Справа № 2а-17842/12/2670
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року м.
Київ К/800/19629/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швець В.В.,

розглянувши у письмовому проваджені
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Профіконфідент" до
Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м. Києва про
скасування вимоги за касаційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Профіконфідент" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16 січня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2013 року, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Профіконфідент"
звернулось до суду з адміністративним
позовом про скасування вимоги
Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м. Києва про сплату
боргу Ю - 36 від 11.10.2012 року про сплату
недоїмки зі страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 січня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2013 року залишено без змін постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 16 січня 2013 року.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 січня 2013 року та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2013 року, ТОВ
"Профіконфідент" звернувся до суду з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанції і ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
дійшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанції
встановлені наступні обставини.

ТОВ «Профіконфідент» юридична особа,
зареєстрована 15.03.2005 року, та перебуває
на обліку в Управлінні як платник
страхових внесків.

У період з 01 жовтня 2012 року по 11 жовтня
2012 року відповідачем проводилась
перевірка своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та своєчасності
сплати внесків позивача до органів
Пенсійного фонду за період з 22 січня 2007
року по 11 жовтня 2012 року.

Перевіркою встановлено недоїмку по
сплаті ТОВ «Профіконфідент» страхових
внесків у розмірі 40 552 грн. 26 коп.

У зв'язку із порушенням позивачем
платіжної дисципліни Управлінням
винесено вимогу про сплату боргу № Ю-36
від 11.10.2012 року.

Не погодившись із зазначеною вимогою
відповідача, ТОВ «Профіконфідент»
звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції з яким
погодився Київський апеляційний
адміністративний суд дійшли висновку
про обґрунтованість, прийняття вимоги
про сплату боргу, виходячи з того, що
ТОВ «Профіконфідент» порушені вимоги
законодавства щодо несплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування з 22
січня 2007 року по 11 жовтня 2012 року.

Аналізуючи вказані обставини по справі
та застосовуючи відповідні норми
матеріального права, суд касаційної
інстанції зважає на наступне.

Закон України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" № 1058-IV
регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування (стаття 5). Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці правовідносини лише
у випадках, передбачених зазначеним
Законом, або в частині, що йому не
суперечить. Виключно цим
нормативно-правовим актом
визначаються: принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування;
коло осіб, на яких поширюється його дія;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення, сплати цих
внесків і стягнення заборгованості за
ними.

Пунктом 1 статті 11 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-IV встановлено, що
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
особи, які працюють на підприємствах, в
установах, організаціях, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях, інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств, організацій, в об'єднаннях
громадян, у фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності та інших
осіб, включаючи юридичних та фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований чи
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 зазначеного
вище Закону, страхувальниками
зазначених осіб є їхні роботодавці, які
відповідно до частини першої статті 15
цього Закону належать до платників
страхових внесків і зобов'язані на
підставі пункту 6 частини другої статті
17 цього ж нормативно-правового акта
нараховувати, обчислювати та
сплачувати в установлені строки й у
повному обсязі страхові внески.

Статтею 18 Закону "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-IV встановлено, що
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом,
вони не включаються до складу податків,
інших обов'язкових платежів, що
складають систему оподаткування. На ці
внески не поширюється податкове
законодавство, а іншим законодавством
не можуть встановлюватися пільги з
нарахування та сплати страхових
внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги
зі сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування встановлено
Законом України від 26 червня 1997 року №
400/97-ВР «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» №
400/97-ВР, яким, як і Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-IV, не передбачено
такої пільги, як звільнення від сплати
цього збору для суб'єктів
підприємницької діяльності, котрі
перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Таким чином, страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не входять до системи
оподаткування, на них не поширюється
податкове законодавство, а іншим
законодавством не встановлені пільги з
нарахування та сплати цих внесків або
звільнення від їх сплати. Отже,
обов'язок сплачувати страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування осіб, які
працюють у суб'єктів підприємницької
діяльності - платників єдиного податку,
не залежить від статусу платника
податку.

Згідно з пунктом 16 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить йому. Положення статті 6
Указу Президента України від 3 липня 1998
року № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» про
звільнення суб'єктів малого
підприємництва, які сплачують єдиний
податок, від збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, Закону
суперечить, а отже, застосуванню не
підлягає.

Отже, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанції щодо
правомірності донарахування органом
ПФУ сум сплати недоїмки зі страхових
внесків згідно вимоги Ю-36 від 11.10.2012
року, виходячи з того, що Законом
України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) встановлені ставки, механізм
та пільги щодо сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в якому, як і в Законі
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) не
встановлено такої пільги, як
звільнення від сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування для суб'єктів
підприємницької діяльності, які
перейшли на спрощену систему
оподаткування.

При цьому слід зазначити, що даному
випадку положення ст. 250 ГК України не
можна застосовувати, оскільки
приписами статті передбачено що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.
Саме таким випадком і є положення
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійні
страхування», який не встановлює
строки для застосування фінансових
санкцій (п. 15 ст. 106).

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 16 січня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2013 року, ґрунтуються на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, доводи
викладені в касаційній скарзі не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанції, тому підстави
для скасування або зміни рішення
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Профіконфідент" залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 січня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

В.В.
Малинін

В.В. Швець