Справа № 826/13076/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Клочкова Н.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 25 вересня 2014 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інстех»
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інстех» звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 30.07.2014 року.

Відповідно до постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 вересня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши осіб, що
з»явились в судове засідання, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 07.07.2014 року по 10.07.2014 року
податковим органом проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Інстех» з питань
правильності нарахування, повноти та
своєчасності внесення до бюджету сум
податків та зборів за період вересень
2012 року з питань взаємовідносин з ТОВ
«Саноіл Торг» ().

За результатами перевірки складено акт
від 10.07.2014 року № 1650/23-56-22-04-21-14332361 у
якому встановлено порушення ТОВ
«Інстех» податкового законодавства, а
саме: п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
Кодексу України, що призвело до
заниження податку на прибуток від
діяльності у розмірі 106 007,00 грн.; п. 198.6
ст. 198, п. 201.1, 201.2, 201.4, 201.6, 201.7 ст. 201 ПК
України, в результаті чого занижено ПДВ
на загальну суму 100 959,00 грн.

На підставі акту перевірки податковим
органом винесені податкові
повідомлення-рішення від 30.07.2014 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання в розмірі 126 199,00 грн., з
якої: за основним платежем - 100 959 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 25 240
грн. та № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання в розмірі 132 509,00
грн., з якої: за основним платежем - 106 007
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 26 502 грн.

Позивач не погодившись з прийнятими
податковими повідомленнями - рішеннями
№ та № від 30.07.2014 року
звернувся до суду за захистом своїх
прав.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджуються з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
березня 2012 року між ТОВ «Інстех»
(покупець) та ТОВ «Саноіл Торг»
(продавець) укладено договір
купівлі-продажу № 01-03-12.

Згідно умов даного договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупця продукцію та матеріали (товар),
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар на умовах даного
договору (п.1.1 договору). Найменування,
асортимент, кількість та вартість
товарів визначається сторонами у
специфікація, які є невід»ємними
додатками до даного договору (п. 1.2
договору)

Згідно специфікації № 2 до договору,
товаром, яким буде поставлений
продавцем покупцю на умовах поставки:
EXW - м. Миколаїв, вул. Громадянська, 117,
термінал ТОВ «Евері», є олія
соняшникова нерафінована.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: акт приймання-передачі,
видаткова накладна, податкова
накладна, витяг з реєстру податкових
накладних, оборотно-сальдову
відомість, виписки банку.

Товар поставлявся на умовах EXW, тобто
«із заводу». Продавець виконує своє
зобов'язання з поставки, коли він
передає товар у розпорядження покупця
на своєму підприємстві (заводі,
фабриці, складі і т.п.). Зокрема, він не
відповідає за навантаження товару на
транспортний засіб, наданий покупцем, а
також за митне очищення товару для
ввезення, якщо не обумовлено інше,
покупець несе всі витрати і ризики у
зв'язку з перевезенням товару від
підприємства продавця до місця
призначення.

Крім того, між ТОВ «Саноіл Торг»
(клієнт) та ТОВ «Евері» (виконавець)
укладено договори № FT-01-o/0109 та № FT-04-o/0109
від 01.09.2012 року про надання послуг щодо
прийому та перевантаження олії
рослинної (а.с. 90-114).

Згідно умов даних договорів, клієнт
здійснює накопичення товару в
резервуарах виконавця, розташованих за
адресою: м. Миколаїв, вул. Громадянська,
117.

Використання товару та послуг у
власній господарській діяльності
позивача, підтверджується укладеним
договором комісії №0103К від 01 березня
2012 року між ТОВ «Інстех» та ТОВ
«Юргекотоп».

Надаючи правову оцінку відносинам що
склалися між сторонами, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України,
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання товарів
та послуг, місце постачання яких
розташоване на митній території
України.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України
встановлено, що базою оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Крім цього, правилами перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 р. № 363, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 р. за № 128/2568 визначено, що
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил № 363 встановлено, що
основним документом на перевезення
вантажів є товарно-транспортна
накладна, форму якої наведено в додатку
7 до цих Правил.

Отже, формування валових витрат
обумовлено придбанням платником
податків товарів, робіт (послуг) з метою
їх використання в межах господарської
діяльності та реалізується за
наявності у платника належно
оформлених підтверджуючих проведення
господарських операцій первинних
документів.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, відповідно до пункту 201.8
статті 201 ПК України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті
14 ПК України податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно розділу V
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а у разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Крім цього, відповідно до пункту 198.6
статті 198 ПК України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.200.6 ст.200 Податкового
кодексу України платник податку може
прийняти самостійно рішення про
зарахування в повному обсязі належної
йому суми бюджетного відшкодування або
її частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

Відповідно до п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.

Здійснення господарських операцій
підтверджено первинними документами,
зокрема: договорами, актами
приймання-передачі, податковими
накладними, видатковими накладними,
актами про прийняті товару за якістю та
кількістю, оборотно-сальдовими
відомостями, виписками по рахунках.

Твердження апелянта, щодо відсутності
товарно-транспортних накладних є
безпідставними, оскільки, згідно умов
договору поставки товару, ТОВ «Інстех»
взяло на себе всі зобов'язання щодо
транспортування купленого товару у ТОВ
«Саноіл Торг».

Крім того, посилання апелянта на
нереальність здійснення господарських
операцій між ТОВ «Саноіл Торг» та ТОВ
«Інстех», колегією суддів апеляційної
інстанції не береться до уваги,
оскільки відповідач не надав до суду
жодного доказу того, що господарські
договори визнавалися недійсними
(фіктивними) в судовому порядку.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що господарські операції з
придбання товарів та послуг між
позивачем та TOB «Саноіл Торг» мали
реальний характер, оскільки придбання
товарів та послуг, зазначених у
податкових та видаткових накладних,
відбулось з метою подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності TOB «Інстех» наявні всі
належні первинні документі, які
підписані та скріплені печатками
сторін та мають всі реквізити, як того
вимагає чинне законодавство України, і
які вимагаються від покупця
законодавством і підтверджують
реальність господарських операцій, які
є підставою для формування податкового
обліку, також господарські операції
спричинили реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду є законною і
обґрунтованою, ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 27 листопада
2014 року.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.