Справа № 803/2143/14
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Справа № 803/2143/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання
Мартинюк О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Марчука П.О.,

представника третьої особи Колба А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції про визнання дій
незаконними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним
позовом до Другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції (далі - ДВ ДВС
Луцького МУЮ) про визнання дій
незаконними та скасування постанов про
відкриття виконавчого провадження від
15.01.2014 року та про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
від 09.07.2014 року.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 10.11.2014 року
залучено до участі у справі Управління
Державної автомобільної інспекції
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області як
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача (а. с. 59-60).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
постановою в справі про
адміністративне правопорушення від
10.11.2013 року позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною першою статті 122 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (КУпАП), та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в сумі 255,00 грн.

15.01.2014 року державний виконавець ДВ ДВС
Луцького МУЮ Марчук П.О. виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
вказаної постанови в справі про
адміністративне правопорушення про
стягнення з позивача подвійного штрафу
в сумі 510,00 грн.

Позивач вважає, що постанова про
відкриття виконавчого провадження від
15.01.2014 року винесена з порушеннями
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», а при її прийнятті не
було враховано, що 27.11.2013 року позивач
добровільно сплатив штраф в сумі 255,00
грн., а тому він не може бути боржником.

Крім того, 09.07.2014 року державний
виконавець ДВ ДВС Луцького МУЮ Марчук
П.О. виніс постанову про арешт майна та
оголошення заборони на його
відчуження, яку позивач також вважає
незаконною.

Позивач просить визнати незаконними
дії ДВ ДВС Луцького МУЮ щодо винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 15.01.2014 року та про арешт
майна та оголошення заборони на його
відчуження від 09.07.2014 року, а також
скасувати вказані постанови.

В поданих до суду письмових
запереченнях проти позову від 10.11.2014
року № 38922 (а. с. 46-47) представник
відповідача адміністративний позов не
визнала та просить відмовити в його
задоволенні з тих підстав, що
оскаржувані постанови винесені з
дотриманням вимог Закону України «Про
виконавче провадження».

В судовому засіданні позивач та його
представник адміністративний позов
підтримали з підстав, викладених у
позовній заяві, просять його
задовольнити.

Представники відповідача та третьої
особи в судовому засіданні
адміністративний позов не визнали та
просять відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, показання свідка,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов слід
задовольнити частково з таких мотивів
та підстав.

Судом встановлено, що постановою від
10.11.2013 року (бланк серії АА2, № 828500)
позивача ОСОБА_1 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
скоєння адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною першою статті 122 КУпАП, та
накладено стягнення у вигляді штрафу в
сумі 255,00 грн. При цьому, у постанові
зазначено, що на підставі частини
другої статті 308 КУпАП у разі несплати
позивачем штрафу протягом 15 днів з
метою примусового виконання цієї
постанови органами державної
виконавчої служби стягнути з
правопорушника подвійний розмір
штрафу в сумі 510,00 грн. Крім того, у цій
же постанові є відмітка про те, що її
копію позивач одержав 10.11.2013 року (а. с.
83).

27.11.2013 року позивач сплатив штраф в сумі
255,00 грн. згідно із квитанцією № 44 від
27.11.2013 року (а. с. 8), який був зарахований
на відповідний рахунок 28.11.2013 року (а. с.
79).

13.01.2014 року за вхідним № 105 у ДВ ДВС
Луцького МУЮ зареєстровано
супровідний лист від 29.11.2014 року № 13929
за підписом начальника ВДАІ Луцького
МВ УМВС України у Волинській області
про направлення для примусового
виконання в порядку статті 308 КУпАП
постанови в справі про адміністративне
правопорушення від 10.11.2013 року про
стягнення з позивача подвійного штрафу
в сумі 510,00 грн. (а. с. 50).

15.01.2014 року державний виконавець ДВ ДВС
Луцького МУЮ Марчук П.О. виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
вказаної постанови в справі про
адміністративне правопорушення про
стягнення з позивача в користь держави
подвійного штрафу в сумі 510,00 грн. (а. с.
84). Копію цієї постанови було
направлено на адресу позивача згідно
із супровідним листом від 17.01.2014 року №
676 (а. с. 44), проте відповідачем не надані
докази вручення позивачу цієї
постанови, оскільки така направлялася
простою кореспонденцією, що
підтверджується довідкою ДВ ДВС
Луцького МУЮ (а. с. 78).

09.07.2014 року державний виконавець ДВ ДВС
Луцького МУЮ Марчук П.О. в межах цього ж
виконавчого провадження виніс
постанову про арешт майна та
оголошення заборони на його
відчуження, згідно з якою наклав арешт
на все рухоме та нерухоме майно
боржника в межах суми боргу та
заборонив здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить боржнику
(а. с. 86).

Як слідує із матеріалів виконавчого
провадження № 1972/7 (номер за ЄДРВП 41464693),
копії оскаржуваних постанов позивач
отримав 25.07.2014 року (а. с. 44), та 01.08.2014
року оскаржив їх начальнику ДВ ДВС
Луцького МУЮ (а. с. 14-15). Листом ДВ ДВС
Луцького МУЮ від 14.08.2014 року № 27829
повідомлено про законність дій
державного виконавця. В подальшому
позивач оскаржив дії державного
виконавця в судовому порядку, подавши
скаргу до Луцького міськрайонного суду
(а. с. 19-22), проте, ухвалою судді Луцького
міськрайонного суду від 23.09.2014 року
відмовлено у відкритті провадження в
цивільній справі та роз'яснено право на
звернення до суду з адміністративним
позовом (а. с. 23), копію вказаної ухвали
позивач отримав 14.10.2014 року (а. с. 25).
Відтак, слід прийти до висновку, що
позивач з поважних причин пропустив
строк звернення до суду з цим
адміністративним позовом, про що
зазначено в ухвалі про відкриття
провадження в адміністративній справі
від 31.10.2014 року (а. с. 1).

Згідно із частиною першою статті 307
КУпАП штраф має бути сплачений
порушником не пізніш як через
п'ятнадцять днів з дня вручення йому
постанови про накладення штрафу, а в
разі оскарження або опротестування
такої постанови - не пізніш як через
п'ятнадцять днів з дня повідомлення про
залишення скарги або протесту без
задоволення.

Судом встановлено, що копія постанови в
справі про адміністративне
правопорушення від 10.11.2013 року отримана
позивачем в день її винесення, що
підтверджується його підписом в графі
«примірник постанови отримав» (а. с. 83).
При цьому, суд не бере до уваги
пояснення позивача про те, що копію
цієї постанови він отримав 20.11.2013 року,
оскільки вони спростовуються
показаннями свідка ОСОБА_5 (особи, яка
винесла вказану постанову, та, будучи
допитаною як свідок, ствердила про
отримання ОСОБА_1 копій протоколу про
адміністративне правопорушення від
10.11.2013 року та постанови в справі про
адміністративне правопорушення від
10.11.2013 року в день їх складення),
підписом позивача у графі «зі змістом
протоколу ознайомився, копію протоколу
отримав, унесені про мене дані
правильні» протоколу про
адміністративне правопорушення від
10.11.2013 року (бланк серії АВ2 № 187286) (а. с.
76) та особистим підписом позивача на
вказаній постанові із зазначенням дати
її отримання (а. с. 83).

Відтак, штраф за постановою в справі
про адміністративне правопорушення
від 10.11.2013 року позивач повинен був
сплатити не пізніш як через п'ятнадцять
днів з дня вручення йому постанови про
накладення штрафу (тобто, з 10.11.2013 року),
проте такий штраф був ним сплачений
27.11.2013 року (а. с. 8), тобто, з порушенням
строку, передбаченого частиною першою
статті 307 КУпАП.

Відповідно до статті 308 КУпАП у разі
несплати правопорушником штрафу у
строк, установлений частиною першою
статті 307 цього Кодексу, постанова про
накладення штрафу надсилається для
примусового виконання до відділу
державної виконавчої служби за місцем
проживання порушника, роботи або за
місцезнаходженням його майна в
порядку, встановленому законом. У
порядку примусового виконання
постанови про стягнення штрафу за
вчинення адміністративного
правопорушення з правопорушника
стягується: подвійний розмір штрафу,
визначеного у відповідній статті цього
Кодексу та зазначеного у постанові про
стягнення штрафу; витрати на облік
зазначених правопорушень. Розмір
витрат на облік правопорушень
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Як передбачено пунктом 3.6 Інструкції з
оформлення працівниками
Державтоінспекції МВС матеріалів про
адміністративні порушення у сфері
забезпечення безпеки дорожнього руху,
затвердженої наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 26.02.2009
року № 77, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 24.04.2009
року за № 374/16390 (з наступними змінами та
доповненнями), у разі несплати
правопорушником штрафу в строк,
установлений частиною першою статті 307
КУпАП, постанова в справі про
адміністративне правопорушення у
п'ятиденний строк супровідним листом,
форма якого наведена в додатку 4,
надсилається для примусового
виконання до органу Державної
виконавчої служби за місцем проживання
порушника, роботи або за
місцезнаходженням його майна в
порядку, установленому законом.
Відповідно до положень Закону України
"Про виконавче провадження" постанова,
що надсилається до органу Державної
виконавчої служби, повинна бути
скріплена печаткою підрозділу, який її
надіслав, містити дату набрання
законної (юридичної) сили рішенням та
строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання, визначений
статтею 303 КУпАП.

Згідно із частиною третьою статті 8
Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (з
наступними змінами та доповненнями) за
виконавчим документом про стягнення в
дохід держави коштів або про вчинення
інших дій на користь чи в інтересах
держави від її імені виступає орган, за
позовом якого судом винесено
відповідне рішення, або орган
державної влади (крім суду), який
відповідно до закону прийняв таке
рішення. За іншими виконавчими
документами про стягнення в дохід
держави коштів або про вчинення інших
дій на користь чи в інтересах держави
від її імені виступають органи доходів
і зборів.

Пунктом 6 частини другої статті 17 цього
ж Закону передбачено, що підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи, як
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

За змістом статті 308 КУпАП виконавчий
документ (постанова про стягнення
штрафу) надсилається відділу державної
виконавчої служби лише у випадку
добровільної несплати штрафу, а
державний виконавець відкриває
виконавче провадження з примусового
стягнення штрафу не в розмірі,
визначеного у відповідній статті
КУпАП, а в подвійному розмірі.

З урахуванням наведених норм чинного
законодавства України та встановлених
обставин справи, суд приходить до
висновку, що постанова в справі про
адміністративне правопорушення від
10.11.2013 року як виконавчий документ
відповідає вимогам, передбаченим
Законом України «Про виконавче
провадження», не скасована у
встановленому законом порядку, а тому у
державного виконавця не було
передбачених статтею 26 Закону України
«Про виконавче провадження» підстав
для відмови у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
вказаного виконавчого документа, в
зв'язку з чим дії державного виконавця
ДВ ДВС Луцького МУЮ Марчука П.О. щодо
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження від 15.01.2014 року
та постанова про відкриття виконавчого
провадження від 15.01.2014 року
відповідають вимогам закону.

Суд не бере до уваги твердження
позивача про незаконність дій
відповідача щодо винесення постанови
про відкриття виконавчого провадження
від 15.01.2014 року про стягнення з позивача
подвійного розміру штрафу в сумі 510,00
грн., оскільки позивач не оскаржував у
встановленому законом порядку дії щодо
його притягнення до адміністративної
відповідальності, постанова в справі
про адміністративне правопорушення
від 10.11.2013 року у встановленому законом
порядку не скасована, а за змістом
статті 308 КУпАП державний виконавець
здійснює примусове виконання
постанови в справі про адміністративне
правопорушення про стягнення штрафу
лише в подвійному розмірі, тобто,
виконавчий документ (постанова про
стягнення штрафу) надсилається відділу
державної виконавчої служби у випадку
несплати штрафу, а державний
виконавець відкриває виконавче
провадження з примусового стягнення
штрафу не в розмірі, визначеного у
відповідній статті КУпАП, а в
подвійному розмірі. Постанова про
відкриття виконавчого провадження від
15.01.2014 року про стягнення з позивача в
користь держави штрафу в подвійному
розмірі, тобто в сумі 510,00 грн.
відповідає вимогам статті 308 КУпАП,
статтям 17, 25 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки
позивач не сплатив у передбачений
частиною першою статті 307 КУпАП
15-денний строк штраф в сумі 255,00 грн. за
постановою в справі про
адміністративне правопорушення від
10.11.2013 року, тому були наявні правові
підстави для виконання органами
державної виконавчої служби постанови
про стягнення штрафу за вчинення
адміністративного правопорушення в
подвійному розмірі.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов в частині
визнання протиправними дій
відповідача щодо винесення постанови
про відкриття виконавчого провадження
від 15.01.2014 року та скасування цієї
постанови до задоволення не підлягає.

Згідно із частиною першою статті 31
Закону України «Про виконавче
провадження» копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Статтею 32 цього ж Закону визначено, що
заходами примусового виконання рішень
є: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

На думку суду, постанову від 09.07.2014 року
про арешт майна та оголошення заборони
на його відчуження державний
виконавець вправі винести лише у тому
випадку, коли боржник своєчасно
отримав копію постанови про відкриття
виконавчого провадження, проте
добровільно не виконав рішення у
встановлений постановою строк, і
навпаки, у випадку неотримання чи
несвоєчасного отримання боржником
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження, внаслідок
чого він був позбавлений можливості
добровільно виконати рішення,
накладення арешту на майно боржника не
відповідатиме вимогам Закону України
«Про виконавче провадження».

Суд приходить до висновку, що
відповідач не довів правомірності
прийняття постанови від 09.07.2014 року про
арешт майна та оголошення заборони на
його відчуження, оскільки відповідач
не надав доказів отримання позивачем
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження від 15.01.2013 року
до винесення постанови від 09.07.2014 року.
Крім того, відповідач не надав доказів
того, що державний виконавець
пересвідчився про отримання позивачем
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження від 15.01.2013 року
та здійснення ним дій, спрямованих на
добровільне виконання виконавчого
документу, в зв'язку з чим суд приходить
до висновку, що позивача фактично було
позбавлено можливості добровільно
сплатити штраф у встановлений
державним виконавцем строк.

Приймаючи рішення у даній справі, суд
виходить із повноважень, визначених
частиною другою статті 162 КАС України,
де передбачено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про скасування
рішення суб'єкта владних повноважень,
попередньо визнавши його протиправним.
Тому адміністративний позов слід
задовольнити частково шляхом визнання
протиправною та скасування постанови
від 09.07.2014 року про арешт майна та
оголошення заборони на його
відчуження. При цьому, позовні вимоги в
частині визнання протиправними дій
щодо винесення вказаної постанови до
задоволення не підлягають, оскільки
публічно-правовий спір між сторонами
фактично виник з приводу винесення
постанови, якій суд дав правову оцінку,
а визнання протиправним та скасування
рішення суб'єкта владних повноважень
не потребує визнання протиправними дій
щодо його прийняття.

Згідно із частиною третьою статті 94 КАС
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. На думку суду,
оскільки позовні вимоги немайнового
характеру задоволено частково, тому на
користь позивача слід частково
присудити з Державного бюджету України
судовий збір в розмірі 36,54 грн.,
сплачений квитанцією від 20.10.2014 року №
74 в сумі 73,08 грн. (а. с. 2).

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162, 163 КАС України, на підставі
Закону України «Про виконавче
провадження», Кодексу України про
адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Другого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції Марчука Петра Олександровича
про арешт майна та оголошення заборони
на його відчуження від 09 липня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 36 гривень 54 копійки (тридцять
шість гривень п'ятдесят чотири
копійки).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.М.Валюх

Постанова складена у повному обсязі 24
листопада 2014 року