Справа № 754/2593/14-а(2а/754/173/14)
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/2593/14-а(2а/754/173/14)
Головуючий у 1-й інстанції: Петріщева
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Горяйнова
А.М.,

суддів - Мамчура Я.С.
та Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського
районного суду м. Києва від 09 квітня 2014
року про залишення позовної заяви без
розгляду в частині та апеляційній
скарги Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації і Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат на постанову
Деснянського районного суду м. Києва
від 09 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації і Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про зобов'язання
здійснити перерахунок одноразової
компенсації та щорічної допомоги на
оздоровлення, передбачених ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
дії Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації і Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат в частині недоплати
одноразової компенсації як інваліду ІІ
групи та щорічної допомоги на
оздоровлення неправомірними та
стягнути з відповідача недоплачені
суми за 1996-2013 роки.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 09 квітня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_2 було
залишено без розгляду в частині вимог
за період з 1996 року по 2012 рік.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 09 квітня 2014 року було
задоволено позовні вимоги про
перерахунок і виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2013 рік.

Не погоджуючись із постановою суду від
09 квітня 2014 року Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації і Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат подали
апеляційні скарги, в яких просять суд
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Свої
вимоги обґрунтовують тим, що щорічна
допомога на оздоровлення була
виплачена позивачу в 2013 році у розмірі,
встановленому постановою КМ України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від 17
липня 2005 року.

Позивач не погодився з ухвалою суду від
09 квітня 2014 року, звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказану ухвалу та направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Зокрема апелянт вказує на те, що судом
першої інстанції було безпідставно
застосовано шестимісячний строк
звернення до суду з даним позовом.

Особи, які беруть участь у справі, з
клопотаннями про розгляд справи за їх
участю - не зверталися. В матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
вирішення апеляційної скарги, а
особиста участь сторін у розгляді
справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
ухвалу Деснянського районного суду м.
Києва від 09 квітня 2014 року - без змін,
апеляційній скарги Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації і Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
задовольнити, постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 09 квітня 2014
року в частині задоволення позову -
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову в цій
частині виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з того, що при
визначенні розміру щорічної допомоги
на оздоровлення за 2013 рік, передбаченої
ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» відповідач неправомірно
керувався постановою КМ України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від 17
липня 2005 року.

Колегія суддів не погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він не знайшов
свого підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Судом встановлено, що позивач є
інвалідом ІІІ групи захворювання,
пов'язаного з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС.

У 2013 році позивачу було виплачено
допомогу на оздоровлення у розмірі 90
грн. 00 коп., встановленому постановою КМ
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 562 від 17 липня 2005 року.

Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» інвалідам
ІІІ групи щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат.

Однак, при розгляді та вирішенні даної
справи слід враховувати й інші
нормативно-правові акти, що регулюють
дані правовідносини.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції
України виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків.

Згідно п. 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про державний бюджет на 2013
рік» у 2013 році норми і положення,
зокрема, ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

З огляду на те, що положеннями п. 3
Прикінцевих положень Закону України
«Про державний бюджет на 2013 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право встановлювати розміри
соціальних виплат колегія суддів
вважає, що здійснивши позивачу виплату
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі, встановленому Кабінетом
Міністрів України у постанові № 562 від
17 липня 2005 року, відповідач діяв з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

Колегія суддів вважає правомірними
посилання відповідача на постанову КМ
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 562 від 17 липня 2005 року як
на нормативно-правовий акт, яким слід
користуватися при визначенні розміру
вищевказаної допомоги на 2013 рік.

Як вбачається із п. 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про державний
бюджет на 2013 рік» Кабінету Міністрів
України було надано право
встановлювати на 2013 рік розміри
щорічної допомоги на оздоровлення
виходячи саме з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

З огляду на те, що постанова КМ України,
на яку посилається відповідач, є чинною
на даний час та встановлює розміри
допомоги на оздоровлення, які
відповідають фінансовим ресурсам
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2013 рік, у
Кабінету Міністрів України не виникло
необхідності в прийнятті відповідного
нормативно-правового акту в 2013 році.

Таким чином, допомогу на оздоровлення
за 2013 рік позивачу було виплачено в
повному обсязі, у зв'язку з чим підстави
для задоволення адміністративного
позову відсутні.

Отже, доводи апеляційних скарг
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації і Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат спростовують
висновок суду першої інстанції,
викладений в постанові від 09 квітня 2014
року, та є підставою для його
скасування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 09
квітня 2014 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

Так, позивач в апеляційній скарзі
посилається на те, що строк звернення
до суду з даним позовом згідно
Віденської конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року складає 30 років.

Колегія суддів вважає, що посилання
позивача на Віденську конвенцію про
цивільну відповідальність за ядерну
шкоду від 21 травня 1963 року як
нормативно-правовий акт, який
встановлює інший строк звернення до
адміністративного суду, відмінний від
строку, встановленого ст. 99 КАС України,
- необґрунтованими.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішень, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією,
бездіяльністю.

Натомість розгляд та вирішення вимог
про відшкодування ядерної шкоди, не
належать до юрисдикції
адміністративного суду, в той час як
положеннями Віденської конвенції про
цивільну відповідальність за ядерну
шкоду від 21 травня 1963 року визначено
строк саме відшкодування ядерної
шкоди.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне і обґрунтоване
рішення в частині визначення строку
звернення до суду, проте в частині
задоволення адміністративного позову
постанова суду від 09 квітня 2014 року
прийнята з порушенням вимог
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення, а ухвалу
Деснянського районного суду м. Києва
від 09 квітня 2014 року - без змін,
апеляційній скарги Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації і Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
задовольнити, постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 09 квітня 2014
року в частині задоволення позову -
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову в цій
частині.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 202,
205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а ухвалу Деснянського
районного суду м. Києва від 09 квітня 2014
року - без змін.

Апеляційній скарги Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації і Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат -
задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 09 квітня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 -
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову в цій
частині.

В іншій частині постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 09 квітня 2014
року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М. Горяйнов

Судді
Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Головуючий суддя

Горяйнов А.М.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.