Справа № 500/6106/14-а
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/6106/14-а
Провадження № 2-а/500/166/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді –
Бурнусуса О.О.,

при секретарі – Петровій В.В.,

за участю сторін: представника
позивача – ОСОБА_1,

представника відповідача –
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради
Одеської області про визнання
протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_3 з позовом, в
якому просить суд визнати протиправним
та скасувати рішення Ізмаїльської
міської ради Одеської області 48 сесії
VI скликання № 4419-VІ від 29.08.14 р. «Про
відмову у наданні дозволу ОСОБА_3 на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
за адресою: м. Ізмаїл Одеської області,
вул. Папаніна ріг вул. Бесарабської,
85/37».

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на незаконність
оскарженого рішення з огляду на те, що
на його думку у нього обґрунтовано
виникла необхідність у виділі йому
земельної ділянки уздовж стіни будинку
площею 0,0186 га для належного
обслуговування власної житлової
будівлі, що відповідає вимогам чинного
цивільного та земельного
законодавства. Невідповідність
розташування земельної ділянки
Генеральному плану міста може бути
усунута шляхом внесення змін до нього.
Передання спірної ділянки в оренду,
відповідає як інтересам громади, так і
приватним інтересам позивача. Окрім
того ОСОБА_3 здійснений благоустрій
спірної земельної ділянки та вона
постійно підтримується ним в належному
стані; користування спірною ділянкою
ніяким чином не перешкоджає пішоходам
проходити уздовж будинку; ним
зроблений благоустрій ділянки,
прилеглої до спірної земельної
ділянки, зокрема, посаджені дерева,
квіти, збудований тротуар.

Відповідач проти задоволення позову
заперечує з підстав, викладених у
письмових запереченнях на
адміністративний позов. Оскаржене
рішення є законним та обґрунтованим.
Позивачу було відмовлено у наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), з огляду на те, що
розширення меж окремих земельних
ділянок за рахунок територій вулиць
Папаніна та Бессарабська не
передбачено містобудівною
документацією - Генеральним планом м.
Ізмаїл, а отже рішення відповідача
ґрунтується на вимогах ч.3 ст.123 ЗК
України. Позивач безпідставно
посилається на ст.ст. 40, 120 ЗК України,
оскільки вказані норми не регулюють
правовідносини, з приводу яких було
прийнято оскаржуване рішення.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав в
повному обсязі та заперечував проти їх
задоволення.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 на праві
приватної власності належить житловий
будинок в м. Ізмаїлі по вул. Папаніна
ріг вул. Бесарабської, 85/37 на підставі
договору купівлі-продажу частини
житлового будинку від 23.12.2004 р., а також,
земельна ділянка, на якій розташований
зазначений об’єкт нерухомості, на
підставі державного акту на право
власності.

20.08.2014р. ОСОБА_3 звернувся до
Ізмаїльської міської ради із
клопотанням про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка), із
зазначенням орієнтовного розміру
земельної ділянки 0,0186 га за адресою м.
Ізмаїл, вул. Папаніна ріг вул.
Бессарабська, 85/37. До клопотання
позивачем було додано, зокрема,
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, а саме: схема меж земельної
ділянки; план зовнішніх меж земельної
ділянки; відомість вирахування
дирекційних кутів, відстаней між
точками повороту меж з контролем
координат та площі землекористування
м. Ізмаїл, вул. Папаніна ріг вул.
Бессарабська, 85/37.

29.08.2014р. Ізмаїльською міською радою
було прийнято рішення № 4419-VI «Про
відмову у наданні дозволу ОСОБА_3 на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
за адресою: м. Ізмаїл Одеської області,
вул. Папаніна ріг вул. Бессарабська,
85/37».

Згідно п.1 вказаного рішення ОСОБА_3
відмовлено у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
у зв'язку із невідповідністю місця
розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів,
генеральному плану м. Ізмаїл та іншій
містобудівній документації.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач оскаржив його в судовому
порядку. Однак суд не погоджується з
правовою позицією позивача.

Згідно ст.19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до положень ч.1 ст.122 ЗК
України сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 1 ст.123 ЗК України визначено, що
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення; формування нової
земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання).

Відповідно до ч.2 зазначеної статті
особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, які відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, передають у власність
або користування такі земельні
ділянки. У клопотанні зазначаються
орієнтовний розмір земельної ділянки
та її цільове призначення. До
клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування та розмір земельної
ділянки,

письмова згода землекористувача,
засвідчена нотаріально (у разі
вилучення земельної ділянки). ОСОБА_4
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у
користування відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Підстави відмови у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
визначені частиною 3 ст.123 ЗУ України.

Згідно з вказаною нормою відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень у місячний строк розглядає
клопотання і дає дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки або надає мотивовану
відмову у його наданні. Підставою
відмови у наданні такого дозволу може
бути лише невідповідність місця
розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Як вбачається з Інформації, наданої за
підписом начальника управління
містобудування та архітектури, у
відповідності до ст.ст. 2, 16, 17, 24, 25
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
інструментом регулювання планування
територій є містобудівна документація
на державному, регіональному та
місцевому рівні. Згідно Генерального
плану м.Ізмаїл вул. Папаніна та вул.
Бессарабська мають проектну ширину в
червоних лініях, яка відповідає
фактичній ширині вулиць. Розширення
меж житлової забудови, в тому числі меж
окремих земельних ділянок, за рахунок
територій вулиць Папаніна та
Бессарабська не передбачено
містобудівною документацією -
Генеральним планом м. Ізмаїл.

Згідно наявного у матеріалах справи
фрагменту Генерального плану м.Ізмаїл
земельна ділянка, яка належить
позивачу, межує з червоними лініями
вулиць Папаніна та Бессарабська.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
Планування територій на місцевому
рівні здійснюється шляхом розроблення
та затвердження генеральних планів
населених пунктів, планів зонування
територій і детальних планів
території, їх оновлення та внесення
змін до них. Містобудівна документація
на місцевому рівні може бути оновлена
за рішенням місцевих рад.

Згідно із ст.17 вказаного Закону
Генеральний план населеного пункту є
основним видом містобудівної
документації на місцевому рівні,
призначеної для обґрунтування
довгострокової стратегії планування
та забудови території населеного
пункту. Генеральний план населеного
пункту розробляється та
затверджується в інтересах
відповідної територіальної громади з
урахуванням державних, громадських та
приватних інтересів. Зміни до
генерального плану населеного пункту
можуть вноситися не частіше, ніж один
раз на п'ять років. Такі зміни вносяться
органом місцевого самоврядування, який
затверджував генеральний план
населеного пункту. Питання про
дострокове внесення змін до
генерального плану населеного пункту
може порушуватися за результатами
містобудівного моніторингу перед
відповідною сільською, селищною,
міською радою відповідною місцевою
державною адміністрацією. Генеральні
плани населених пунктів та зміни до них
розглядаються і затверджуються
відповідними сільськими, селищними,
міськими радами на чергових сесіях
протягом трьох місяців з дня їх
подання.

Однак відповідні зміни до Генерального
плану м. Ізмаїл в частині змін меж
вулиць Папаніна та Бессарабська
внесені не були, а доказів зворотнього
суду не надано.

Отже розширення меж земельної ділянки
позивача за рахунок вулиць Папаніна та
Бессарабська суперечить Генеральному
плану м. Ізмаїл, що свідчить про
обґрунтованість

та відповідність чинному
законодавству рішення Ізмаїльської
міської ОСОБА_4 Одеської області 48
сесії VI скликання № 4419-VІ від 29.08.14 р.
«Про відмову у наданні дозволу гр.
ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки в
оренду для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) за адресою: м.
Ізмаїл Одеської області, вул. Папаніна
ріг вул. Бесарабської, 85/37».

Посилання позивача на порушення
державних будівельних норм, цивільного
та земельного законодавства під час
оформлення документації на його
будинок та земельну ділянку під ним, а
також під час будівництва вказаної
будівлі, жодним чином не свідчить про
протиправність оскарженого рішення та
не стосується предмету розгляду
справи. Твердження про невідповідність
державного акту на право власності від
12.06.2012р. на земельну ділянку під
будинком позивача є безпідставними, з
огляду на те, що він є чинним на момент
розгляду справи судом та його
правомірність не є предметом розгляду
даного спору.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За змістом статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Під час розгляду справи, судом не
встановлено невідповідності
оскарженого рішення Ізмаїльської
міської ради Одеської області № 4419-VІ
від 29.08.14 р. визначеним

у ст.2 КАС України вимогам та позивачем
не надано жодних доказів в
підтвердження обґрунтованості своєї
позиції та правомірності своєї вимоги
про скасування вказаного рішення
Ізмаїльської міської ради Одеської
області.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_3
необхідно відмовити з огляду на
безпідставність та необґрунтованість.

Керуючись ст. ст. 6, 9-11, 17, 69-72, 159-163 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської
ради Одеської області про визнання
протиправним та скасування рішення –
відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, протягом десяти днів з дня
його проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя:

О. О. Бурнусус