Справа № 825/3646/14
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року м.
Чернігів Справа
№ 825/3646/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Новик Н.С.,

за участю представників сторін

від позивача
Сергієнко Н.А.,

Дорошенка С.М.,

від відповідача
Карманова С.Л.,

Ананка Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом приватного
підприємства «ПДП ТРИ» до Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «ПДП ТРИ»
звернулось до суду з адміністративним
позовом про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
11.11.2014 № , № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, на думку позивача, були
порушені вимоги Податкового кодексу
України, у зв'язку з чим податковий
орган під час перевірки дійшов
необґрунтованих висновків, які
покладені в основу податкових
повідомлень-рішень. Зокрема, висновки
про порушення позивачем податкового
законодавства не обґрунтовані
посиланням на конкретні обставини
фінансово - господарської діяльності,
на первинні документи, зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку.
У перевіряємому періоді ПП «ПДП ТРИ»
співпрацювало із ПП «Таврида-В», ПФ
«Таврида» відповідно до укладених
договорів.

При цьому, висновки податкового органу
про відсутність факту реального
виконання угоди із контрагентом, на
думку позивача, здійснені без
належного аналізу характеру договорів,
їх товарності та реальності.

Таким чином, позивач вважає, що
правомірно сформував податковий
кредит по взаємовідносинах з
вищезазначеними контрагентами, а тому
вважає, оскаржувані податкові
повідомлення - рішення протиправними
та такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представники
позивача позов підтримали, просили
його задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представники відповідача у судовому
засіданні позов не визнали, просили
відмовити у його задоволенні,
посилаючись на письмові заперечення (а.
с. 165-166), згідно яких відповідач як на
підставу нереальності угод позивача із
контрагентами посилається на акти
перевірок інших ДПІ та на наявність
вироку по кримінальній справі відносно
директора ПП «Таврида-В».

З урахуванням викладеного, Ніжинська
ОДПІ у м. Чернігові вважає, що податкові
повідомлення-рішення від 11.11.2014 №
, № є такими, що
відповідають нормам законодавства та
просить відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви та заперечень на неї,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

ПП «ПДП ТРИ» зареєстровано 27.03.2007
Носівською районною державною
адміністрацією Чернігівської області,
про що внесено відповідний запис до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, що
підтверджується копією свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи (а.
с. 146), взяте на податковий облік до ДПІ у
Носівському районі 29.03.2007 за № 163, що
підтверджується актом перевірки від
22.05.2014 № 1772/22-34593982 (а. с. 167), є платником
податку на додану вартість, що
підтверджується копією свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість (а. с. 151). Ці факти сторонами не
заперечуються та відповідно до ч. 3 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України не потребують доказування.

Судом встановлено, що згідно наказу від
05.05.2014 № 367, відповідно до п. 73.5 ст. 73
Податкового кодексу України, проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ПП «ПДП ТРИ» щодо
господарських відносин із ПП
«Тавріда-В» за період протягом 2012-2013
років, із ПФ «Тавріда» за період з 01.05.2013
по 31.08.2013.

Суд також звертає увагу на те, що у
судовому засіданні представником
відповідача не було спростовано
доводів представника ПП "ПДП ТРИ" про
те, що перевірка діяльності позивача з
контрагентами ПП «Тавріда-В» в період з
01.05.2013 по 31.08.2013 та з ПФ «Тавріда» за 2012 -
2013 роки (згідно наказу) вже була
предметом дослідження іншої перевірки,
а саме: планової виїзної перевірки ПП
«ПДП ТРИ» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.04.2010 по 31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010 по
31.12.2012.

Положеннями пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України
передбачено проведення повторної
перевірки платника податку з тих же
самих питань за той же самий період
лише у випадку, коли органом державної
податкової служби вищого рівня в
порядку контролю за діями або
бездіяльністю посадових осіб органу
державної податкової служби нижчого
рівня здійснено перевірку документів
обов'язкової звітності платника
податків або матеріалів
документальної перевірки, проведеної
контролюючим органом нижчого рівня, і
виявлено невідповідність висновків
акта перевірки вимогам законодавства
або неповне з'ясування під час
перевірки питань, що повинні бути
з'ясовані під час перевірки для
винесення об'єктивного висновку щодо
дотримання платником податків вимог
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

При цьому, рішення про проведення
повторної документальної позапланової
перевірки в цьому випадку приймається
органом державної податкової служби
вищого рівня лише у тому разі, коли
стосовно посадових осіб органу
державної податкової служби нижчого
рівня, які проводили документальну
перевірку зазначеного платника
податків, розпочато службове
розслідування або їм повідомлено про
підозру у вчиненні кримінального
правопорушення.

Аналогічні підстави проведення
повторної перевірки визначені п. 4
Указу Президента України від 23.07.1998 №
817/98 "Про деякі заходи щодо
дерегулювання підприємницької
діяльності": "вищестоящий контролюючий
орган вправі прийняти рішення щодо
повторної перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності лише в тому
разі, коли стосовно посадових або
службових осіб контролюючого органу,
які проводили планову або позапланову
перевірку зазначеного суб'єкта,
розпочато службове розслідування або
порушено кримінальну справу. Державна
податкова адміністрація України
вправі прийняти рішення про проведення
повторної перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності в разі,
коли таке рішення оформляється наказом
за підписом її Голови".

У даному випадку щодо підстав
документальної виїзної перевірки
підприємства посилання на службове
розслідування або кримінальну справу
відсутнє та відсутній наказ
вищестоящого контролюючого органу.

У судовому засіданні представниками
відповідача не надано жодних доказів
та не наведено жодних правових підстав
для проведення повторної перевірки
підприємства за той самий період, про
що вірно зазначено представником
позивача під час розгляду справи.

Наказ від 05.05.2014 № 367 Ніжинської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Чернігівській області від
05.05.2014 № 367 «Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ПП «ПДП ТРИ» визнано
протиправним та скасовано постановою
Чернігівського окружного
адміністративного суді від 30.05.2014 по
справі № 825/1785/14 (а. с. 38-43).

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.09.2014
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 30.05.2014
залишено без змін, а апеляційну скаргу
Ніжинської ОДПІ - без задоволення (а. с.
35-37).

Однак, вищезазначену перевірку було
проведено та за її результатом
Ніжинською ОДПІ складено акт від 22.05.2014
№ 1772/22-34593982 (а. с. 167-182), на підставі якого
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 11.11.2014 №
(а. с. 184), яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених і
Україні товарів (робіт, послуг) на
загальну суму 1193158,31 грн, з яких 954526,65
грн за основним платежем та 238631,66 грн -
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами), № (а. с. 183), яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
1152158,54 грн, з яких 921726,83 грн за основним
платежем та 230431,71 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу
України господарська діяльність -
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи вбачається, що у
перевіряємому періоді ПП «ПДП ТРИ»
здійснювало господарську діяльність
із ПП «Таврида-В», ПФ «Таврида»
відповідно до укладених договорів (а. с.
107-110, 112-116, 118-142).

Всі договори, податкові накладні, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
платіжні доручення відповідають
вимогам законодавства та перевірялись
податковим органом, претензій до їх
оформлення та їх наявності у
податкового органу немає, що
підтверджується актом перевірки від
22.05.2014 № 1772/22-34593982 (а. с. 170-179) та не
заперечувалось представником
відповідача у судовому засіданні, а
тому згідно ч. 3 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
ці обставини не потребують
доказування, як такі, що не
заперечуються обома сторонами.

Отже, правовідносини за спірними
правочинами в повній мірі відображені
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем було вчинено дії та
досягнуто конкретних результатів, які
визначають саме поняття господарської
операції - факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань та
фінансових ресурсів.

Тобто, позивачем дотримано принцип
превалювання сутності над формою, який
закріплений в ст. 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що договори мали на меті
настання реальних правових наслідків,
що обумовлені ними, оскільки товар
(роботи/послуги) були передані, оплата
проведена, договори виконані сторонами
в повному обсязі, сторони претензій
одна до одної не мають.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент
вчинення правочинів
підприємства-контрагенти позивача
були зареєстровані в якості юридичної
особи та платниками податків, що не
заперечується сторонами та відповідно
до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного
судочинства України не потребують
доказуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що на момент
укладення договору із контрагентом
позивач проявив належну обачність,
перевіривши необхідні документи
контрагента та чи здійснює він
господарську діяльність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є постачання товарів (послуг), місце
постачання яких розташоване на митній
території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Суд звертає увагу на те, що податкові
накладні, видані ПП «ПДП ТРИ», містять
всі реквізити передбачені п. 201.1 ст. 201
ПК України, що підтверджується актом
перевірки та не заперечувалось
сторонами у судовому засіданні, а тому
згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України вони є
підставою для нарахування податкового
кредиту.

При цьому, з урахуванням норм статей 44
та 61 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Відносини між
учасниками попередніх поставок
товарів, робіт, послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між позивачем та
його контрагентами.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Як на підставу нереальності договорів
позивача із контрагентами, відповідач
посилається на акт ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області від
23.12.2013 № 1575/21-03-22-05-36945440 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП «Тавріда-В» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період 01.01.2011
по 31.08.2013», від 09.12.2013 № 1557/21-03-33-05/25644879
«Про результати зустрічної звірки ПФ
«Тавріда» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.08.2013».

Однак, такі посилання судом не
приймаються до уваги, зважаючи на
наступне.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
сам по собі факт допущення, на думку
податкового органу, суб'єктом
господарювання порушень певних
встановлених законом правил
господарської діяльності,
здійснюваної на підставі певного
договору, не є безумовною підставою для
висновку про укладення такого договору
з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства. Юридична
відповідальність має здійснюватися на
принципі законності, який полягає у
тому, що така відповідальність настає
за діяння, передбачені законом, та
застосовується у спосіб, визначений
законом.

Стосовно відповідальності позивача за
можливі протиправні дії його
контрагентів суд зазначає, що для
висновків про наявність порушень
податкового законодавства у діях
платника податків в обов'язковому
порядку необхідно з'ясувати можливу
обізнаність такого платника щодо
дефектів у правовому статусі його
контрагентів (відсутність реєстрації
їх як платників ПДВ, відсутність у
відповідних посадових осіб чи інших
представників контрагента повноважень
на складання первинних, розрахункових
документів, податкових накладних тощо).

Поряд з цим, будь-яких доказів щодо
обізнаності позивача про фіктивне
підприємництво юридичних осіб, що є
контрагентами ПП «ПДП ТРИ» та
здійснення ними незаконної фінансово -
господарської діяльності
представником відповідача суду не
надано.

Таким чином, за переконанням суду,
відповідач неправомірно поклав на
позивача відповідальність за можливі
протиправні дії його контрагентів.

Крім того, в акті перевірки відсутні
посилання на ухиляння контрагентами
позивача від уплати податків та зборів,
визначення їм податкових зобов'язань,
винесення вироків посадовим особам
підприємств, або будь-які інші
відомості, які можуть бути визначені як
підстави та докази укладення угод з
метою, що порушує публічний порядок.

В свою чергу, судом встановлено, що
договори були виконані сторонами в
повному обсязі, товар (роботи/послуги)
отриманий, сторони претензій один до
одного не мають.

Таким чином, надання податковому
органу належним чином оформлених всіх
первинних документів, передбачених
законодавством, є підставою для
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
відповідачем протиправно проведено
перевірку позивача на підставі
протиправного та скасованого наказу
від 05.05.2014 № 367 Ніжинської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Чернігівській області від
05.05.2014 № 367 «Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ПП «ПДП ТРИ», що
підтверджується постановою
Чернігівського окружного
адміністративного суді від 30.05.2014 по
справі № 825/1785/14 (а. с. 38-43) та ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.09.2014 по
справі № 825/1785/14 (а. с. 35-37).

До того ж, постановою Херсонського
окружного адміністративного суду від
11.04.2011 по справі № 821/780/14 визнано
протиправними дії ДПІ у м. Херсоні по
внесенню відомостей до АІС «Податковий
блок» на підставі акту № 1575/21-03-33-05/36945440
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки», які стали
підставою для прийняття рішення
Ніжинською ОДПІ про можливі порушення
ПП «ПДП ТРИ» податкового та іншого
законодавства та на які посилається
податковий орган у своїх запереченнях,
як на підставу визнання нереальними
угод позивача з його контрагентами.

Також, відповідач посилається на
наявність вироку Комсомольського
районного суду м. Херсона від 16.04.2014 по
справі № 667/2057/14-к, однак даним вироком
встановлено чіткий перелік
підприємств, з якими директор ПП
«Тавріда-В» укладало фіктивні угоди, до
переліку яких не входять ані ПП «ПДП
ТРИ», ані його контрагенти, що
підтверджується копією зазначеного
вироку (а. с. 143-145).

Зазначена постанова Херсонського
окружного адміністративного суду
залишена без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14.10.2014 по справі № 821/780/14 (а. с. 33-34).

У судовому засіданні представниками
відповідача не надано жодних доказів
щодо наявності розбіжностей за
перевіряємий період між ПП «ПДП ТРИ» та
його контрагентами ПФ «Таврида» та ПП
«Таврида-В». Більш того, на запитання
суду про наявність такої розбіжності
станом на день розгляду справи,
представники відповідача підтвердили
її відсутність.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано будь-яких інших
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання вказаного правочину з
отримання позивачем товарів
(робіт/послуг), невідповідність цієї
операції дійсному економічному змісту,
або засвідчили б наявність інших
обставин, що підтверджують
недобросовісність позивача як
платника податків та виключають право
на формування валових витрат та
податкового кредиту.

Всі суми податку на додану вартість
сплаченого і віднесеного позивачем до
податкового кредиту, підтверджуються
податковими накладними, які
відповідають вимогам Податкового
кодексу України та відображають зміст
господарських операцій, в результаті
яких вони складені.

Частиною 2 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Верховний суд України у справах з
аналогічним предметом спору
дотримується позиції, що судом
обов'язково має бути досліджено факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
своїм контрагентам.

Вказаний факт не був спростований в
судовому засіданні представником
відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції»
визначив, що «...адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі і поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
своїх рішень.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного
підприємства «ПДП ТРИ»,- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 11.11.2014 № , № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
«ПДП ТРИ» судові витрати в сумі 487
(чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України
апеляційна скарга подається через
Чернігівський окружний
адміністративний суд, а її копія
надсилається апелянтом до суду
апеляційної інстанції, протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, а у
разі проголошення її вступної та
резолютивної частин, або прийняття її у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
або її подано з пропуском строку, у
поновленні якого було відмовлено, а у
разі вчасного подання апеляційної
скарги, з набранням законної сили
рішенням апеляційної інстанції, якщо
оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя
Д.В. Лобан