Справа № 826/14656/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/404
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2014 року 17:02
№ 826/14656/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання Тур Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до третя особа
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
ОСОБА_2про визнання протиправними дій,
скасування рішення, за участі
представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Чайка М.О.,

представника третьої особи ОСОБА_5,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 13.11.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві (далі - відповідач), третя особа
- ОСОБА_2 з наступними позовними
вимогами:

- визнати протиправними дії
Реєстраційної служби головного
управління юстиції у м. Києві по
реєстрації права власності ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_1;

- скасувати рішення (індексний № 7090876
від 23.10.2013) Реєстраційної служби
головного управління юстиції у м. Києві
про державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2, реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна: 00.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.10.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/14656/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.10.2014 року
закінчено підготовче провадження,
призначено справу до судового
засідання.

В судовому засіданні 13.11.2014 позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві, та просили
задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої
особи заперечували проти задоволення
позовних вимог та просили відмовити у
задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

Після смерті ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1-ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1 було
подано заяву за реєстровим № 656, згідно
якої позивач приймала належну спадщину
після смерті ОСОБА_6 та просила
повідомити про номер спадкової справи,
заведеної на підставі цієї заяви (т. 1,
арк. 9).

Проте, в кінці жовтня 2013 року ОСОБА_1
стало відомо, що право власності на
квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на
ОСОБА_2 по договору довічного утримання
від 19 липня 2003 року, права та обов'язки
якого у 2007 році були передані іншому
набувачеві, відповідно до договору від
22 лютого 2007 р., укладеного між ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_7, посвідчений державним
нотаріусом четвертої Київської
державної нотаріальної контори Бірюк
О.М., про що зроблено реєстраційний
запис № 1-366.

Разом з тим, з пояснень позивача та
наявних у справі доказів вбачається, що
безпосередньо оскаржуване рішення
позивач не отримувала та про його
протиправність достеменно не знала, у
зв'язку з чим, судом було визнано
поважними причини пропуску строку
звернення до суду. З аналогічних
підстав, після визнання поважними
причин пропуску строку (позивач
дізналась про повний зміст
оскаржуваного рішення та дій лише у
серпні 2014 року), судом було відмовлено
в судовому засіданні у задоволенні
клопотання про залишення позову без
розгляду у зв'язку з пропуском строку,
адже причини пропуску були визнані
поважними.

Так, судом встановлено, що під час
розгляду цивільної справи, Подільський
районний суд м. Києва про визнання
права власності за заповітом, ОСОБА_1
стало відомо з матеріалів справи у
Подільському районному суді, що
державний реєстратор не перевірив
відповідність заявлених прав та
поданих документів вимогам
законодавства, що надало можливість
ОСОБА_2 приховати факт втрати права
власності на спірну квартиру та
здійснити державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2.

При цьому, позивач вказує на те, що така
протиправна, на думку позивача,
реєстрація права власності на іншу
особи, позбавляє позивача можливості
зареєструвати право власності на дану
квартиру, яка, за твердженням позивача,
отримана нею у спадщину.

Оцінивши за правилами ст. 86 КАС України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає позов таким, що підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №
1952-IV (далі - Закон України № 1952-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України №
1952-IV, державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України № 1952-IV,
державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Відповідно до Указу Президента України
від 6 квітня 2011 року № 401/2011 "Про
затвердження Положення про Державну
реєстраційну службу України" Державна
реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України та входить до
системи органів виконавчої влади.
Укрдержреєстр є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сферах державної
реєстрації актів цивільного стану,
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, якщо їх
реєстрація передбачена законами,
статуту територіальної громади міста
Києва, друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності.

Підпунктом 10 пункту 3 вказаного
Положення передбачено, що
Укрдержреєстр здійснює державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно відповідно до закону.

Згідно з пунктом 7 зазначеного
Положення Укрдержреєстр здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
структурні підрозділи головних
управлінь юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі, а також районних,
районних у містах, міських (міст
обласного значення), міськрайонних,
міжрайонних управлінь юстиції, що
забезпечують реалізацію повноважень
Укрдержреєстру.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України №
1952-IV, обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України № 1952-IV,
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України №
1952-IV, орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав закріплена постановою
КМУ "Про затвердження Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно" від
17.10.2013 № 868 (далі Порядок № 868).

Згідно п. 8 Порядку № 868, для проведення
державної реєстрації прав заявник
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові заяву, форму та
вимоги до заповнення якої встановлює
Мін'юст (заява - т. 1, арк. 64).

Відповідно п. 10 Порядку № 868, заявник
під час подання заяви особисто
пред'являє органові державної
реєстрації прав, нотаріусові документ,
що посвідчує його особу (паспорт ОСОБА_2
- т. 1, арк. ).

Документом, що посвідчує особу, є
паспорт громадянина України, посвідка
на проживання особи, яка мешкає в
Україні, національний, дипломатичний
чи службовий паспорт іноземця або
документ, що його заміняє.

Згідно п. 13 Порядку № 868, заявник подає
разом із заявою органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для державної реєстрації прав
документи, визначені цим Порядком, їх
копії, документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, та документ
про сплату державного мита (квитанція -
т. 1, арк. 65).

Відповідно до п. 15 Порядку № 868, під час
розгляду заяви і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
закону;

5) наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

На виконання вимог даного Порядку
державний реєстратор Саченко М.М.
повинен був перевірити подані
документи ОСОБА_2, їх зміст та форму.

Згідно п. 35 Порядку № 868, під час
проведення державної реєстрації
речових прав заінтересованою особою є
власник, інший правонабувач або
сторона правочину, відповідно до якого
виникли речові права.

Відповідно до п. 36 Порядку № 868, для
проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації
речового права на нерухоме майно, що є
похідним від права власності,
одночасно з проведенням державної
реєстрації права власності на таке
майно заявником подаються документи,
необхідні для проведення державної
реєстрації права власності на таке
майно та державної реєстрації речового
права, що є похідним від нього.

Згідно п. 37 Порядку № 868, документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, є:

1) укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно чи його
дублікат;

(в даному випадку договір містив напис
нотаріуса про внесення змін щодо
набувача, а тому не міг бути підставою
для реєстрації майна за попереднім
набувачем);

2) свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину,
видане нотаріусом або консульською
установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про
придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане державним
реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане
органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді, чи його
дублікат;

7) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно чи його дублікат, видані
до 1 січня 2013 р. органом місцевого
самоврядування або місцевою
держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого
майна на праві оперативного управління
чи господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної
власності на землю, державний акт на
право власності на землю, державний акт
на право власності на земельну ділянку
або державний акт на право постійного
користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно;

(в даному випадку рішення суду не
тільки не містило інформації про
набрання законної сили, надана
реєстратору копія не була засвідчена в
установленому порядку)

11) ухвала суду про затвердження
(визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут
на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на
нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом
органу державної влади про повернення
об'єкта нерухомого майна релігійній
організації;

15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Як вбачається із матеріалів
реєстраційної справи № 00,
оригінал якої було досліджено в
судовому засіданні, а належним чином
засвідчена копія долучена до
матеріалів справи, ОСОБА_2 подала до
відповідача:

- заяву, яка зареєстрована 17.10.2013 за №
3437803, про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень на об'єкт нерухомого майна, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1,
арк. 64),

- незасвідчену копію рішення
Подільського районного суду від 12.06.2013
по справі № 2-2359 без відмітки та
інформації про набрання законної сили
рішенням суду (т. 1, арк. 69-72) та

- договір довічного утримання від 19.07.2003
(т. 1, арк. 73-74), який містив напис
нотаріуса про внесення у 2007 році змін
набувача.

Проте, судом було встановлено, що
надані ОСОБА_2 документи до відповідача
для проведення реєстрації прав та їх
обтяжень на об'єкт нерухомого майна, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не
відповідали вимогам п. 37 Порядку № 868 та
не могли бути законною підставою для
реєстрації права власності за ОСОБА_2
на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Так, на наявній в реєстраційні справі
копії договору довічного утримання від
19.07.2003 (т. 1, арк. 73-74), яка була подана на
державну реєстрацію було вказано, що
набувачем за даним договором є ОСОБА_2,
проте, на вказаному договорі містився
напис нотаріуса про те, 22.02.2007 р. до
вказаного договору було внесено зміни
набувача.

Відтак, на момент вчинення
реєстраційної дії у відповідача не
було діючого примірника договору, за
яким набувачем була ОСОБА_2, адже з
наявного примірника вбачалось, що
набувач за договором довічного
утримання змінився.

Підстави з яких відповідач не
звернувся (хоча повинен був звернутись)
до заявника чи інших органів за
отриманням примірника змін до договору
від 22.02.2007 р. суду невідомі.

На пояснення своїх дій, при цьому
відповідач зазначає, що для реєстрації
було достатнім наявне в матеріалах
реєстраційної справи судове рішення, з
якого вбачалось, що договір від 22.02.2007 р.
був розірваний.

Проте, суд звертає особливу увагу на те,
що вбачається із матеріалів
реєстраційної справи № 00, рішення
Подільського районного суду від 12.06.2013
по справі № 2-2359, на яке посилається
відповідач, не було засвідчене в
установленому порядку, оригінал
відповідачу згідно картки прийому
заяви (Т.1, арк. 66) не надавався для
огляду, та дане судове рішення не
містило відмітки про набрання законної
сили, що суперечить абз. 10 п. 37 Порядку №
868.

Крім цього, судом було встановлено в
процесу розгляду даної справи, що дане
судове рішення, на підставі якого, як
зазначає відповідач, в т.ч. проведено
було державну реєстрацію майна,
оскаржувалось в апеляційному порядку,
а ухвала за результатом його
оскарження була постановлена лише
18.03.2014 р., тобто майже через п'ять
місяців після проведення оскаржуваної
реєстраційної дії, тільки було
завершено розгляд в суді апеляційної
інстанції.

Відтак, фактично реєстрацію права
власності було проведено на підставі
договору довічного утримання, який
містив напис, що до нього внесено зміни
в частині набувача та на підставі
незасвідченої копії судового рішення
без відмітки про набрання законної
сили (яке ймовірно на той момент
законної сили не набрало).

Відтак, суд звертає увагу відповідача,
що ОСОБА_2 на момент вчинення
реєстраційної дії не подала до
відповідача документів, які б
однозначно свідчили про її право
власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, згідно договору довічного
утримання від 19.07.2003, оскільки, права та
обов'язки за даним договором, у 2007 році
були передані іншому набувачеві (сину
ОСОБА_2 - ОСОБА_7), відповідно до договору
від 22 лютого 2007 р., укладеного між
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, посвідченого
державним нотаріусом четвертої
Київської державної нотаріальної
контори Бірюк О.М., про що зроблено
реєстраційний запис № 1-366.

Крім того, суд звертає увагу
відповідача, що на другому аркуші
рішення Подільського районного суду
від 12.06.2013 по справі № 2-2359 (т. 1, арк. 70)
зазначено «Затвердити мирову угоду між
сторонами, згідно якої ОСОБА_2
зобов'язується сплатити ОСОБА_6 4000
(чотири тисячі) доларів США до 20 березня
200 7 року включно та зобов'язується не
претендувати на проживання за адресою:
АДРЕСА_1».

Після підписання даної мирової угоди
сторони взаємних претензій один до
одного не матимуть.»

Крім того, рішення Подільського
районного суду від 12.06.2013 по справі №
2-2359 знаходиться в матеріалах
реєстраційної справи № 00, тож
відповідач під час проведення
державної реєстрації права власності
повинен був встановити відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, як це передбачено ч. 2 ст. 9
Закону України № 1952-IV.

Крім того, п. 39 Порядку № 868 визначено,
що для проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно, яке
набувається у зв'язку з настанням або
ненастанням певної події, заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає документ, що
підтверджує факт настання або
ненастання такої події.

Як вбачається з реєстраційної справи №
00, право власності на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано на
підставі договору довічного утримання
від 19.07.2003 та рішення Подільського
районного суду від 12.06.2013 по справі №
2-2359.

Однак, ОСОБА_2 не надала державному
реєстратору свідоцтво про смерть
ОСОБА_6, оскільки, квартира за адресою:
АДРЕСА_1 належала на праві власності
саме ОСОБА_6

Крім цього, п. 42 Порядку № 868, для
проведення державної реєстрації
речових прав на об'єкт нерухомого майна
в разі, коли в документах, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на такий
об'єкт, відсутні відомості про його
технічні характеристики, заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає технічний
паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Відтак, судом було встановлено, що
договір довічного утримання від 19.07.2003
не містить відомості про технічні
характеристики квартири за адресою:
АДРЕСА_1, проте, як вбачається з
реєстраційної справи № 00, ОСОБА_2
не надала державному реєстратору
технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна.

Крім того, п. 94 Порядку № 868 визначено,
що під час проведення державної
реєстрації прав у Державному реєстрі
прав державний реєстратор
використовує дані Реєстру прав
власності на нерухоме майно, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, Державного реєстру
іпотек та Державного реєстру обтяжень
рухомого майна для цілей справляння
державного мита та/або перенесення
відомостей із зазначених реєстрів до
Державного реєстру прав.

Державний реєстратор у разі
відсутності відомостей у Державному
реєстрі прав та Реєстрі прав власності
на нерухоме майно використовує
реєстраційні дані, які містяться на
паперовому носії інформації (реєстрові
книги та реєстраційні справи, ведення
яких здійснювали підприємства бюро
технічної інвентаризації), - у разі їх
наявності в органі державної
реєстрації прав.

Згідно п. 95 Порядку № 868, державний
реєстратор встановлює наявність
(відсутність) записів про:

державну реєстрацію права власності
або іншого речового права на нерухоме
майно у Реєстрі прав власності на
нерухоме майно - під час проведення
вперше державної реєстрації права
власності на нерухоме майно у
Державному реєстрі прав;

обтяження нерухомого майна іпотекою в
Державному реєстрі іпотек - під час
проведення вперше державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно або іпотеки у Державному реєстрі
прав;

обтяження речових прав на нерухоме
майно в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна -
під час проведення державної
реєстрації прав у Державному реєстрі
прав;

обтяження податковою заставою речових
прав на нерухоме майно у Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна,
порядок доступу до якого встановлює
Мін'юст, - під час проведення державної
реєстрації прав у Державному реєстрі
прав.

Відтак, судом було встановлено, що під
час реєстрації права власності ОСОБА_2
на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, згідно
відомостей з єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
(т. 1, арк. 79), на вищевказану квартиру був
накладений арешт, як вид обтяження
нерухомого майна.

Проте, відповідач всупереч всім
вищенаведеним нормам Закону України №
1952-IV та Порядку № 868 зареєстрував права
власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, яка не подала на
реєстрацію належних
правоустановлюючих документів на
даний вид нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір
довічного утримання від 19.07.2003,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-3420 (т. 1,
арк. 73-74).

Проте, як вбачається з рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 12.06.2013 № 2-2359 (т. 1, арк. 69-72), діючи
інтересах ОСОБА_6, прокуратура
Подільського району м. Києва
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_2 з наступними позовними
вимогами:

- розірвати договір довічного
утримання від 19.07.2003 року, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про, що державним
нотаріусом Четвертої Київської
державної нотаріальної контори Бірюк
О.А. зроблено реєстраційний запис за №
2-3420;

- розірвати договір, укладений 22.02.2007
між ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про заміну
набувача та збільшення матеріального
забезпечення відчужувача за договором
довічного утримання, посвідченого
Четвертою Київською державною
нотаріальною конторою 19.07.2003 за
реєстром № 2-3420.

Відтак, рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 12 червня 2013
року частково задоволено позов
заступника прокурора Подільського
району м. Києва в інтересах ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_2 про розірвання
договорів.

Розірвано договір від 22 лютого 2007 р.,
укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7,
посвідчений державним нотаріусом
четвертої Київської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8, про що
зроблено реєстраційний запис №1-366.

Стягнуто з ОСОБА_7 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) в дохід держави 114,70 грн.
судового збору.

Відмовлено в задоволенні позову про
розірвання договору довічного
утримання від 19 липня 2003 року,
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2,
посвідченого державним нотаріусом
четвертої Київської державної
нотаріально контори Іваненко Р.С., про
що зроблено реєстраційний запис № 2-3420.

Крім того, згідно рішенням
Подільського районного суду м. Києва
від 12 червня 2013 року № 2-2359 вбачається
посилання на ухвалу Подільського
районного суду м. Києва від 28.02.2007 по
справі за позовом прокуратури
Подільського району м. Києва в
інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання від 19.07.2003 (т. 1, арк. 70), якою
передбачено: «Затвердити мирову угоду
між сторонами, згідно якої ОСОБА_2
зобов'язується сплатити ОСОБА_6 4000
(чотири тисячі) доларів США до 20 березня
2007 року включно та зобов'язується не
претендувати на проживання за адресою:
АДРЕСА_1».

Після підписання даної мирової угоди
сторони взаємних претензій один до
одного не матимуть.»

Відтак, згідно рішення Подільського
районного суду м. Києва від 12 червня 2013
року № 2-2359 вбачається, що підставою для
відмови у задоволенні позову про
розірвання договору довічного
утримання від 19 липня 2003 року,
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2,
посвідченого державним нотаріусом
четвертої Київської державної
нотаріально контори Іваненко Р.С., про
що зроблено реєстраційний запис №2-3420
була саме ухвала Подільського
районного суду м. Києва від 28.02.2007, якою
була затверджена мирова угода, у
зв'язку з чим, Подільський районний суд
м. Києва по справі № 2-2359 дійшов
висновку про відсутність підстав для
розірвання договору.

Крім того, 05.07.2013 ОСОБА_6 було складено
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_14 за
реєстровим № 2393, згідно якого все майно
(рухоме та нерухоме, грошові кошти,
банківські вклади, майнові права, тощо),
де б воно не знаходилося і з чого б воно
не складалося, і взагалі все те, що
належатиме ОСОБА_6 на момент смерті і
на, що за законом він матиме права,
заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, арк. 7).

У зв'язку з чим, після смерті ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1-ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1 було
подано заяву за реєстровим № 656, згідно
якої позивач приймала належну спадщину
після смерті ОСОБА_6 та просила
повідомити про номер спадкової справи,
заведеної на підставі цієї заяви (т. 1,
арк. 9).

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог щодо визнання протиправними дій
Реєстраційної служби головного
управління юстиції у м. Києві по
реєстрації права власності ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_1 та скасування рішення
(індексний № 7090876 від 23.10.2013)
Реєстраційної служби головного
управління юстиції у м. Києві про
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна: 00.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а, відтак, такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії
Реєстраційної служби головного
управління юстиції у м. Києві по
реєстрації права власності ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_1.

3. Скасувати рішення (індексний № 7090876
від 23.10.2013) Реєстраційної служби
головного управління юстиції у м. Києві
про державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2, реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна: 00.

4. Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_2) понесені судові витрати в
розмірі 73,08 грн. (сімдесят три грн. 08
коп.).

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 17 листопада 2014 року.