартості реалізації в тих же самих
періодах, коли відбулась реалізація.

В цих же періодах зі складу валових
витрат позивачем виключено вартість
зворотних відходів, що підтверджується
копіями наказів про інвентаризацію,
актів інвентаризації стружки стальної
(т. 1, а.с. 98-105).

Такий порядок відображення зворотних
відходів по складу валових витрат
другого кварталу 2011 року, першого та
третього кварталу 2012 відповідає
вимогам п. 138.8. ПК України, оскільки
позивач відобразив скоригований
показник валових витрат на суму
зворотних відходів.

Доводи апеляційної скарги про
порушення позивачем податкової
дисципліни, неправильну сплату
податків до бюджету колегія суддів
відхиляє за необґрунтованістю.

Відповідачем не надано доказів
неправильного визначення позивачем
об'єкту оподаткування, у зв'язку з
отриманням в процесі виробництва
зворотних відходів, завищення ним
витрат в загальній сумі 28 099,00 грн., а
також не надано доказів не зменшення
позивачем витрат , що враховуються при
визначені об'єкту оподаткування, у
зв'язку з отриманням в процесі
виробництва зворотних відходів.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо безпідставного
донарахування позивачу податку на
прибуток та неправомірності
податкового повідомлення-рішення №
від 18.06.2014 р.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неправомірне формування податкового
кредиту позивачем по безтоварним
господарським операціям з ТОВ ВФ «
Лепта», ТОВ ТПК «Укртехкомплект», ТОВ «
Астер» колегія суддів зазначає
наступне.

Судом встановлено, та підтверджено в
суді апеляційної інстанції , що між ТОВ
"Промгідропривод" (покупець) та ТОВ ВФ
"Лепта" (постачальник) укладено договір
поставки № 3/01-11 від 10.01.2011 р. за умовами
якого позивач придбав гідрообладнання
(т. 1 а.с. 121-124).

В підтвердження виконання умов
договору позивачем надано як до
перевірки, так і до суду договір,
специфікації до договору, видаткові
накладні, податкові накладні, платіжні
доручення (т. 1, а.с. 125- 154).

Навантаження, перевезення та
розвантаження товару здійснено ТОВ
"Промгідропривод" з використанням
власних транспортних засобів та
трудових ресурсів, що підтверджується
копіями товарно-транспортних
накладних, свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, копією трудової
книжки та наказом (т. 1 а.с. 131, 135, 136, 140, 145,
149, 153, 237-241).

Придбаний товар доставлений на склад
позивача, який перебуває в його
користуванні на підставі договору №
10/10/02 від 01.10.2010 р. ТОВ "НТП ГПА",
зазначений товар оприбутковано в
бухгалтерському обліку. (т. 1 а.с. 27-40).

Судом також встановлено, що на підставі
усного договору, та рахунку-фактури № 42
від 28.11.2012 р. ТОВ "ТПК
Укртехкомплект" (постачальник)
поставив ТОВ "Промгідропривод" товар:
патрон, токарний 3-х кулачковий 250мм. (т.
1, а.с. 155).

В підтвердження виконання договору
позивачем як до перевірки , так і до
суду надано видаткову накладну,
податкову накладну, рахунок -фактуру,
платіжне доручення (т. 1, а.с. 156- 159).

Доставка та оприбуткування товару від
ТОВ "ТПК Укртехкомплект" здійснено на
склад позивача (м. Харків, пров.
Пластичний, 4), що підтверджується
копією товарно-транспортної накладної
(т. 1 а.с. 158).

Судом встановлено, що між ТОВ
"Промгідропривод" (покупець) та ТОВ
"Астер-В" (продавець) укладено договір
№ 12/01 від 14.01.2013 р., за умовами якого
позивач придбав металопродукції (т. 1,
а.с. 160-162).

В підтвердження виконання договору
позивачем як до перевірки , так і до
суду надано договір, рахунки, видаткові
накладні, податкові накладні, платіжні
доручення (т. 1, а.с. 163-169).

Доставка та оприбуткування товару від
ТОВ "ТПК Укртехкомплект" здійснено на
склад позивача (м. Харків, пров.
Пластичний, 4), що підтверджується
копією товарно-транспортної накладної
подорожнього листа, довіреностями (т. 1,
а.с. 168, 243-248).

Судом також встановлено, що придбаний
товар використано позивачем у
господарській діяльності шляхом
використання у виробництві та шляхом
подальшого продажу, зокрема на користь
ЗАТ "Новокраматорський машинобудівний
завод", ПАТ "Артемівський завод по
обробці кольорових металів", ТОВ
"Гідротехкомплекс", ТОВ фірма "Ромб", ВАТ
"Алчевський коксохімічний завод", ПАТ
"Дніпропетровський металургійний
завод імені Комінтерну", ТОВ "Шлях", ПАТ
"АЗОВЗАГАЛЬМАШ", ЗАТ "Артемівський
машинобудівний завод "ВІСТЕК", ТОВ
"Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат", ТОВ "Електрогідросервіс", ТОВ
"Транссервіс", ТОВ "Електродний завод
"Індустрія", ТОВ "СРЗ", що
підтверджується копіями відповідних
договорів, рахунків-фактур,
податковими, видатковими накладними (т.
2, а.с. 8-237).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку із, зокрема:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.2, ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг, або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням
товарів/послуг,не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139 ст.139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку на
нарахування податку.

Відповідно до абз.1 п.44.2. статті 44 ПК
України для обрахунку об'єкта
оподаткування платник податку
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що виконання
умов зазначених вище договорів
підтверджують видаткові накладні,
податкові накладні та
товарно-транспортні накладні, копії
яких знаходяться в матеріалах справи,
складені з дотриманням вимог статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», статті 201 Податкового кодексу
України і містять у собі відомості щодо
змісту та обсягу проведених операцій,
які узгоджуються між собою і, у свою
чергу, підтверджують правомірність
декларування позивачем податкового
кредиту з податку на вартість. Також
судом встановлено здійснення оплати за
придбаний товар та використання його в
господарській діяльності.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність доказів переміщення
товару, колегія суддів вважає
помилковими, та такими, що
спростовуються матеріалами справи, а
саме наявними в справі
товарно-транспортними накладними,
свідоцтвами про реєстрацію
транспортних засобів, тощо.

Відповідачем не надано доказів
фізичної відсутності товарів у натурі,
а так само їх використання не за
призначенням, відсутності
матеріальних, трудових або будь-яких
інших виробничих ресурсів у позивача.

З огляду на зазначене колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо правомірного
формування позивачем податкового
кредиту, який позивачем враховано при
визначенні податкового зобов'язання з
ПДВ.

Посилання апеляційної скарги на акти
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
ВФ "Лепта" №568/20-30-22-01/2466787 від 24.02.2014р.
щодо документального підтвердження
господарських відносин з ТОВ
"АКПД-плюс", ПП "Баварія-Ф", акту №
64/20-33-22-03-07/36033884 від 24.01.2014 р. про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "ТПК Укртехкомплект" щодо
документального підтвердження
господарських відносин з платниками
податків, їх реальності та повноти
відображення в обліку за листопад 2012 р.
- 2013 р., а також акту позапланової
виїзної перевірки ТОВ "Астер-В" №
184/22.5-21/32952208 від 30.08.3013 р., в яких
зазначено про відсутність ознак
реальності вчинення господарських
операцій контрагентами позивача,
колегія суддів вважає недостатніми для
позбавлення позивача права на
відображення вартісних даних по
операціям, здійсненим зі своїми
безпосередніми контрагентами.

Згідно ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Податкового
кодексу України, відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку несе платник
податків.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування.

Так, відповідачем до суду першої
інстанції акти перевірки контрагентів
позивача не надавалися , а тому
посилання відповідача на їх не
врахування судом є необґрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що надані до
суду апеляційної інстанції акти
перевірок податковими органами
контрагентів позивача не є належними
доказами в підтвердження
безтоварності спірних господарських
операцій, оскільки наявність певних
висновків в цих актах не позбавляє
податковий орган , що проводив
перевірку позивача, безпосередньо
перевірити правомірність формування
ним податкового кредиту, з
дослідженням всіх первинних
документів.

Проте акт перевірки, складений
позивачем не містить жодних зауважень
до наданих позивачем документів.

Сумлінний платник податків та зборів
не несе відповідальності за порушення
податкового законодавства з боку його
контрагентів, зокрема щодо сплати
податкових зобов'язань.

Наданий відповідачем акт про
неможливість зустрічної звірки лише
фіксує факт перешкод для здійснення
податкового контролю, однак не
податкову інформацію про господарські
операції контрагента позивача, тому не
є належним доказом.

Крім того, якщо особа не виконує своїх
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету або вчиняє будь-які інші
протиправні дії, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Якщо безпосередній контрагент або інші
особи по ланцюгу не виконали свого
зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету,
допустили інші порушення закону,
відповідальність та негативні
наслідки у вигляді збільшення
податкових зобов'язань, призначення
штрафних фінансових санкцій тощо,
застосовуються індивідуально виключно
щодо особи-порушника.

У разі, якщо платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
формування податкового кредиту та має
всі документальні підтвердження його
розміру, висування будь-яких інших умов
для формування податкового кредиту,
ніж ті, що прямо передбачені законом, не
може вважатись правомірним.

Ця позиція узгоджується також із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03).

Європейський Суд з прав людини у своєму
рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню.

На думку Європейського Суду з прав
людини, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що позивачем
документально підтверджено факт
здійснення господарських операцій між
ним та його контрагентами.

На момент укладення угод та проведення
операцій позивач та його контрагенти
були суб'єктами підприємницької
діяльності, платниками податків.

Відповідачем не надано судових рішень,
які набрали законної сили, про визнання
угоди позивача недійсною, удаваною,
фіктивною, не надано вироків про
притягнення до відповідальності
посадових осіб позивача чи контрагента
за неправомірні дії, вчинені ними при
укладенні (виконанні) угоди, проведенні
поставок, з якими ст. 228 ЦК України
пов'язує нікчемність правочину.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
щодо неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаними контрагентами за
перевіряемий період, мають характер
припущень та є необґрунтованими, а
відтак, не можуть бути покладені в
основу спірного податкового
повідомлення-рішення.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд першої інстанції
вірно застосував норми матеріального
права, отже, прийняте податковим
органом рішення є неправомірними.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України залишає
апеляційну скаргу без задоволення,
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на наведене суд першої
інстанції повно, всебічно та об'єктивно
з'ясував обставини справи, вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування постанови Харківського
окружного адміністративного суду від
30.00.2014 р. відсутні.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, 200,
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30.09.2014р.
по справі № 820/15664/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.Судді
Присяжнюк О.В. Курило Л.В. Повний
текст ухвали виготовлений 24.11.2014 р.