Справа № 826/6619/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2014 року 08 год. 47 хв.
№ 826/6619/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 11 вересня 2008
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулася Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -
позивач, ФОП ОСОБА_1) з позовом до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі - відповідач, ДПІ) з наступними
позовними вимогами: 1) визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 11.09.2008р. №
зобов'язати ДПІ повернути податок на
додану вартість всього в сумі 127 643 грн.
на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1
згідно поданих заяв про повернення
бюджетного відшкодування за січень 2008
року від 20.02.2008р. та за травень 2008 року
від 20.06.2008р.; 3) зобов'язати ДПІ виконати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 06.02.2012р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2012р. в
частині повернення на розрахунковий
рахунок ФОП ОСОБА_1 податок на додану
вартість в сумі 65 001 грн. згідно поданих
заяв про повернення бюджетного
В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що нею в лютому та
червні 2008 року до податкової інспекції
були подані заяви про повернення суми
бюджетного відшкодування в розмірах 5
231,00 грн. та 122 420,00 грн. на розрахунковий
рахунок в банку разом із податковою
звітністю з податку на додану вартість
за звітні періоди січень і травень 2008
року. Разом з тим податковий орган
посилаючись на висновки актів
документальних перевірок від 16.07.2008р. №
3516/17-5/НОМЕР_2 та від 09.07.2010р. №
4574/17-05/НОМЕР_2, згідно яких
правомірність формування ФОП ОСОБА_1
сум податкового кредиту з податку на
додану вартість за звітні періоди 2008-2009
років документально не підтверджена,
відмовив у поверненні сум податку, що
були заявлені до відшкодування. Разом з
тим такі висновки ДПІ не відповідають
фактичній дійсності, оскільки правові
підстави для формування сум
податкового кредиту за перевіряємі
періоди та відповідно підстави
виникнення у позивача заявлених до
повернення з державного бюджету сум
податку на додану вартість в січні і
травні 2008 року підтверджуються
належним чином оформленими первинними
і розрахунковими документи, що наявні у
ОСОБА_1 за результатами здійснення
господарської діяльності з надання
транспортних послуг в межах та поза
межами державного кордону України.
Відповідач проти позову заперечував,
подавши до суду 31 липня 2014 року
письмові заперечення проти позову від
31.07.2014р. № 5496/9/26-52-10-15 і додаткові
документи. В обґрунтування своїх
заперечень відповідач посилається на
те, що працівниками ДПІ у Деснянському
районі м. Києва, правонаступником якої
наразі є ДПІ у Деснянському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві, в різний час були
проведені документальні позапланова і
планова виїзні перевірки ФОП ОСОБА_1 з
питань дотримання нею вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2008р. по 31.03.2010р., та безпосередньо з
питань достовірності нарахування нею
сум бюджетного відшкодування податку
на додану вартість за січень і травень
2008 року, за результатами яких складені
акти від 16.07.2008р. № 3516/17-5/НОМЕР_2 та від
09.07.2010р. № 4574/17-05/НОМЕР_2. До перевірок та
в ході їх проведення платником
податків жодні первинні документи на
підтвердження правомірності
формування сум податкового кредиту,
застосування пільг (нульової ставки) з
оподаткування податком на додану
вартість певних обсягів поставок і
нарахування сум бюджетного
відшкодування цього податку не
надавалися. Як наслідок за висновками
актів перевірок встановлено завищення
позивачем показника податкового
кредиту за період з 01.01.2008р. по 31.03.2010р.
та відсутність правових підстав для
повернення ФОП ОСОБА_1 сум надміру
сплаченого податку на додану вартість
на підставі заяв про бюджетне
відшкодування за січень і травень 2008
року. Також за наслідками проведених
перевірок ДПІ у Деснянському районі м.
Києва ДПС винесено оскаржувані
податкові повідомлення-рішення від
зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ на 127 643,00 грн., і від
про визначення до сплати грошового
зобов'язання з цього податку у сумі 559
В судових засіданнях, призначених у
даній справі, позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі та
просив їх задовольнити.
Представник відповідача в призначених
судових засіданнях у справі
заперечував проти позовних вимог та
просив відмовити в їх задоволенні.
29 вересня 2014 року в судовому засіданні
судом було ухвалено перейти до
письмового провадження.
Заслухавши пояснення позивача і
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
В ході судового розгляду було
встановлено, що в лютому і червні 2008
року ФОП ОСОБА_1 подала до ДПІ у
Деснянському районі м. Києва податкові
декларації з податку на додану
вартість за звітні періоди січень 2008
року (вх. 1969 від 20.02.2008р.) і травень 2008
ними розрахунки сум бюджетного
відшкодування і заяви про повернення
суми бюджетного відшкодування за
аналогічні звітні періоди, де, зокрема,
вказала суми податку 5 231,00 грн. і 122 412,00
грн. до бюджетного відшкодування,
шляхом перерахування зазначених сум
коштів на свій рахунок у банку.
14 березня 2008 року працівником ДПІ у
Деснянському районі м. Києва була
проведена документальна невиїзна
перевірка податкової декларації ФОП
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
з податку на додану вартість за січень
2008 року, за результатами якої складений
акт від 14.03.2014р. № 5/1700/НОМЕР_2. За
висновками цього акта перевірки
бюджетному відшкодуванню ПДВ
підлягала лише сума в розмірі 5 098,89 грн.,
оскільки сума ПДВ в розмірі 132,11 грн., на
думку перевіряючого, була включена ФОП
ОСОБА_1 до складу податкового кредиту у
зв'язку з понесенням витрат, що не
пов'язанні із господарською діяльністю
підприємця. Відомості про винесення
податкового повідомлення-рішення за
наслідками такої перевірки податкової
декларації позивача сторонами суду не
В липні 2008 року, працівником ДПІ у
Деснянському районі м. Києва була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка з питань
достовірності нарахування ФОП ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за січень і травень 2008
року, за результатами якої складений
Акт від 16.07.2008р. № 3516/17-5/НОМЕР_2 (далі -
В тексті даного акта документальної
перевірки зафіксовано, що ФОП ОСОБА_1 не
надала до перевірки первинних і
розрахункових документів на
підтвердження даних, задекларованих у
податкових деклараціях за перевіряємі
звітні періоди. У зв'язку з цим
працівник ДПІ прийшов до висновку про
відсутність правових підстав для
бюджетного відшкодування ПДВ в сумах 5
231,00 грн., сформованого в січні 2008 року,
та 122 412,00 грн., сформованого в травні 2008
року, шляхом повернення коштів на
рахунок платника податку у банку.
11 вересня 2008 року ДПІ у Деснянському
районі м. Києва на підставі акта
перевірки від 16.07.2008р. № 3516/17-5/НОМЕР_2
прийняла спірне у даній справі
податкове повідомлення-рішення за №
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість по деклараціям за січень і
травень 2008 року (вх. 1969 від 20.02.2008р., вх. №
повідомлення-рішення від 11.09.2008р. №
адресу платника податків 17 вересня 2008
року та повернулося неврученим. Згодом
на прохання ФОП ОСОБА_1 (заява від
30.04.2014р.) копія зазначеного
податкового-повідомлення рішення була
направлена позивачу повторно разом із
супровідним листом від 07.05.2014р. №
4282/10/26-52-17-01-47.
Надалі, в червні-липні 2010 року,
працівником ДПІ у Деснянському районі
м. Києва була проведена документальна
планова виїзна перевірка з питань
дотримання ФОП ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2008р. по
31.03.2010р., за результатами якої складений
Акт від 09.07.2010р. № 4574/17-05/НОМЕР_2 (далі -
В ході проведення вказаної
документальної перевірки встановлено,
що ОСОБА_1, яка була 06.06.2000р.
зареєстрована як фізична
особа-підприємець, також була
зареєстрована платником податку на
додану вартість 26.01.2005р. (№ свідоцтва
87670947), індивідуальний податковий номер
Згідно даних реєстраційних документів
і декларацій про доходи, одержані в
перевіряємому періоді, основними
видами господарської діяльності ФОП
ОСОБА_1 значаться наступні: організація
перевезення вантажів (КВЕД 63.40.0);
діяльність автомобільного вантажного
транспорту (КВЕД 60.24.1); додаткові
транспортні послуги та допоміжні
Одночасно, в акті перевірки
зафіксовано наявність у ФОП ОСОБА_1
чинної на момент проведення перевірки
ліцензії серії НОМЕР_6 від 05.10.2006р. на
право надання послуг з перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом загального користування,
наявність відкритих рахунків у банках
(в т.ч. валютних), та відомості про
зареєстровані за платником податку на
праві власності певні транспортні
засоби та нерухоме майно (2-х кімнатна
квартира за адресою: АДРЕСА_1).
Протягом перевіряємого періоду ФОП
ОСОБА_1 задекларувало податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на загальну суму 195 076,00 грн. (в
т.ч. за січень-грудень 2008 року в сумі 79
416,00 грн., за січень-грудень 2009 року - 99
294,00 грн., за січень-березень 2010 року - 16
366) та податковий кредит на загальну
суму 299 972,00 грн. (в т.ч. за січень-грудень
2008 року в сумі 69 777,00 грн. та ПДВ, що
сплачене митним органом в квітні 2008
року на суму 122 732,00 грн., за
січень-грудень 2009 року - 91 265,00 грн.,
січень-березень 2010 року).
Згідно даних податкових декларацій ФОП
ОСОБА_1 з податку на додану вартість за
звітні періоди січень-серпень 2008 року,
жовтень 2009 року та пояснень до них в
частині відображення показника ряд. 2.2
«інші операції, що оподатковуються за
нульовою ставкою», ОСОБА_1 декларувала
обсяги поставок транспортних послуг за
межами митного кордону України.
При цьому в своїх податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за січень-серпень 2008 року і
жовтень 2009 року ФОП ОСОБА_1 також
декларувала здійснення господарських
операцій, що оподатковуються за
нульовою ставкою (ряд. 2.2 таких
декларацій) та згідно звітів про суми
пільг в оподаткуванні юридичних осіб
та фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності (форми №
1-ПП) використовувала пільгу по податку
- за кодом 14010118 «операції з поставки
транспортних послуг за межами
державного кордону України». Всього
обсяги таких операцій за
січень-грудень 2008 року склав 72 790,00 грн.,
а за січень-грудень 2009 року - 80,00 грн.
Первинні та інші документи ФОП ОСОБА_1
за перевіряємий період до перевірки
надані не були, у зв'язку з чим
перевіряючий, з урахуванням висновків
попередньої документальної перевірки
(акт від 16.07.2008р. № 3516/17-5/НОМЕР_2), прийшов
до висновку про неможливість
проведення перевірки достовірності та
правильності формування ФОП ОСОБА_1
показників податкової звітності з
податку на додану вартість (сум
податкових зобов'язань та податкового
кредиту), зокрема, за період
січень-грудень 2008 року.
При цьому як вбачається з тексту акта
перевірки жодні запити на адреси
основних контрагентів-покупців та
контрагентів-постачальників ФОП
ОСОБА_1, перелік яких був встановлений
та міститься на стор. 10 цього Акта,
податковим органом не направлялися.
На підставі вищевикладеного працівник
ДПІ в розд. 4 акта перевірки від 09.07.2010р.
№ 4574/17-05/НОМЕР_2 вказав на порушення ФОП
ОСОБА_1 норм пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 6.5 ст. 6,
пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997р. № 168/97 у
зв'язку із завищенням нею суми
задекларованого податкового кредиту
за перевіряємий період на 299 972,00 грн. (в
т.ч. за січень-грудень 2008 року на суму 192
511,00 грн.) та заниження суми податкових
зобов'язань на загальну суму 72 870,00 грн.
(в т.ч. за січень-грудень 2008 року в сумі 72
790,00 грн., за січень-грудень 2009 року - 80,00
грн. з огляду на неправомірне
застосування нульової ставки до певних
обсягів поставок послуг), що в
сукупності призвело до заниження
позивачем податку на додану вартість
на загальну суму 372 842,00 грн. (в т.ч. за
січень-грудень 2008 року на суму 265 301,00
грн., за січень-грудень 2009 року - 91 345,00
грн., за січень-березень 2010 року - 16 196,00
19 серпня 2010 року ДПІ у Деснянському
районі м. Києва на підставі акта
перевірки від 09.07.2010р. № 4574/17-05/НОМЕР_2
прийняла спірне у даній справі
податкове повідомлення-рішення за №
ОСОБА_1 до сплати суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 559 433,00 грн., в т.ч. 372
842,00 грн. - основний платіж, 186 591,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції. Дане
податкове повідомлення-рішення від
поштою на адресу платника податків 21
вересня 2010 року та повернулося
неврученим. Згодом на прохання ФОП
ОСОБА_1 (заява від 30.04.2014р.) копія
зазначеного податкового-повідомлення
рішення була направлена позивачу
повторно разом із супровідним листом
від 07.05.2014р. № 4282/10/26-52-17-01-47.

При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.

В розумінні норми п. 1.7 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, що існували в
період до 01 січня 2011 року)(далі - Закон №
168/97-ВР) «податковий кредит» - сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Нормою п. 1.3 ст. 1 цього Закону платник
податку на додану вартість
визначається як особа, яка згідно із
цим Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем.

Об'єктом оподаткування зазначеним
податком є операції платників
податків, зокрема, з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України, та з поставки (вивезення,
пересилання) товарів (супутніх послуг)
у митному режимі експорту або
реекспорту (далі - експорту) згідно з
положеннями глав 31 - 32 Митного кодексу
України за кошти або інші види
компенсацій (винагороди). До останніх з
метою оподаткування цим податком до
експорту також прирівнюються поставка
послуг з міжнародного перевезення
пасажирів, багажу та вантажів, а також
міжнародних відправлень у випадках,
визначених підпунктом 6.2.4 пункту 6.2
статті 6 цього Закон (пп. 3.1.1 і 3.1.3 п. 3.1 ст.
3 Закону № 168/97-ВР).

Ставки податку встановлені статтею 6
цього Закону.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту (абз. 1 пп.
7.4.5 п. 7.5 ст. 7 зазначеного Закону).

Підпунктом 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг). У разі коли частка товару
(робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Обов'язкові реквізити податкової
накладної визначені в пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97-ВР.

Абзацом 1 пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону №
168/97-ВР передбачено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби, а
саме - Наказом Державної податкової
адміністрації України від 30.05.1997р. № 165
«Про затвердження форми податкової
накладної та порядку її заповнення»
(який був чинний станом на момент
виникнення спірних правовідносин).

Виходячи з аналізу наведених норм в
сукупності, вбачається, що Законом №
168/97-ВР визначено окремі випадки, за
яких неможливе формування податкового
кредиту, зокрема, це: відсутність
зв'язку з господарською діяльністю,
фіктивність операцій (відсутність
поставок), відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку додану вартість. Таким чином,
із зазначеного вище також випливає те,
що при дослідженні факту здійснення
господарської операції, оцінці
підлягають відносини безпосередньо
між учасниками тієї операції, на
підставі якої сформовані дані
податкового обліку. При цьому
вказаними нормами законодавства не
встановлено обов'язкових умов та
порядку формування податкового
кредиту окремо для суб'єктів
господарської діяльності - фізичних
осіб-підприємців, які зареєстровані
платниками податку на додану вартість,
а тому як наслідок застосовуються
вищенаведені загальні норми Закону.

Також, в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011р. № 742/11/13-11 зазначено, що
платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
первинними документами. Водночас ст. 1
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999р. № 996-XIV визначено,
що первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №
996-XIV господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Таким чином,
визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Крім того, за визначенням п. 1.8 ст. 1
Закону № 168/97-ВР «бюджетне
відшкодування» - це сума, що підлягає
поверненню платнику податку з бюджету
у зв'язку з надмірною сплатою податку у
випадках, визначених цим Законом.

У відповідності до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
Закону № 168/97-ВР сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Згідно положень пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
№ 168/97ВР якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з пп.
7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення,
то бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг).

Виходячи зі змісту пп. 7.7.1 і пп. 7.7.2 п. 7.7
ст. 7 Закону № 168/97-ВР, бюджетному
відшкодуванню підлягає частина
податку, сплачена платником податку, що
придбав товари та послуги, їх
постачальникам. Тобто, факт надмірної
сплати товару повинен розумітися як
сплата ПДВ у складі ціни товарів
(послуг), що придбані платником податку,
і розрахунки за які є здійсненими.

Згідно із пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону №
168/97ВР платник податку, який має право
на одержання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення
повної суми бюджетного відшкодування,
подає відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників.

У відповідності до пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7
зазначеного Закону податковий орган
протягом 30 днів, наступних за днем
отримання податкової декларації,
проводить перевірку заявлених у
декларації даних та у п'ятиденний
термін зобов'язаний надати органу
державного казначейства висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету. Після
отримання відповідного висновку
податкового органу орган державного
казначейства надає платнику податку
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів (пп. 7.7.6 п. 7.7 ст. 7
Закону № 168/97ВР).

З наявних матеріалів справи
вбачається, що протягом 2008 - 2009 року і
1-го кварталу 2010 року ФОП ОСОБА_1
здійснювала підприємницьку діяльність
з надання послуг вантажного
перевезення автомобільним транспортом
в межах та за межами території України.
В ході здійснення такої господарської
діяльності ФОП ОСОБА_1 сформовано суми
податкового кредиту за рахунок сум
податку на додану вартість, сплачених у
складі вартості товарів
(паливно-мастильні матеріали,
запчастини та інші витратні матеріали
до автомобілів, канцелярські товари,
офісна техніка та витратні матеріали
до неї), послуг і робіт (а саме: з
проведення ремонту та технічного
огляду автомобілів, надання послуг
телефонного зв'язку, послуг зі
страхування цивільно-правової
відповідальності та оформлення певних
дозвільних документів, необхідних
здійснення перевезень), та на підставі
податкових накладних, що виписані
постачальниками таких товарів (робіт,
послуг). На підтвердження
правомірності та обґрунтованості
показника податкового кредиту, що
задекларований у податкових
деклараціях за період з 01.01.2008р. по
31.03.2010р. та зазначений в актах
документальних перевірок, а також за
місяць грудень 2007 року, позивач надав
суду копії наступних документів: копії
податкових декларацій з податку на
додану вартість за січень-грудень 2008
року, копії первинних документів
(податкових і видаткових накладних,
рахунків на оплату товарів і послуг) по
операціях з придбання ФОП ОСОБА_1
вказаних вище товарів (робіт, послуг),
виписки Деснянського відділення № 8451
АТ «Ощадбанк» (МФО 320230) по рахунку ФОП
ОСОБА_1 № НОМЕР_3 за 2008 -2009 роки та
січень-березень 2010 року з відомостями
про перерахування відповідних сум
коштів (вартість товарів, робіт і
послуг з ПДВ).

Згідно пояснень позивача, викладених в
тексті поданого позову, та
документально підтверджених письмових
поясненнях від 31.07.2014р., що наявні в
матеріалах даної справи, безпосередньо
формування сум податку на додану
вартість заявлених до бюджетного
відшкодування за січень і травень 2014
року, відбувалося наступним чином:

- сума податку в розмірі 5 231,00 грн.
виникла з витрат ФОП ОСОБА_1 на
дизпаливо, олію моторну, запчастини та
інші товари для автомобілів, послуг з
оформлення дозвільних документів для
допущення транспортних засобів до
роботи, послуг з технічного огляду і
ремонту окремих складових
транспортних засобів, послуги
паркування, канцелярські товари та
витратні матеріали для офісної техніки
(останні зі слів позивача
використовувалися нею виключно для
ведення бухгалтерського та
податкового обліку, оформлення
первинних та інших документів в
процесі надання послуг з перевезення),
сплачених суб'єктам
господарювання-постачальникам товарів
і послуг протягом грудня 2007 року. Копії
первинних документів та виписка банку
за грудень 2007 року, що підтверджують
здійснення позивачем таких витрат і
сплату сум податку на додану вартість у
складі вартостей товарів і послуг
наявні в матеріалах даної справи;

- сума податку в розмірі 122 733,51 грн. була
сплачена ФОП ОСОБА_2 в квітні 2008 року
митним органам при придбані імпортних
транспортних засобів (вантажні
автомобілі марки Вольво FH-12 та
напівпричіп Когел SN24), що засвідчується
наданими позивачем копіями вантажних
митних декларацій (форми МД-2, тип ІМ 40)
за № 100000012/8/552514 від 05.04.2008р. та за
№ 100000012/8/552632 від 07.04.2008р., та
де наявні відомості про сплату ФОП
ОСОБА_2 митних платежів, в т.ч. податку
на додану вартість в сумах 40 360,32 грн. і 82
373,19 грн. В подальшому дані автомобілі
були зареєстровані в органі ДАІ
(свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу № НОМЕР_4 і №
НОМЕР_5) і використовувалися позивачем
з квітня 2008 року для здійснення
перевезень вантажів на території
України та за її кордоном під митними
печатками та пломбами.

За результатами дослідження вище
перелічених первинних документів суд
дійшов висновку, що вони оформлені у
відповідності до вимог Закону № 996-ХІV
та Положення, та в повній мірі
відображають зміст і характер вчинених
господарських операцій. Натомість
відповідач не надав суду жодних
документальних доказів, які б свідчили
про те, що надані позивачем до
матеріалів судової справи первинні
документи були сфальсифіковані, та
достовірність наведених в таких
документах відомостей про
господарські операції не спростував.

Також з наданих позивачем документів
чітко прослідковується наявність
взаємозв'язку між витратами ФОП ОСОБА_1
на придбання товарно-матеріальних
цінностей та послуг (зокрема:
забезпечення функціонування
транспортних засобів, придбання
певних товарів з метою обладнання
робочого місця і поліпшення умов праці,
документування результатів
господарської діяльності, тощо) та
здійсненням нею господарської
діяльності (автомобільні перевезення).
Зокрема, про факти надання позивачем
протягом перевіряємого періоду
транспортних послуг окрім наявних в
матеріалах справи первинних
документів (договорів на перевезення
та транспортно-експедиційне
обслуговування, заявок на перевезення
вантажів, актів здачі-прийняття робіт
(надання послуг), товарно-транспортних
накладних, CMR (міжнародних
товарно-транспортних накладних),
рахунків про оплату послуг), також
свідчать дані банківських виписок, де
зафіксовані відомості про надходження
на адресу ОСОБА_1 сум коштів від
суб'єктів господарської діяльності в
якості оплати за транспортні послуги.

Що ж до наданих позивачем податкових
накладних, виписаних
контрагентами-постачальниками на
користь ФОП ОСОБА_1, то за результатами
їх огляду судом не виявлено наявності в
них будь-яких суттєвих недоліків, що
спростовують товарність господарських
операцій, та порушень законодавчо
встановленого порядку заповнення
таких накладних. Під час розгляду
справи в суді зауваження до форми та
порядку заповнення цих податкових
накладних від відповідача не
надходили.

При цьому, за результатами дослідження
змісту згаданих вище актів
документальних перевірок позивача
судом виявлено, що факт сплати ФОП
ОСОБА_1 на користь постачальників
товарів і послуг сум податку на додану
вартість, які були заявлені ним у
подальшому до відшкодування за січень
і травень 2008 року, податковим органом
також не заперечувався.

Таким чином, на підставі вище
викладеного, суд приходить до висновку,
що податковий кредит за період з
01.01.2008р. по 31.03.2010р. позивачем
сформований на підставі належним чином
оформлених податкових накладних за
фактично придбані товари і послуги, та
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності. Натомість,
обставини щодо фактичності здійснення
описаних вище господарських операцій,
на які позивач посилається як на
підставу виникнення у нього права на
включення нарахованого (сплаченого)
податку на додану вартість до
податкового кредиту та відповідно
права на бюджетне відшкодування такого
податку, відповідачем не спростовано.

Крім того, як вбачається з текстів
актів документальних перевірок та
пояснень позивача протягом місяців
січня-серпня 2008 року ФОП ОСОБА_1
здійснювала господарські операцій
щодо надання транспортних послуг за
межами митної території України на
користь суб'єктів господарської
діяльності, перелік яких наведений в
письмових поясненнях позивача від
31.07.2014р. Такі господарські операції
оподатковувалися позивачем за
нульовою ставкою відповідно до норм п.
6.2 ст. 6 Закону № 168/97ВР, що було
відображено у податкових деклараціях з
податку на додану вартість за
відповідні звітні періоди (ряд. 2.1 «інші
операції, що оподатковуються за
нульовою ставкою»), звіті про суми
пільг в оподаткуванні юридичних осіб
та фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності за 2008 рік
на підставі належним чином оформлених
первинних документів, копії яких
наявні в матеріалах даної справи
(зокрема, актів здачі-прийняття
виконаних робіт (надання послуг), СMR -
міжнародних товарно-транспортних
накладних, податкових накладних). А
тому, як наслідок, висновок відповідача
про заниження позивачем сум податкових
зобов'язань за 2008 рік внаслідок
необґрунтованого застосування
нульової ставки до обсягів
господарських операцій з надання
послуг з міжнародного перевезення
спростовується матеріалами справи.

Що ж до правомірності позовних вимог
позивача в частині зобов'язання
відповідача повернути податок на
додану вартість в сумі 127 643,00 грн.
згідно заяв про бюджетне відшкодування
за січень і травень 2008 року, то суд
наразі вважає їх задоволення
передчасним у зв'язку з наступним.

Статтею 200 Податкового кодексу України
(далі - ПК України), який набрав чинності
з 1 січня 2011 року, та яким передбачений
чинний на сьогодні порядок
відшкодування з Державного бюджету
України (бюджетного відшкодування) та
строки його проведення.

Підпунктами 200.6 - 200.8 ст. 200 ПК України
встановлено, що платник податку може
прийняти самостійно рішення про
зарахування в повному обсязі належної
йому суми бюджетного відшкодування або
її частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. Платник податку зберігає право
на отримання бюджетного відшкодування
коштами у майбутніх звітних
(податкових) періодах.

Платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному контролюючому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. До податкової
декларації платником податків
додаються розрахунок суми бюджетного
відшкодування та оригінали митних
декларацій.

Відповідно до пп. 200.10 - 200.12 вказаної
статті Кодексу, протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
отримання податкової декларації,
контролюючий орган проводить
камеральну перевірку заявлених у ній
даних. За наявності достатніх підстав,
які свідчать, що розрахунок суми
бюджетного відшкодування було
зроблено з порушенням норм податкового
законодавства, контролюючий орган має
право провести документальну
позапланову виїзну перевірку платника
для визначення достовірності
нарахування такого бюджетного
відшкодування протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
проведення камеральної перевірки.

Контролюючий орган зобов'язаний у
п'ятиденний строк після закінчення
перевірки подати органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів висновок із зазначенням суми, що
підлягає відшкодуванню з бюджету.

При цьому, в силу приписів норми п. 200.15
ст. 200 ПК України після закінчення
процедури адміністративного або
судового оскарження контролюючий
орган протягом п'яти робочих днів, що
настали за днем отримання відповідного
рішення, зобов'язаний подати органу, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів, висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.

За правилами п. 200.13 цієї ж статті
Кодексу на підставі отриманого
висновку відповідного контролюючого
органу орган, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів, видає
платнику податку зазначену в ньому
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунка на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку контролюючого органу.

З контексту вищенаведених норм
Кодексу, а також аналогічних норм
Закону № 168/97ВР вбачається, що
законодавцем не ставиться виникнення
права платника податку на отримання
бюджетного відшкодування у залежність
від подання податковим органом до
органу держказначейства відповідного
висновку, оскільки останнє є обов'язком
податкового органу. Аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
11.02.2013 у справі № К-3582/10.

Разом з тим, обов'язок по вчиненню
передбачених наведеними законодавчими
приписами дій для отримання платником
податків відповідної суми податку на
додану вартість з бюджету виникає у
контролюючого органу автоматично за
фактом набрання законної сили рішенням
суду, яким засвідчено право позивача на
отримання оспорюваної суми бюджетного
відшкодування з ПДВ. Таким чином, право
позивача на повернення суми податку на
додану вартість у розмірі 127 643,00 грн.
наразі не порушено.

При цьому в силу норм п. 200.23 ст. 200 ПК
України суми податку, не відшкодовані
платникам протягом визначеного цією
статтею строку, вважаються
заборгованістю бюджету з
відшкодування податку на додану
вартість. На суму такої заборгованості
нараховується пеня на рівні 120
відсотків облікової ставки
Національного банку України,
встановленої на момент виникнення
пені, протягом строку її дії, включаючи
день погашення.

Тобто, згідно із вимогами
вищенаведеної норми Кодексу суми, що не
відшкодовані платнику податку
протягом визначеного у цьому пункті
строку, вважаються бюджетною
заборгованістю. Платник податку має
право у будь-який момент після
виникнення бюджетної заборгованості
звернутися до суду з позовом про
стягнення коштів бюджету та
притягнення до відповідальності
посадових осіб, винних у несвоєчасному
відшкодуванні надмірно сплачених
податків.

Підставою даного позову є порушення
передбаченого законом права позивача
на отримання з Державного бюджету
України надмірно сплаченого податку на
додану вартість у визначені законом
строки, у зв'язку з чим у позивача
виникло право у будь-який момент після
виникнення бюджетної заборгованості
звернутися до суду з позовом про
стягнення коштів бюджету.

З контексту наведеного вище слідує, що
позовна вимога про зобов'язання
відповідача (контролюючого органу)
надати органу державної казначейської
служби висновок щодо суми, яка підлягає
відшкодуванню з бюджету, не є належним
способом захисту прав платника ПДВ
Натомість у разі невідшкодування
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість право платника
порушується внаслідок неодержання
коштів з бюджету, тому способом захисту
цього права має бути вимога про
стягнення зазначених коштів
(відшкодування заборгованості).
Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 23.07.2014р. № К/800/37088/13.

Крім того, з урахуванням зазначених
вище висновків та виходячи з норм ст.ст.
257 - 258, 267 Кодексу адміністративного
судочинства України судом вбачається,
що позовна вимога ФОП ОСОБА_1 про
зобов'язання ДПІ виконати судові
рішення від 06.02.2012р. та від 20.06.2012р. по
справі № 2а-5040/09/2670 за позовом ОСОБА_1 до
ДПІ у Деснянському районі м. Києва про
поновлення права на бюджетне
відшкодування за інші звітні періоди
2008 року та скасування податкових
повідомлень-рішень, що обмежували таке
право платника податків, також не
підлягають задоволенню в межах
розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ (ч. 1
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6
Кодексу адміністративного судочинства
України).

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та наданих сторонами доказів,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог ФОП
ОСОБА_1 в частині визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
11.09.2008р. № і від 19.08.2010р. № /0,
і вважає їх такими, що підлягають
задоволенню в цій частині, та не
підлягає задоволення в решті позовних
вимог.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст.ст. 69 - 71, ст. 94,
ст.ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі міста Києва,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві, від 11 вересня
2008 року № і від 19 серпня 2010
року № /0.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В.
Дегтярьова