Справа № 2а-2398/11/0970
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
Справа № 133941/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Омеляновської Л.В.,

представника позивача Лукачик Т.Д.,

представника відповідача Пшибили Р.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в місті Івано-Франківську на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2011
року у справі за позовом Приватного
підприємства «Перламутр» до Державної
податкової інспекції в місті
Івано-Франківську про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ПП «Перламутр» звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції в місті Івано-Франківську,
яким просило скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
15.07.2011 року №, яким йому збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств на
414343,00 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) в розмірі
207172 грн. (всього 621515,00 грн.), і № ,
яким йому збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 331474,00 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в
розмірі 165737,00 грн. (всього 497211,00 грн.).

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2011 року позов задоволено
повністю.

Постанова мотивована тим, що висновки
податкового органу щодо порушення
позивачем вимог Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
Закону України «Про податок на додану
вартість», а також про нікчемність угод
укладених ним з ТзОВ «Фарексвей», ТзОВ
«Техстайл» і ТзОВ «Фоджа» є
помилковими, не ґрунтуються на вимогах
законодавства і відповідач не надав
належних доказів на їх підтвердження.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає, що суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, суд
порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Просить скасувати постанову та
прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що під час проведення
перевірки ПП «Перламутр» встановлено
відсутність реальних поставок йому
товарів (робіт, послуг) від ТзОВ
«Фарексвей» і ТзОВ «Техстайл», що
свідчить про те, що при укладенні між
ними договорів сторони не мали мети
настання їх реальних наслідків, в
зв'язку з чим ці договори згідно з ст.
ст. 203, 215 Цивільного кодексу України є
нікчемними і в силу ст. 216 цього Кодексу
не створюють будь-яких правових
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю. Крім того, згідно з
відповідями Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
міста Києва встановлено, що неможливо
провести зустрічну перевірку ТзОВ
«Техстайл» щодо підтвердження
господарських відносин з позивачем,
відсутність ТзОВ «Факрексвей» за
місцезнаходженням, а згідно з
повідомленням Управління податкової
міліції Державної податкової
адміністрації в місті Києві
встановлено порушення кримінальної
справи за ознаками складу злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358
Кримінального кодексу України в
частині створення фіктивного
підприємства та за фактом підроблення
документів юридичної особи ТзОВ
«Техстайл». Також апелянт зазначає, що
всупереч вимогам Податкового кодексу
України позивач не надав письмових
пояснень з приводу
фінансово-господарських відносин з
ТзОВ «Фарексвей» і ТзОВ «Техстайл» та
документів, складених при їх
проведенні. А посилання позивача на їх
знищення не може братись до уваги,
оскільки нормами податкового
законодавства встановлено обов'язок
платника податків відновити втрачені
документи податкового і
бухгалтерського обліку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги і
заперечення на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановив суд, 15-21.06.2011 року
працівники Державної податкової
інспекції в місті Івано-Франківську
провели документальну позапланову
невиїзну перевірку ПП «Перламутр» з
питань взаємовідносин з ТзОВ
«Фарексвей», ТзОВ «Техстайл» і ТзОВ
«Фоджа» за період з 01.04.2008 року до 31.03.2011
року, за результатами якої складено акт
від 29.06.2011 року № 5100/23-1/23799460.

В акті перевірки зазначено про
встановлення фактів порушення
позивачем вимог п. п. 1.19, 1.21 ст. 1, пп. 5.2.1
п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2, пп.
11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток на 547676,33 грн., та п. 1.4 ст. 1, пп.
пп. «а», «б», «в» п. 6.4 ст. 6, пп. пп. «а», «в»
п. 6.5 ст. 6 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
завищено податковий кредит з податку
на додану вартість на 438141,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв податкові
повідомлення-рішення від 15.07.2011 року
№, яким ПП «Перламутр» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств на
414343,00 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) в розмірі
207172 грн. (всього 621515,00 грн.), і № ,
яким ПП «Перламутр» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 331474,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) в розмірі 165737,00 грн.
(всього 497211,00 грн.).

Свої висновки податковий орган
обґрунтовує тим, що не підтверджено
наявність поставок позивачу товарів
(робіт, послуг) від ТзОВ «Фарексвей»,
ТзОВ «Фоджа» і ТзОВ «Техстайл» у період
з 01.07.2009 року до 31.12.2009 року, в зв'язку з
чим укладені між ними договори
здійснені без мети настання реальних
наслідків, отже, є нікчемними
відповідно до п. п. 1, 5 ст. 203, п. п. 1, 2 ст. 215
Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції про
необґрунтованість зазначених
висновків відповідача з наступних
підстав.

Щодо таких доводів податкового органу
про нікчемність правочинів, укладених
між ПП «Перламутр» з ТзОВ «Фарексвей»,
ТзОВ «Фоджа» і ТзОВ «Техстайл», які, на
думку відповідача, вчинено без мети
настання реальних наслідків, а також
суперечать інтересах держави і
суспільства і порушують публічний
порядок, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 цього Кодексу передбачено,
що правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею,
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (ст. 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

В матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження факту розірвання,
визнання недійсними чи неукладення
правочинів між позивачем та його
контрагентом.

Крім того, відсутні докази порушення
позивачем при укладанні (виконанні)
правочину конституційних прав чи
свобод людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконного володіння ним
внаслідок укладання та виконання
договору (згідно зі ст. 228 ЦК України), як
і не доведено вини позивача та
наявності умислу при укладенні угод.

Крім того, одним з основних завдань
органів державної податкової служби є
здійснення контролю дотримання
податкового законодавства і надання
роз'яснень законодавства з питань
оподаткування платникам податків.
Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

При цьому, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування валових
витрат та податкового кредиту з
податку на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо включення сум
податку, сплачених ним в ціні придбаних
товарів (робіт, послуг), до складу
податкового кредиту та має всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту та валових
витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
необхідно встановити факт реальності
господарських операцій, тобто фактичне
поставлення товарів (послуг), який
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту.

При цьому, необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
реальності придбання товарів, вартість
яких відноситься до податкового
кредиту з податку на додану вартість.
Для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість витрати платника щодо сплати
(нарахування) відповідної суми податку
у складі ціни товару мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Державна податкова інспекція в місті
Івано-Франківську отримала від
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі міста Києва на
надіслані запити відповідь від 04.12.2009
року про неможливість проведення
зустрічної перевірки ТзОВ «Техстайл»
щодо підтвердження господарських
відносин з ПП «Перламутр» та відповіді
від 22.10.2010 року, 02.03.2011 року про
відсутність ТзОВ «Фарексвей» за
місцезнаходженням, а також
повідомлення з Управління податкової
міліції Державної податкової
адміністрації в місті Києві від 21.02.2011
року про порушення кримінальної справи
за ознаками складу злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358
Кримінального кодексу України в
частині створення фіктивного
підприємства та за фактом підроблення
документів юридичної справи ТзОВ
«Техстайл».

11.04.2011 року відповідач надіслав
позивачу запит № 8831/10/23-1/5634 про надання
письмових пояснень з приводу
фінансово-господарських відносин з
ТзОВ «Фарексвей» та документів,
складених при їх проведенні.

Листом від 21.04.2011 року № 18-4/1 позивач
надав відповідь на вказаний запит, в
якому повідомив, що вся запитувана
інформація надавалась відповідачу під
час проведення планових перевірок за
2008-2010 роки, на час звернення із запитом
запитувані документи знищені
внаслідок прориву систем опалення, у
зв'язку з чим їх надання є неможливим.

06.05.2011 року відповідач надіслав
позивачу запит № 10917/10/23-1/7056 про надання
письмових пояснень з приводу
фінансово-господарських відносин з
ТзОВ «Техстайл» та документів,
складених при їх проведенні.

Листом від 16.05.2011 року № 01/13-05 позивач
надав відповідь аналогічного змісту,
якою повідомлено про те, що вся
запитувана інформація надавалась
відповідачу під час проведення
планових перевірок за 2008-2010 роки, на час
звернення із запитом запитувані
документи знищені внаслідок прориву
систем опалення, у зв'язку з чим їх
надання є неможливим.

Однак позивач не надав належних
доказів факту прориву систем опалення
(акти житлово-експлуатаційної чи
комунальної організації тощо) та
знищення внаслідок цього первинних
документів, які витребовував
відповідач, а також не надав будь-яких
пояснень щодо неналежної організації
зберігання цих документів та вжиття
ним заходів щодо відновлення
документів чи інформації, що містилась
в них.

Також акт неможливості надати первинні
документи позивач обґрунтовує актом
від 28.03.2011 року № 1 про знищення
документів, в якому зазначено, що для
знищення було відібрано лише ті
документи, які не мають
науково-історичної цінності та
втратили практичне значення.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 Податкового
кодексу України платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
документів, визначених у пункті 44.1 цієї
статті (первинні документи, регістри
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством), а також документів,
пов'язаних із виконанням вимог
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
не менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності.

Однак, як вбачається із зазначеного
вище акту, позивач знищив документи,
датовані 2009 роком, по яких не
закінчився визначений законодавством
термін зберігання, а також датовані 2008
роком (без уточнення конкретної дати їх
складення), тобто серед документів 2008
року також могли бути документи, термін
зберігання яких не закінчився.

Крім того, відповідно до п. 44.5 ст. 44
Податкового кодексу України у разі
втрати, пошкодження або дострокового
знищення документів, зазначених в
пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник
податків зобов'язаний у п'ятиденний
строк з дня такої події письмово
повідомити орган державної податкової
служби за місцем обліку в порядку,
встановленому цим Кодексом для подання
податкової звітності, та митний орган,
яким було здійснено митне оформлення
відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені документи протягом
90 календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
органу державної податкової служби,
митного органу.

У разі неможливості проведення
перевірки платника податків у
випадках, передбачених цим підпунктом,
терміни проведення таких перевірок
переносяться до дати відновлення та
надання документів до перевірки в
межах визначених цим підпунктом
строків.

А згідно з п. 44.6 цієї статті у разі якщо
до закінчення перевірки або у терміни,
визначені в абзаці другому пункту 44.7
цієї статті платник податків не надає
посадовим особам органу державної
податкової служби, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Крім того, обов'язок платника податків
щодо надання пояснень та їх
документальних підтверджень, що
стосуються предмету перевірки,
передбачений також пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України, яким
передбачено право органів державної
податкової служби для здійснення
функцій, визначених податковим
законодавством, отримувати безоплатно
від платників податків, у тому числі
благодійних та інших неприбуткових
організацій, у порядку, визначеному цим
Кодексом, інформацію, довідки, копії
документів (засвідчені підписом
платника податків або його посадовою
особою та скріплені печаткою (за
наявності) про фінансово-господарську
діяльність, отримувані доходи, видатки
платників податків та іншу інформацію,
пов'язану з обчисленням та сплатою
податків, дотриманням вимог іншого
законодавства, здійснення контролю за
яким покладено на органи державної
податкової служби, а також фінансову та
статистичну звітність, в порядку та на
підставах, визначених цим Кодексом.

При цьому, як правильно зазначає
апелянт, податкові органи обмежені
лише строком, протягом якого вони
можуть самостійно визначити суму
грошового зобов'язання - 1095 днів, тому
мають за наявності законних підстав
вимагати від платників податків
первинні документи, що
використовуються в бухгалтерському та
податковому обліку, інші регістри,
фінансову, статистичну звітність,
пов'язані з обчисленням та сплатою
податків і зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби і за
період, що перевірявся.

В зв'язку з цим колегія суддів не бере
до уваги посилання позивача, з якими
погодився суд першої інстанції, на ту
обставину, що запитувані відповідачем
документи досліджувались працівниками
Державної податкової інспекції в місті
Івано-Франківську під час здійснення
планових документальних перевірок ПП
«Перламутр» у 2009 та 2011 роках, а
показники сформовані на підставі
первинних бухгалтерських документів
та податкових накладних, що
відображені в податкових деклараціях
позивача за вказаний період,
відповідали їх змісту.

Також відповідно до ст. 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» сфера дії цього
Закону поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

А згідно з п. 2 ст. 3 цього Закону України
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає обґрунтованим
твердження відповідача про те, що ПП
«Перламутр» не виконав передбаченого
законодавством обов'язку щодо
ненадання документального
підтвердження господарський
взаємовідносин з визначеними
контрагентами на підставі
обов'язкового запиту органу державної
податкової служби.

Також колегія суддів враховує, що
відповідно до інформації, отриманої
відповідачем від Управління
податкової міліції Держаної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську, засновником,
директором та головним бухгалтером
ТзОВ «Фарексвей» є ОСОБА_4, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

В листі Управління податкових злочинів
Головного управління внутрішніх справ
Московської області МВС Російської
Федерації вказано, що ОСОБА_4 в 2000 році
був знятий з реєстраційного обліку в
зв'язку з відбуттям до
виправно-трудового закладу, відповідно
до довідки адресно-довідкової
картотеки Павлово-Посадського ОУФМС
вказаний громадянин знятий з
реєстраційного обліку 03.04.2008 року.
Місцезнаходження ОСОБА_4 встановити
неможливо.

Як вбачається з листа Управління
податкової міліції Держаної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську від 27.10.2010 року №
26-31/5673, за даними відомчої підсистеми
інтегрованої міжвідомчої системи щодо
контролю осіб, транспортних засобів та
вантажів, які перетинають державний
кордон України (система «Аркан») ОСОБА_5
протягом 2009-2010 років не перетинав
державний кордон України.

Постановою старшого слідчого в
особливо важливих справах Генеральної
прокуратури України від 31.01.2011 року
було порушено кримінальну справу за
фактом створення невстановленими
слідством особами ряду підприємств, в
тому числі ТзОВ «Фарексвей» з метою
прикриття незаконної діяльності, що
призвело до заподіяння великої
матеріальної шкоди державі, за
ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст.
205 Кримінального кодексу України.
Досудовим слідством встановлено, що
статутні, реєстраційні та інші
документи ряду підприємств, в тому
числі ТзОВ «Фарексвей»,
використовуються невстановленими
слідством особами для прикриття
незаконної діяльності.

Крім того, відповідно до висновку
експерта від 23.12.2010 року № 1226 підписи в
документах податкової звітності та
реєстраційних документах від імені
директора ТзОВ «Техстайл» ОСОБА_6
виконані різними особами.

Наведеними вище доказами належним
чином підтверджується, що зазначені
вище посадові особи контрагентів
позивача ТзОВ «Фарексвей» і ТзОВ
«Техстайл» - ОСОБА_4 і ОСОБА_6
відповідно, не могли реально
здійснювати господарську діяльність
від імені цих підприємств, в тому числі
підписувати договори та первинні
бухгалтерські документи, які стали
підставою для формування ПП
«Перламутр» валових витрат і
податкового кредиту, отже, виписані від
їх імені первинні документи не можна
вважати належно оформленими та
підписаними повноважними особами
документами, які посвідчують факт
придбання товарів (робіт, послуг), в
зв'язку з чим віднесення відображених у
них сум витрат та податку на додану
вартість до складу валових витрат і
податкового кредиту є безпідставним.

Враховуючи наведені вище обставини,
оцінюючи зібрані докази, колегія
суддів вважає правильними і
обґрунтованими доводи відповідача про
те, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є правомірними,
прийняті з урахуванням всіх обставин,
що мали значення для їх прийняття, а
позивач не надав належних і достатніх
доказів їх протиправності.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувана
постанова підлягає скасуванню,
оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи та порушив норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в місті
Івано-Франківську задовольнити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2011 року у справі № 2а-2398/11/0970 за
позовом Приватного підприємства
«Перламутр» до Державної податкової
інспекції в місті Івано-Франківську
про скасування податкових
повідомлень-рішень - скасувати та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі
17.11.2014 року