Справа № 826/12360/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біг Борд» до Департаменту суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Біг Борд» (далі по тексту також – позивач) з позовом до Департаменту суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі також – відповідач1), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі також – відповідач2), в якому просило:

Відповідач1 проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності.

Відповідач2 у судове засідання не прибув, про час, дату і місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неприбуття суд не повідомив.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, суд з підстав, визначених ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

10 липня 2014 року відповідач1 своїм листом № 059/07-3725 повідомив позивача про те, що зазначені зміни неможливо внести через порушення вимог «Концепції розвитку зовнішньої реклами в місті Києві», затвердженої рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 р. № 20/7357, а саме перевищення максимально допустимого формату РЗ відповідно до зонування розміщення зовнішньої реклами в місті Києві».

Позивач категорично не погоджуючись із такими доводами відповідача1, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розміщення об'єктів зовнішньої реклами в м. Києві регламентовано приписами Закону України «Про рекламу», Типовими правил розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003р. №2067 (далі - Типові правила), Порядком розміщення реклами в м. Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради 22.09.2011р. № 37/6253 (далі - Порядок) та Концепцією розвитку зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженої рішенням Київської міської ради від 26.01.2012р. № 20/7357 (далі - Концепція).

Відповідно до п. 6 Типових правил до повноважень робочого органу належить розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії.

Згідно п. 1.3. Порядку дозвільний орган - Департамент суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке уповноважене виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) виконувати покладені на нього функції (у сфері розміщення зовнішньої реклами та реклами на транспорті, у ліфтах комунальної власності територіальної громади міста Києва), передбачені цим Порядком та Положенням про Департамент суспільних комунікацій.

Відповідно до п.4.8. Положення про Департамент суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30.08.2010р. № 674 основними завданнями Департаменту є регулювання в межах повноважень діяльності у сфері розміщення зовнішньої реклами, інформаційних вивісок, реклами на транспорті та реклами в ліфтах житлових будинків комунальної власності міста Києва.

З огляду на вищевикладене, відповідач1 є повноважним органом щодо розгляду заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії.

Вирішуючи питання щодо правомірності рішення про відмову у внесенні змін до дозволу позивача, суд виходив із наступного.

Згідно положень ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Стаття 144 Конституції України встановлює, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Як встановлено статтею 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить відповідно до підпункту 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і організація благоустрою населених пунктів.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Статтею 2 Закону «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що благоустрій населених пунктів передбачає, зокрема: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об'єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об'єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об'єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав суб'єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Згідно ст. 3 цього ж Закону система благоустрою населених пунктів включає, крім іншого: 1) управління у сфері благоустрою населених пунктів; 3) організацію благоустрою населених пунктів; 4) стандартизацію і нормування у сфері благоустрою населених пунктів; 6) здійснення державного, самоврядного і громадського контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Стаття 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлює, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, крім іншого: 1) затвердження місцевих програм та заходів благоустрою населених пунктів, забезпечення їх виконання; 9) здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об'єктів тощо.

Пунктом 4) частини 1 статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що елементами благоустрою є засоби та обладнання зовнішньої реклами.

Пунктом 1.2. рішення Київської міської ради від 26.01.2012р. № 20/7357 «Про затвердження Концепції розвитку зовнішньої реклами в місті Києві» (надалі також – рішення . № 20/7357) затверджено Зонування розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, яке передбачає визначення формату рекламних засобів для кожної зони та врахування архітектурного середовища міста Києва.

Пунктом 5 рішення № 20/7357 встановлено, що надання, переоформлення та продовження строку дії дозволів на право розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до вимог зонування розміщення зовнішньої реклами в місті Києві та класифікатора типових рекламних засобів, затверджених цим рішенням.».

Частиною 1 ст. 73 «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач у своїй заяві від 03.07.2014 №114 просив внести уточнення до дозволу, при цьому розміри встановленого рекламного засобу 7,2м х 5,0 м загальною площею 36,0 м.кв. просив замінити на 117,72 м х 14,0 м загальною площею 1648,08 кв.м., причому без зміни конструктивного рішення.

Водночас, в текстовій частині Зонування розміщення зовнішньої реклами в м. Києві, затвердженої рішенням Київради від 26.01.2012 № 20/7357, визначено наступний максимальний формат засобів зовнішньої реклами, які можуть розміщуватись в Форматній зоні 3 до 36,0 кв. м Проспект Перемоги, а саме будинок № 49/2 згідно Зонування розміщення зовнішньої реклами в місті Києві включений до Форматної зони 3.

Таким чином, фактичні обставини справи свідчать, що загальна площа рекламного засобу позивача, встановленого на фасаді будинку № 49/2 по проспекту Перемоги в м. Києві, не може перевищувати 36 кв.м.

В той час, як у своїй заяві від 03.07.2014р. позивач просить внести зміни до дозволу, згідно яких загальна площа рекламного засобу має становити 1648,08 кв.м., що в 45 разів перевищує встановлений Київською міської радою максимальний формат у 36 кв.м., що на переконання суду, є прямим порушенням рішення Київської міської ради від 26.01.2012р. № 20/7357 «Про затвердження Концепції розвитку зовнішньої реклами в місті Києві», яке є чинним та обов’язковим до виконання у спірних правовідносинах його суб’єктами.

Враховуючи вищевикладене, в межах розгляду справи підтверджено, що заявлений позивачем рекламний засіб не відповідає встановленим технічним вимогам (характеристикам), формат рекламної конструкції не відповідає вимогам Зонування розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 26.01.2012р. № 20/7357.

Крім того, у відповідності до п. 7.1. розділу II Порядку внесення змін до дозволу відбувається у випадку зміни технологічної (конструктивної) схеми рекламного засобу.

При цьому під зміною технологічної схеми рекламного засобу мається на увазі зміна його зовнішнього вигляду (конструктивних елементів).

Однак, як свідчать матеріали справи, позивач у своїй заяві про внесення змін до дозволу від 03.07.2014р. № 114 просить внести уточнення до дозволу без зміни конструктивного рішення рекламного засобу, однак із 45-ти кратним збільшенням його площі.

Згідно п. 9.2. розділу II Порядку дозвільний орган протягом п'яти робочих днів з дати одержання заяви державного адміністратора про продовження строку дії дозволу розглядає її та надає пропозиції з проектом відповідного розпорядження до виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) для прийняття рішення.

Продовження строку дії дозволу допускається за умови відповідності місця розташування та типу РЗ схемі розміщення рекламоносіїв, що входить до складу відповідного паспорта вулиці, затвердженого в установленому порядку.

Таким чином, оформлення поданих позивачем документів не відповідає встановленим вимогам, заявлений рекламний засіб не відповідає встановленим вимогам.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як встановлено частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що відмова у внесенні змін до дозволу позивача є законною та обґрунтованою, прийнятою у відповідності до чинних нормативно-правових актів, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур