Справа № 826/5889/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2014 року № 826/5889/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.
розглянувши у письмовому провадження
адміністративну справуза позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України»до Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києвітреті особи,що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
Приватне акціонерне товариство
«ГРІНКО», ОСОБА_1про визнання
незаконними дій, скасування постанови
та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
05 травня 2014 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулось Публічне акціонерне
товариство «Державний
експортно-імпортний банк України»
(далі - АТ «Укрексімбанк», позивач) з
адміністративним позовом про:
- визнання незаконними дій Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві (далі - ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві,
відповідач) що полягають у зверненні
стягнення, в рамках виконавчого
провадження ВП № 34821288, на предмет
застави за договором застави № 151410Z40
від 29.04.2010 р. із змінами і доповненнями,
який посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 та зареєстровано в
реєстрі за № 2454, укладеним між АТ
«Укрексімбанк» та ПрАТ «ГРІНКО», а саме
цінні папери: акції прості іменні,
кількістю 1 077 381 номінальною вартістю
5,00 грн. за 1 шт., що становить 5 386 905 грн.,
загальною заставною вартістю цінних
паперів, які передаються в заставу, на
дату укладання Договору застави 1 000,00
грн., що складає частку в статутному
фонді емітента - ВАТ «ГРІНКО-Центр»
34,296%, які належать на праві власності
Приватному акціонерному товариству
«ГРІНКО» з метою задоволення вимог
- скасування постанови державного
виконавця про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 20.11.2013 р. ВП № 34821288;
- зобов'язання відповідача зняти арешт
з майна боржника, а саме з цінних
паперів: акції прості іменні, кількістю
1 077 381 номінальною вартістю 5,00 грн. за 1
шт., що становить 5 386 905 грн., загальною
заставною вартістю цінних паперів, які
передаються в заставу, на дату
укладання Договору застави 1 000,00 грн.,
що складає частку в статутному фонді
емітента - ВАТ «ГРІНКО-Центр» 34,296%, які
належать на праві власності Приватному
акціонерному товариству «ГРІНКО».
Справа перебувала в провадженні судді
Каракашьяна С.К. Справі був присвоєний
№ 826/5889/14.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва про залишення позовної
заяви без розгляду від 03 червня 2014 року
позовну заяву Публічного акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» (АТ
«Укрексімбанк») до Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві про визнання незаконними дій,
скасування постанови та зобов'язання
вчинити певні дії залишено без
Не погоджуючись з вказаною вище
ухвалою від 03.06.2014 р., позивачем було
подано апеляційну скаргу, яку за
наслідками розгляду в суді апеляційної
інстанції задоволено, ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03.06.2014 р. скасовано, справу направлено
до суду першої інстанції для
продовження розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 вересня 2014 року
справу № 826/5889/14 прийнято до
провадження суддею Погрібніченком І.М.
Цією ж ухвалою до участі у справі в
якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
залучено Приватне акціонерне
товариство «ГРІНКО» (далі - ПрАТ
«ГРІНКО», третя особа 1).
29 вересня 2014 року протокольною ухвалою
до участі у справі в якості третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору залучено ОСОБА_1 (далі -
ОСОБА_1, третя особа 2).
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що накладеним
арештом на майно боржника - ПрАТ
«ГРІНКО», а саме цінні папери незалежно
від їх виду та форми випуску як одного
власника, так і кількох співвласників,
що належить боржнику: ПрАТ «ГРІНКО» у
виконавчому провадженні ВП № 34821288 та
оголошеною забороною на його
відчуження, порушені його права на
предмет застави, як заставодержателя,
та, для відновлення його прав та
інтересів відповідно має бути
скасована постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження та ВДВС Голосіївського
РУЮ у м. Києві має бути зобов'язано
зняти арешт з майна боржника - ПрАТ
«ГРІНКО», а саме з цінних паперів.
Крім того, на переконання позивача, дії
суб'єкта владних повноважень, що
полягають у зверненні стягнення, в
рамках виконавчого провадження ВП №
34821288, на предмет застави за договором
застави № 151410Z40 від 29.04.2010 р. із змінами
і доповненнями, який посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
та зареєстровано в реєстрі за № 2454,
укладеним між АТ «Укрексімбанк» та
ПрАТ «ГРІНКО», а саме цінні папери,
мають бути визнані незаконними.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги повністю
підтримав та просив їх задовольнити.
ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві
подав заперечення на адміністративний
позов, в яких зазначає, що державним
виконавцем виконавчі дії у виконавчому
провадженні ВП № 34821288 проведені у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», а тому,
вимоги позивача до задоволення не
В судове засідання представник
відповідача не з'явився, в наданих суду
запереченнях на адміністративний
позов просив в позові повністю
Треті особи та/або їх представники
будь-яких письмових пояснень та/або
заперечень не надали, в судове
засіданні не з'явилися.
Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання 15.10.2014 р.
представників відповідача, третьої
особи 1 та третьої особи 2, суд дійшов
висновку про розгляд справи у
письмовому провадженні.
Розглянувши подані особами, які беруть
участь у справі документи і матеріали,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
14 липня 2006 року між Публічним
акціонерним товариством «Державний
експортно-імпортний банк України»
(далі - Банк) та Відкритим акціонерним
товариством «ГРІНКО-Центр» (далі -
Боржник) був укладений Кредитний
виконанні Боржником певних його умов,
надає Боржнику кредит у сумі, що не
перевищуватиме 35 000 000,00 грн., на
визначених Кредитним договором умовах,
строком погашення 14.07.2011 р.
На забезпечення виконання зобов'язань
14.07.2006 р., між Публічним акціонерним
товариством «Державний
експортно-імпортний банк України»
(далі - Заставодержатель) та Відкритим
акціонерним товариством «ГРІНКО»,
правонаступником якого є Приватне
акціонерне товариство «ГРІНКО», (далі -
Заставодавець) 29 квітня 2010 року був
укладений Договір застави № 151410Z40,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 та зареєстрований в
реєстрі за № 2454, предметом якого
виступили Цінні папери: акції прості
іменні, документарної форми існування,
кількістю 1 077 381, номінальною вартістю
5,00 грн. за 1 Цінний папір, що становить 5
386 905 грн., що складає частку в
статутному фонді емітента - ВАТ
«ГРІНКО-Центр» 34,296%, які належать на
праві власності Приватному
акціонерному товариству «ГРІНКО» (далі
Відповідно до п. 1.5 Договору застави №
151410Z40, за домовленістю Сторін, загальна
заставна вартість Предмету застави на
дату підписання цього Договору
становить 1 000,00 грн.
30 квітня 2010 року Заставодержателем
зареєстровано обтяження Предмету
застави, шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна, що підтверджується
відповідним Витягом про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна від 30.04.2010 р. за № 27015647.
02 серпня 2010 року між Заставодержателем
та Заставодавцем був укладений Договір
про внесення змін № 151410Z40-1 до Договору
застави від 29.04.2010 р. № 151410Z40, укладеного
між ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» та ВАТ (ПАТ) «ГРІНКО»,
посвідченого ОСОБА_2, приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу за реєстровим №
2454, який (Договір про внесення змін)
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 та зареєстрований в
реєстрі за № 4046 та яким пункти 1.2 та 1.3
Договору застави були викладені в
новій редакції, а саме, заставленими
стали Цінні папери: акції прості
іменні, бездокументарної форми
існування, кількістю 1 077 381,
номінальною вартістю 5,00 грн. за 1 Цінний
папір, що становить 5 386 905 грн., що
складає частку в статутному фонді
емітента - ВАТ «ГРІНКО-Центр» 34,296%, які
належать на праві власності Приватному
акціонерному товариству «ГРІНКО».
Також, судом встановлено, що у зв'язку з
невиконанням умов Кредитного договору
заборгованості за ним, Банком до
Господарського суду м. Києва було
подано позов про звернення стягнення
03 червня 2013 року Господарським судом м.
Києва у справі № 910/4320/13 було прийнято
рішення про звернення стягнення на
Предмет застави, яким грошові вимоги
Банку за Кредитним договором № 18106К25/2153
від 14.07.2006 р. були задоволені в розмірі 57
747 061,57 грн.

26 червня 2013 року рішення
Господарського суду м. Києва від 03.06.2013
р. набрало законної сили та 26.06.2013 р.
Господарським судом м. Києва видано
наказ про примусове виконання рішення.

Крім того, судом встановлено, що на
виконанні в ВДВС Голосіївського РУЮ у
м. Києві перебуває виконавчий лист №
2/825/454/2012, виданий 17.10.2012 р. Хортицьким
районним судом м. Запоріжжя, яким з ПрАТ
«ГРІНКО» на користь ОСОБА_1 стягнено
заборгованість по заробітній платі 1 096
507,26 грн. та виконавчого збору в розмірі
109 650,73 грн., а всього до стягнення - 1 206
157,99 грн.

В процесі здійснення виконавчих дій у
виконавчому провадженні ВП № 34821288,
старшим державним виконавцем 20
листопада 2013 року винесено Постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на майно боржника, а
саме цінні папери незалежно від їх виду
та форми випуску як одного власника,
так і кількох співвласників, що
належить боржнику: ПрАТ «ГРІНКО» у
межах суми звернення стягнення: 1 206
157,99 грн. (далі - оскаржувана постанова).

Незгода з діями відповідача,
оскаржуваною постановою та
необхідністю вчинення ним певних дій
обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані особами, які беруть участь у
справі докази та пояснення
представника позивача, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд частково
погоджується з доводами Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»,
виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України,
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), Закону України «Про державну
виконавчу службу» від 24 березня 1998 року
№ 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон №
606-XIV), Закону України «Про заставу» від
02 жовтня 1992 року № 2654-XII (далі - Закон №
2654-XII).

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Згідно з статтею 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 52 Закону № 606-XIV (в
редакції чинній в момент виникнення
спірних правовідносин) звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню
за виконавчим провадженням, не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

Відповідно до частини 1 статті 572 ЦК
України в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Предметом застави може бути будь-яке
майно (зокрема річ, цінні папери,
майнові права), що може бути відчужене
заставодавцем і на яке може бути
звернене стягнення (ч. 1 ст. 576 ЦК
України).

Приписами ч. ч. 3, 4 ст. 577 ЦК України
визначено, що застава рухомого майна
може бути зареєстрована на підставі
заяви заставодержателя або
заставодавця з внесенням запису до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна.

Моментом реєстрації застави є дата та
час внесення відповідного запису до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна.

У відповідності до ст. 589 та ч. 1 ст. 590 ЦК
України у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону №
606-XIV звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Частиною 3 статті 54 Закону № 606-XIV
визначено, що для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

У відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону №
606-XIV про звернення стягнення на
заставлене майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Окрім цього, Законом № 2654-XII визначено,
що застава - це спосіб забезпечення
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом.

В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Застава виникає на підставі договору,
закону або рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 2654-XII застава
цінних паперів може здійснюватись
шляхом передачі їх заставодержателю
або у депозит нотаріальної контори,
приватного нотаріуса чи банку.

Частиною першою статті 15 Закону № 2654-XII
визначено, що застава рухомого майна
може бути зареєстрована відповідно до
закону.

У відповідності до статті 16 Закону №
2654-XII право застави виникає з моменту
укладення договору застави, а в разі,
коли договір підлягає нотаріальному
посвідченню - з моменту нотаріального
посвідчення цього договору. Якщо
предмет застави відповідно до закону
чи договору повинен знаходитись у
заставодержателя, право застави
виникає в момент передачі йому
предмета застави. Якщо таку передачу
було здійснено до укладення договору, -
то з моменту його укладення.

Реєстрація застави не пов'язується з
моментом виникнення права застави та
не впливає на чинність договору
застави.

Статтею 19 Закону № 2654-XII встановлено, що
за рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором застави.

Частиною 6 статті 20 Закону № 2654-XII
передбачено, що звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду або третейського суду, на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо інше не передбачене законом або
договором застави.

Як вбачається з матеріалів справи,
право застави виникло в 2010 році
(Договір застави від 29 квітня 2010 року №
151410Z40), тобто до винесення Хортицьким
районним судом міста Запоріжжя рішення
про стягнення з ПрАТ «ГРІНКО» на
користь ОСОБА_1 заборгованості по
заробітній платі 1 096 507,26 грн. та
виконавчого збору в розмірі 109 650,73 грн.,
а всього до стягнення - 1 206 157,99 грн., яке
було прийнято в 2012 році.

Крім того, відповідно до умов Договору
застави від 29 квітня 2010 року № 151410Z40,
загальна заставна вартість Предмету
застави на дату підписання цього
Договору становить 1 000,00 (одну тисячу)
гривень 00 копійок та не перевищує
розміру заборгованості боржника
заставодержателю - 57 747 061,57 (п'ятдесят
сім мільйонів сімсот сорок сім тисяч
шістдесят одна) гривня 57 копійок.

Таким чином, позивач, як
заставодержатель, має переважне право
на задоволення своїх вимог перед
іншими стягувачами цього боржника
(заставодавця) за рахунок предмету
застави, а накладення арешту на
заставлене майно боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, порушує його права,
визначенні чинним законодавством, що
свідчить про протиправність
оскаржуваної постанови.

За вказаних обставин, постанова
державного виконавця про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 20.11.2013 р. ВП № 34821288
підлягає визнанню протиправною та
скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону № 606-XIV особа,
яка вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини 2 статті 60 Закону
№ 606-XIV у разі прийняття судом рішення
про зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

Виходячи з приписів ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону
№ 606-XIV, суд вважає, що для повного
захисту прав та інтересів позивача
необхідно вийти за межі позовних вимог
та ухвалити рішення про зняття арешту з
заставленого майна.

Разом з тим, суд вважає за необхідне,
вимогу позивача стосовно зобов'язання
ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві
зняти арешт з майна боржника, а саме з
цінних паперів: акції прості іменні,
кількістю 1 077 381 номінальною вартістю
5,00 грн. за 1 шт., що становить 5 386 905 грн.,
загальною заставною вартістю цінних
паперів, які передаються в заставу, на
дату укладання Договору застави 1 000,00
грн., що складає частку в статутному
фонді емітента - ВАТ «ГРІНКО-Центр»
34,296%, які належать на праві власності
Приватному акціонерному товариству
«ГРІНКО» задовольнити у спосіб, який
визначений частиною другою статті 60
Закону № 606-XIV.

На відміну від задоволених вимог,
вимога стосовно визнання незаконними
дій відповідача що полягають у
зверненні стягнення, в рамках
виконавчого провадження ВП № 34821288, на
предмет застави за договором застави №
151410Z40 від 29.04.2010 р. із змінами і
доповненнями, який посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
та зареєстровано в реєстрі за № 2454,
укладеним між АТ «Укрексімбанк» та
ПрАТ «ГРІНКО», а саме цінні папери:
акції прості іменні, кількістю 1 077 381
номінальною вартістю 5,00 грн. за 1 шт., що
становить 5 386 905 грн., загальною
заставною вартістю цінних паперів, які
передаються в заставу, на дату
укладання Договору застави 1 000,00 грн.,
що складає частку в статутному фонді
емітента - ВАТ «ГРІНКО-Центр» 34,296%, які
належать на праві власності Приватному
акціонерному товариству «ГРІНКО» з
метою задоволення вимог ОСОБА_1,
задоволенню не підлягають, з огляду на
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону
№ 202/98-ВР державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

Частиною другою статті 11 Закону № 606-XIV
передбачено, що державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Приписами ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону № 606-XIV
визначено, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Виходячи з приписів вказаних вище норм
права, вбачається, що державний
виконавець зобов'язаний сумлінно
виконувати службові обов'язки, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених Законом України
«Про виконавче провадження», іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження» та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» підлягають
примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи,
державний виконавець, отримавши
виконавчий лист № 2/825/454/2012, виданий
Хортицьким районним судом міста
Запоріжжя від 17.10.2012 р., вчинив дії у
відповідності до вимог чинного
законодавства, а саме: відкрив
виконавче провадження ВП № 34821288, виніс
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 20.11.2013 р.

Вказаною вище постановою, арешт
накладений на майно боржника, а саме
цінні папери незалежно від їх виду та
форми випуску як одного власника, так і
кількох співвласників, що належить
боржнику: ПрАТ «ГРІНКО», у межах суми
звернення стягнення: 1 206 157,99 грн.

Оскільки чинним законодавством не
передбачено перед вчиненням дій по
накладенню державним виконавцем
арешту з'ясовувати правовий статус
майна, суд вважає, що державний
виконавець під час здійснення заходів,
необхідних для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення у виконавчому провадженні №
34821288 діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження», а тому підстав для
визнання його дій незаконними у суду
немає.

Частиною третьою статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого, вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд дійшов
висновку про часткову обґрунтованість
позовних вимог і на підставі п. п. 1, 2 ч. 2
ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України вважає за
необхідне адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує на користь Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»
здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 48,72 грн. з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»
задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 20 листопада 2013 року ВП № 34821288.

3. Зняти арешт з майна Приватного
акціонерного товариства «ГРІНКО», яке
є предметом Договору застави № 151410Z40
від 29 квітня 2010 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 2454, з змінами внесеними
Договором про внесення змін № 151410Z40-1
від 02 серпня 2010 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 4046, а саме, з цінних
паперів: акції прості іменні,
бездокументарної форми існування,
кількістю 1 077 381, номінальною вартістю
5,00 грн. за 1 Цінний папір, що становить 5
386 905 грн., що складає частку в
статутному фонді емітента - В
відкритого акціонерного товариства
«ГРІНКО-Центр» 34,296%.

4. Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві вчинити дії, визначені в частині
другій статті 60 Закону України «Про
виконавче провадження».

5. В задоволенні решти позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» відмовити.

6. Присудити з Державного бюджету
України на користь Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 48,72 грн. (сорок
вісім гривень 72 коп.).

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко