Справа № 2а-419/11/2211
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-419/11/2211

Головуючий у 1-й інстанції:Ходоровський
Б.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

19 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Нетішинського міського
суду Хмельницької області від 02
вересня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Нетішин Хмельницької області про
перерахунок пенсії ,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м.Нетішин
Хмельницької області про перерахунок
пенсії.

Постановою Нетішинського міського
суду Хмельницької області від 02
вересня 2011 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нову постанову про задоволення
позовних вимог. В апеляційній скарзі
апелянт посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи що
призвело до неправильного її
вирішення.

Сторони повноважних представників в
судове засідання не направили, хоча
повідомлялися про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню, виходячи з
наступного.

ОСОБА_2 отримує пенсію за віком з 22
жовтня 1986 року.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" позивачу
призначена пенсія за віком на
пільгових умовах за Списком №1.

19 січня 2001 року ОСОБА_2 подав заяву для
перерахунку пенсії з урахуванням
страхового стажу на дату звернення
відповідно до статті 69 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", якою
передбачено, що кожний наступний
перерахунок пенсії проводиться не
раніше як через 2 роки роботи після
попереднього перерахунку.

16 січня 2002 року позивач звернувся за
перерахунком пенсії із урахуванням
страхового стажу після 19 січня 2011 року.

В перерахунку відмовлено, у зв`язку з
тим, що після останнього перерахунку не
відпрацьовано 2 роки.

01 січня 2004 року ОСОБА_2 проведено
перерахунок пенсії відповідно до
статті 43 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", якою передбачено
перерахунок пенсії за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника, за вислугу років на
підставі документів про вік, страховий
стаж, заробітну плату (дохід) та інших
документів, що знаходяться на час
перерахунку в пенсійній справі та
відповідають вимогам діючого
законодавтсва, а також додаткових
документів одержаних органами
Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсії позивача,
страховий стаж зараховано до моменту
звільнення, тобто до 16 січня 2002 року.

Щодо зарахування страхового стажу
роботи в районах Крайньої Півночі,
колегія суддів зазаначає наступне.

Відповідно до Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування" періоди роботи до 01 січня
1991 року в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайної Півночі колишнього Союзу РСР, а
також на острові Шпіцберген
зараховуються до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло на момент до 01
січня 1991 року, тобто в кратному розмірі.

Зазначений порядок обчислення
страхового стажу застосовується і при
проведенні перерахунків пенсій,
призначених до 01 січня 2004 року, за
наявності письмового трудового
договору, в якому обумовленно термін
дії та пільги, які отримував працівник,
або на підставі інших документів , які
підтвержують право на пільги осіб, що
працювали в районах Крайньої Півночі.

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи позивач не надав суду докази,
які б свідчили про те, що позивач
перебував на роботах в районах
Крайньої Півночі та користувався
пільгами передбаченими законом для
таких осіб, оскільки відсутність копій
трудової книжки та відповідних довідок
є підставою вважати, що він позбавлений
цих пільг.

Колегія суддів, зазначає наступне щодо
зарахування страхового часу роботи за
Списком №1.

Відповідно до Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування" за кожний повний рік стажу
роботи, до 01 січня 2004 року, на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за Списком №1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, зайнятість на яких давала
право на песію на пільгових уомвах, до
страхового стажу додатково
зараховується по 1 року.

18 липня 2007 року позивач подав заяву про
перерахунок пенсії згідно поданих
документів (а.с.98).

Розпорядженням №102670 від 26 липня 2007
року проведено перерахунок згідно з
чинним законодавством та призначено
пільгову пенсію.

Колегія суддів апеляційної інстанції
також погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення вимог позивача
про відшкодування моральної шкоди з
наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 21 КАС
України вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір.

Статтею 56 Конституції України
встановлено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійснені ними
своїх повноважень.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України, від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" зазначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Обов'язок по відшкодуванню моральної
шкоди виникає лише за умови, що
моральні страждання особи, або втрата
нею нормальних життєвих зв'язків, або
необхідність додаткових зусиль для
організації свого життя стали
наслідками порушення законних прав
особи.

Зважаючи на те, що позивач не довів суду
першої інстанції наявність заподіяної
шкоди у вигляді душевних переживань та
страждань, яких зазнав у зв'язку з
такими діями відповідача, не навів
переконливих мотивів в обґрунтування
зазначеної суми колегія суддів вважає,
що позов в цій частині задоволенню не
підлягає.

Що стосується підвищення до пенсії, як
дитині війни, суд апеляційної
інстанції зазначає наступне.

Позивач є особою, що належить до
соціальної категорії громадян "діти
війни" в розумінні статті 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", а відтак, на нього повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
вищезазначеним Законом України.

Постановою Нетішинського міського
суду Хмельницької області від 02 лютого
2010 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково та зобов`язано відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
підвищення до пенсії, як дитині війни,
за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року
та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Частиною 2 статті 99 КАС України,
визначено що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з статтею 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку.

У зв`язку зі зверненням позивача до
суду 28 лютого 2011 року колегія суддів
вважає за необхідне позовні вимоги
позивача за період з 01 січня 2009 року по
27 серпня 2010 року, залишити без розгляду.

Відповідно до статті 99 КАС України,
права позивача на одержання підвищення
до пенсії, як дитині війни підлягають
захисту з 28 серпня 2010 року, оскільки
позов подано до суду 28 лютого 2011 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
при вирішенні спору суд першої
інстанції врахував не всі його
обставини, тому висновки суду по суті
справи не в повній мірі відповідають
встановленим у ній обставинам, що
призвело до неправильного її
вирішення, у зв'язку з чим апеляційну
скаргу про скасування оскаржуваного
рішення слід задовольнити з прийняттям
нової постанови про частквове
задоволення позову.

Згідно зі статтею 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково .

Постанову Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 02 вересня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в м.Нетішин
Хмельницької області про перерахунок
пенсії скасувати .

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити
частково.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Нетішин Хмельницької області про
нарахування та виплату недоплаченої 30%
надбавки до пенсії як дитині війни, в
частині, поданій поза межами
шестимісячного строку на звернення до
суду, передбаченого статтею 99 КАС
України, тобто за період з 01 січня 2009
року по 27 серпня 2010 року, залишити без
розгляду.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м.Нетішин
Хмельницької областіщодо нарахування
та виплати позивачу підвищення до
пенсії, як дитині війни, в розмірі
меншому ніж передбачено статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м.Нетішин Хмельницької
області провести перерахунок та
виплату пенсії ОСОБА_2, з підвищенням її
на 30% мінімальної пенсії за віком, як
дитині війни, відповідно до статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з 28 серпня 2010 року по день
втрати права позивача на такий вид
підвищення до пенсії, із врахуванням
проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.