Справа № 816/4012/14
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року м. ПолтаваСправа
№ 816/4012/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лисака
С.В.,

представників позивача - Терези Ю.О.,
Безручко А.Г., Титаренко О.І.,

представника відповідача - Біленко Н.О.
,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма" ім.
Довженка" до Миргородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма"
ім. Довженка" звернулось до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 25.09.2014 року, яким
позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 463 402 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції в сумі 231 701
грн.

Мотивуючи свої вимоги, позивач
посилався на необґрунтованість та
протиправність висновків акту
перевірки №829/16-20-22-01-11/03770394/28 від 06.06.2014
року щодо порушення ТОВ "Агрофірма ім.
Довженка" ст.ст. 14, 198, 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
встановлено заниження податку на
додану вартість в загальній сумі 463 402
грн. Наголошував на тому, що
оскаржуване рішення відповідачем
винесене безпідставно та протиправно,
суперечить чинному законодавству та
підлягає скасуванню. Таку позицію
обґрунтовував тим, що підприємством
для перевірки податковому органу було
надано всі первинні документи
бухгалтерського обліку щодо
підтвердження господарських операцій
з ПП "АФ Приват Агро" та ТОВ "АПО
Цукровик Полтавщини" по придбанню
товарно - матеріальних цінностей.
Відповідні первинні документи були
досліджені ревізорами відповідача у
ході перевірки та повністю
підтверджують правомірність
податкового кредиту в сумі 394 323,50 грн.
та в сумі 69 077,92 грн. Як позивач, так і
його контрагенти, у період, що
охоплювався перевіркою, були
зареєстрованими суб'єктами
господарювання, платниками ПДВ,
перебуваючи на відповідному обліку в
органах доходів і зборів.

Стверджував, що податкові накладні, на
підставі яких віднесено до податкового
кредиту суму ПДВ в розмірі 69 077,92 грн,
оформлені належним чином, у
відповідності до вимог ст.201
Податкового кодексу України.
Зазначення в графі 3 спірних податкових
накладних найменування товару як
"товари в асортименті" не змінює
сутності господарських операцій, у
зв'язку зі здійсненням яких податкові
накладні було видано.

З - поміж іншого, позивач наголошував,
що податковим органом було допущено
порушення податкового законодавства
при складанні оскаржуваного рішення та
визначенні спірного грошового
зобов'язання. Оскільки ТОВ "Агрофірма
ім. Довженка" знаходиться на
спеціальному режимі оподаткування,
зафіксовані до нарахування та
перерахування на спеціальний (власний)
рахунок платника в декларацію ПДВ з
позначкою "спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського господарства", не можуть
визначатись як податкове зобов'язання
у розумінні податкового законодавства.
У зв'язку з цим, як на думку позивача,
відсутні і підстави для застосування
фінансових санкцій за п.123.1 ст.123
Податкового кодексу України. Дані
проведеної перевірки свідчать не про
заниження сум податкового зобов'язання
в податкових деклараціях з ПДВ з
позначкою "спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського господарства", а лише про
заниження суми, що залишається у
розпорядженні сільськогосподарського
підприємства та/або спрямовується на
спеціальний рахунок.

Також позивач зазначав про
індивідуальний характер юридичної
відповідальності, а тому платник
податків не може нести
відповідальність за можливе порушення
податкового законодавства його
контрагентами.

Крім того, як на думку позивача,
оскаржуване рішення є передчасним,
оскільки на момент його винесення були
відсутні будь - які вироки суду по
кримінальній справі за обвинуваченням
посадових осіб контрагента позивача,
що суперечить ст.86 Податкового кодексу
України.

Відтак, оскільки в діях ТОВ "Агрофірма
ім. Довженка" відсутні порушення
податкового законодавства, про які
стверджує відповідач, оскаржуване
рішення є необґрунтованим,
протиправним та підлягає скасуванню.

Представники позивача підтримали
позовні вимоги та просили суд їх
задовольнити у повному обсязі, у ході
розгляду справи надали додаткові
пояснення по суті оподаткованих
операцій, долучивши до матеріалів
справи первинні документи на
підтвердження їх реальності.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала,
просила відмовити у його задоволенні,
посилаючись на законність,
обґрунтованість та правомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення. Стверджувала
про те, що первинні документи
бухгалтерського обліку, якими
оформлено господарські операції, за
рахунок яких сформовано спірний
податковий кредит в розмірі 394 323,50 грн,
не можуть бути доказами реальності
таких оподаткованих операцій. Такі
твердження податковий орган мотивував
тим, що в рамках кримінального
провадження №0003312, відкритого за
обвинуваченням, з - поміж інших,
посадових осіб ПП "АФ Приват Агро", було
встановлено, що податковий кредит
вказаним підприємством формувався
шляхом відображення у документах
податкової звітності взаємовідносин з
"транзитними" підприємствами, а також
шляхом перекручення даних, які
вносились до таких документів. В
результаті проведення слідчих дій
встановлено, що ПП "АФ Приват Агро", з -
поміж інших, є "вигодонабувачем"
("клієнтом" виявленого "конвертаційного
центру"), на підставі фіктивних угод та
інших фіктивних документів
перераховувало грошові кошти на
рахунки суб'єктів підприємницької
діяльності, що входили до складу
"конвертаційного центру" за нібито
поставлені товарно - матеріальні
цінності. В подальшому такі кошти
перераховувались на карткові рахунки
фізичних осіб та знімались з них у
готівковій формі. Допитані відповідні
особи надали свідчення про те, за
винагороду надали особисті документи
для реєстрації ряду підприємств, серед
яких знаходиться ПП "АФ Приват Агро".
Таким чином, результати, відображені у
даних податкового обліку учасника
господарських операцій, ПП "АФ Приват
Агро", фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій
вищевказаного учасника. Отже, угоди,
укладені між ТОВ "Агрофірма ім.
Довженка" та ПП "АФ Приват Агро" не
спрямовані на здійснення реальних
господарських операцій, а надані на
перевірку первинні документи
(договори, видаткові, податкові
накладні, та ін.) не можуть підтвердити
фактичне проведення оподаткованих
господарських операцій.

Крім того, податковий орган
наголошував на тому, що податкові
накладні, на підставі яких віднесено до
податкового кредиту суму ПДВ в розмірі
69 077 грн, оформлені з порушенням ст.201
Податкового кодексу України. Зокрема, у
графі "номенклатура" не вказано
конкретний вид товару, а лише зазначено
"товари в асортименті", у графі "одиниця
виміру" зазначено "шт.", а у графі
"кількість"-"1". У зв'язку з цим неможливо
встановити вид придбаного товару та, як
наслідок, наявність права у позивача на
віднесення їх саме до "скороченої"
декларації ПДВ.

Податковий орган зазначав, що при
складанні оскаржуваного податкового -
повідомлення - рішення було допущено
технічну помилку в частині посилання
на норму Податкового кодексу України,
на підставі якої таке рішення було
прийнято.

Відповідач наголошував, що
використання платником податків
(посадовими особами платника податків)
сум, не сплачених до бюджету внаслідок
отримання (застосування) податкової
пільги, не за призначенням та/або
всупереч умовам чи цілям її надання
згідно із законом з питань
відповідного податку, збору
(обов'язкового платежу) додатково до
штрафів, передбачених п.123.1 ст.123
Податкового кодексу України, тягне за
собою стягнення до бюджету суми
податків, зборів (обов'язкових
платежів), що підлягали нарахуванню без
застосування податкової пільги.

Як на думку податкового органу,
посилання позивача на порушення
відповідачем п.86.9 ст.86 Податкового
кодексу України не заслуговує на увагу,
оскільки в даному випадку постанова
про призначення виїзної
документальної позапланової перевірки
прийнята відповідно до п.1 ст.6, п.3 ст.8
Закону України "Про оперативно -
розшукову діяльність". З огляду на
викладене, позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
беруть участь у справі, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
встановив наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ім.
Довженка" (ідентифікаційний код - 03770394)
зареєстроване як юридична особа
Шишацькою районною адміністрацією
30.05.2005 року.

Позивач перебуває на обліку в
Шишацькому відділенні Миргородської
ОДПІ та зареєстрований платником
податку на додану вартість з 02.01.2010
року.

Відповідачем було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Агрофірма ім. Довженка" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року та з
питань правильності нарахування та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2012 року по 31.12.2013 року.

Правомірність підстав та процедури
проведення перевірки позивачем не
оспорювалися.

За результатами даної перевірки
Миргородською ОДПІ (Шишацьке
відділення) складений акт (надалі - Акт
перевірки) № 829/16-20-22-01-11/03770394/28 від 06.06.2014
року, у висновках якого зафіксовано
порушення ТОВ "Агрофірма ім. Довженка"
п.п.14.1.36,14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.3, 198.6
ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість в сумі 1 011
231,39 грн. (т.1,а.с.16-118 )

За результатами розгляду заперечень
позивача на Акт перевірки наведені у
запереченнях доводи були частково
враховані, сума зобов'язань з податку
на додану вартість, заниження яких
встановлене перевіркою, склала 697 499,81
грн. (т.1, а.с.121-131)

27 червня 2014 року Шишацьким відділенням
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області було винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу визначено грошові зобов'язань
з ПДВ у розмірі 1 046 250,00 грн., у тому
числі: 697 500,00 грн. - за основним платежем
та 348 750,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами). (т.1,
а.с.132)

За результатами адміністративного
оскарження податкове
повідомлення-рішення від 27.06.2014 р. №
частково було задоволено скаргу
позивача та скасовано вказане рішення
в частині нарахованого основного
платежу в сумі 234 098,00 грн. та штрафної
санкції в сумі 117 049,00 грн. (т.1, а.с.133-143)

25 вересня 2014 року на підставі Акту
перевірки Миргородською ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення
№, яким позивачу визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 463 402 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 231 701 грн. (т.1, а.с.149)

Не погоджуючись із вказаним рішенням
Миргородської ОДПІ , позивач звернувся
до суду із позовом про визнання його
протиправним та скасування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню - рішенню
та перевіряючи його на предмет
відповідності вищезазначеним
критеріям, суд приходить до висновку
про його необґрунтованість та
протиправність, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення,
відповідач посилався як на правову
підставу його винесення зафіксовані
ним у Акті перевірки порушення
позивачем п.п.14.1.36,14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1,
п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
встановлено заниження ТОВ " Агрофірма
ім. Довженка " податку на додану
вартість в сумі в загальній сумі 463 402
грн.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України, кодекс
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно п.п.14.1.36. п. 14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно п.п.14.1.181 п. 14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі, якщо на
момент перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України, встановлено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках із
зазначенням обов'язкових реквізитів.

Пунктом 201.6 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для отримання права на
податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник ПДВ повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги), призначений для
використання в господарській
діяльності.

Зважаючи на вищевказані норми
Податкового кодексу України,
посилаючись на те, що ТОВ "Агрофірма ім.
Довженка" фактично не здійснювало
придбання товарно - матеріальних
цінностей у ПП "АФ Приват Агро", а
відповідні податкові накладні за
участі ТОВ "АПО Цукровик Полтавщини"
оформлені не належним чином,
відповідач стверджує про заниження
платником податку на додану вартість в
сумі 463 402 грн.

Зокрема, як на думку податкового
органу, позивачем безпідставно
завищено податковий кредит в сумі 394
323,50 грн, який сформований за рахунок
господарських операцій з ПП "АФ Приват
Агро", оскільки угоди, укладені між ТОВ
"Агрофірма ім. Довженка" та ПП "АФ Приват
Агро", не спрямовані на здійснення
реальних господарських операцій, а
надані на перевірку первинні документи
(договори, видаткові, податкові
накладні, та ін.) не можуть підтвердити
фактичне проведення господарських
операцій.

Суд знаходить помилковими висновки
податкового органу про порушення
позивачем вказаних норм чинного
законодавства, з огляду на наступне.

У ході перевірки Миргородською ОДПІ
(Шишацьке відділення) встановлено
укладення в охопленому перевіркою
періоді між ТОВ "Агрофірма ім. Довженка"
(Покупець) та ПП "АФ Приват Агро"
(Продавець) договору купівлі - продажу
№1/0313/39 від 19.03.2013 року, за умовами якого
Продавець зобов'язується в порядку та
на умовах, визначених цим Договором,
передати у власність Покупця шрот
соняшника з вмістом потеина 39%, а
Покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його вартість. (т.1, а.с.205-207).

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення. Такі
первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

На підтвердження дійсності укладення
та реального виконання даної угоди
представником позивача надано суду
податкові декларації, оборотно -
сальдові відомості, видаткові
накладні, податкові накладні (т.1,
а.с.208-250,т.2,а.с.1-13), реєстри виданих та
отриманих накладних, додатки №5 до
декларацій з ПДВ (т.2, а.с.179- 218), виписку
з банківської установи щодо руху
коштів на рахунках платника (т.2, а.с.14-17),
товарно - транспортні накладні (т.2,
а.с.18-46, т.3, а.с 28-57), витяг із складської
книги (т.2, а.с.160-163), платіжні доручення
(т.3, а.с.3-27), акти звіряння по взаємним
розрахунках (т.3, а.с.58-59)

Позивачем пояснено, що шрот
соняшниковий був використаний у
власній господарській діяльності для
виробництва продукції тваринництва та
на підтвердження використання
купленого у ПП "АФ Приват Агро» товару
було надано звіти по тваринництву,
звіти по закупкам, виробничі звіти,
раціон харчування тварин на півріччя
та ін. ( т.2, а.с143-178)

Під час дослідження зазначених
документів судом не встановлено жодних
порушень щодо їх оформлення, крім того
належне оформлення відповідних
податкових накладних не
заперечувалось і самим податковим
органом. Відтак, в силу приписів норм
Податкового кодексу України,
наявність належним чином оформлених
податкових надає позивачу право на
формування податкового кредиту у
відповідному звітному періоді.

Визначаючи позивачу грошове
зобов'язання з ПДВ в сумі 394 323,50 грн та
заперечуючи проти позову, відповідач
посилався на те, що документи
бухгалтерського обліку, якими
оформлено вищевказані господарські
операції, не можуть вважатись
первинними та свідчити про реальність
таких операцій, оскільки в результаті
проведення слідчих дій встановлено, що
ПП "АФ Приват Агро", з - поміж інших, є
"вигодонабувачем" ("клієнтом"
виявленого "конвертаційного центру"),
на підставі фіктивних угод та інших
фіктивних документів перераховувало
грошові кошти на рахунки суб'єктів
підприємницької діяльності, що входили
до складу "конвертаційного центру" за
нібито поставлені товарно -
матеріальні цінності. Крім того,
стосовно посадових осіб вказаного
контрагента порушено кримінальне
провадження, в рамках якого виявлено,
що особи, які за реєстраційними
документами займають керівні посади,
взагалі не мають ніякого відношення до
діяльності вказаного підприємства.

Суд критично оцінює такі посилання
відповідача як на підставу відсутності
права у позивача на спірний податковий
кредит, оскільки на їх підтвердження
податковим органом не було надано
належних доказів. Такі висновки
податкового органу є передчасними та
неправомірними, оскільки обставини, на
які посилається слідчий відділ та
податковий орган, не встановлені
обвинувальним вироком суду та не мають
ніякого відношення до позивача. Станом
на момент проведення перевірки (як і на
дату розгляду справи) обвинувального
вироку про встановлення незаконної
діяльності посадових осіб ПП "АФ Приват
Агро" , який би набрав законної сили, не
було. Крім того, матеріали досудового
слідства у кримінальних справах не
можуть бути використані як докази для
оформлення результатів податкових
перевірок.

На вимогу суду податковим органом не
було надано інформації щодо руху
відповідної порушеної кримінальної
справи, чи інших процесуальних
документів, винесених в рамках цього
провадження.

Крім того, за результатами проведеної
перевірки Миргородська ОДПІ дійшла
висновку, що ТОВ "Агрофірма ім.
Довженка" неправомірно віднесено до
податкового кредиту суму ПДВ в розмірі
69 077,92 грн від господарських операцій з
ТОВ "АПО Цукровик Полтавщини", оскільки
податкові накладні, яким оформлено
такі операції, заповнені не належним
чином та з порушенням ст. 201 Податкового
кодексу України. Зокрема, податковий
орган наголошував на тому, що у графі
"номенклатура" не вказано конкретний
вид товару, а лише зазначено "товари в
асортименті", у графі "одиниця виміру"
зазначено "шт.", а у графі "кількість"-"1".
У зв'язку з цим неможливо встановити
вид придбаного товару та, як наслідок,
наявність права у позивача на
віднесення їх саме до "скороченої"
декларації ПДВ.

Суд критично оцінює такі висновки
відповідача (в акті переврки), з огляду
на наступне.

Як встановлено у ході перевірки, між
ТОВ "Агрофірма ім. Довженка" (Покупець)
та ТОВ "АПО Цукровик Полтавщини"
(Продавець) було укладено договір
№29/04-ЦП/2 від 01.04.2009 року, за умовами
якого Продавець продає, а Покупець
купує та оплачує сільськогосподарську
продукцію, сільськогосподарську
техніку, паливно - мастильні матеріали,
запчастини до техніки та інші товарно -
матеріальні цінності, в подальшому -
товар в асортименті, вказаному у
накладних. (т.2, а.с.47-48). Крім того, до
вказаного Договору між тими ж
сторонами було укладено Додаткову
угоду №28/12-2009-1 від 28.12.2009 року, п.1.1 якої
встановлено, що Продавець
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених цим Договором, передати у
власність Покупцю товарно -
матеріальні цінності
(сільськогосподарська продукція,
насіння, мінеральні добрива, засоби
захисту рослин, паливно - мастильні
матеріали, сільськогосподарська
техніка, запасні частини до
сільськогосподарської техніки,
обладнання цукрової промисловості,
запасні частини до обладнання цукрової
промисловості, вапно, цукор - пісок,
меляса бурякова, жом сирий, жом сухий та
ін..), а Покупець - прийняти і оплатити
його вартість. (т.2,а.с.49) 16.05.2011 року між
тими ж сторонами було укладено
Додаткову угоду до Договору №16/05/2011-1.
(т.2,а.с.50)

На підтвердження виконання вказаного
договору позивачем було надано
видаткові накладні, податкові
накладні, платіжні доручення (т.2,а.с.51-60,
т.3, а.с.61-95), акти звірки по
взаєморозрахунках. (т.3, а.с.100-106) З
аналізу вказаних документів можливо
встановити, що позивачем у ТОВ "АПО
Цукровик Полтавщини" придбавались
запасні частини до автомобілів.
Представником позивача було пояснено,
що куплені товари ТОВ "Агрофірма ім.
Довженка" перевозило власними
транспортними засобами. Крім того,
позивачем було надано балансову
довідку про наявність та вартість
вантажних автомобілів у власності ТОВ
"Агрофірма ім. Довженка". (т.3, а.с.96-99).

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України, встановлено, що у
податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити, в тому числі - опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг.

Надаючи оцінку спірним
податковим накладним, належне
оформлення яких заперечується
податковим органом, та відповідності
їх вищевказаним критеріям, суд
приходить до висновку, що вони
оформлені належним чином. Зазначення
платником податку у графі
"номенклатура - "товари в асортименті",
а не конкретний вид товару не може
свідчити про неналежне оформлення
таких податкових накладних, оскільки
вид товару, що може придбаватись
позивачем у ТОВ "АПО Цукровик
Полтавщини", визначений безпосередньо
у самому договорі №29/04-ЦП/2 від 01.04.2009
року, за умовами якого Продавець
продає, а Покупець купує та оплачує
сільськогосподарську продукцію,
сільськогосподарську техніку, паливно
- мастильні матеріали, запчастини до
техніки та інші товарно - матеріальні
цінності, в подальшому - товар в
асортименті. Крім того, наявні у
матеріалах справи та досліджені судом
видаткові накладні дають можливість
суду встановити, які саме товарно -
матеріальні цінності були придбані
ТОВ "Агрофірма ім. Довженка" у вказаного
контрагента.

Суд погоджується з посиланнями
позивача, що зазначення в графі 3
спірних податкових накладних
найменування товару як "товари в
асортименті" не змінює сутності
господарських операцій, у зв'язку зі
здійсненням яких податкові накладні
було видано. Крім того, суд звертає
увагу на те, що податковим органом не
ставилось під сумнів реальність
оподаткованих господарських операцій
з ТОВ "АПО Цукровик Полтавщини", за
рахунок яких сформовано спірний
податковий кредит.

Крім того, згідно із п.11
Підрозділу 2 Розділу ХХ Податкового
кодексу України, реєстрація
податкових накладних платниками
податку на додану вартість - продавцями
в Єдиному реєстрі податкових накладних
з 01.01.2012 запроваджується для платників
цього податку, у яких сума податку на
додану вартість в одній податковій
накладній становить понад 10 тисяч
гривень. Податкова накладна, в якій
сума податку на додану вартість не
перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає
включенню до Єдиного реєстру
податкових накладних. Податкова
накладна, виписана при здійсненні
операцій з постачання підакцизних
товарів та товарів, ввезених на митну
територію України, з 1 січня 2012 року
підлягає включенню до Єдиного реєстру
податкових накладних незалежно від
розміру податку на додану вартість в
одній податковій накладній.

Органи доходів і зборів за даними
реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, зобов'язані
повідомляти платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.

У разі якщо надіслані до реєстру
податкові накладні та/або розрахунки
коригування сформовано з порушенням
вимог, передбачених відповідно пунктом
201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
Податкового кодексу України, протягом
операційного дня продавцю
надсилається квитанція в електронному
вигляді у текстовому форматі про
неприйняття їх в електронному вигляді
із зазначенням причин.

Податковим органом не було надано
доказів повідомлення позивача щодо
невідповідності даних, зазначених у
податкових накладних, чи оформлення
податкових накладних не належним
чином. Доказів неприйняття
відповідачем вищевказаних податкових
накладних також суду надано не було.

Таким чином, суд вважає, що у
відповідності з п.201.10 статті 201
Податкового кодексу України, податкові
накладні, які не було визнано
недійсними та які включені до реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних (що не заперечується
Миргородською ОДПІ) є і повинні бути
підставою для віднесення позивачем
відповідних сум ПДВ до спірного
податкового кредиту.

З урахуванням зазначеного, позивачем
податковий кредит у відповідних
звітних періодах та суми з ПДВ
сформовано за господарськими
операціями, фактичне виконання яких
підтверджено первинними документами
та податковими накладними, які
оформлені у відповідності до вимог
Податкового Кодексу України та Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Суд зазначає про індивідуальний
характер юридичної відповідальності
платників податку. ТОВ "Агрофірма ім.
Довженка" не може нести
відповідальність за можливе порушення
податкового та валютного
законодавства його контрагентами. Таке
можливе порушення також не може
ставити в залежність право позивача на
отримання відповідного податкового
кредиту.

Крім того, суд наголошує, що у
матеріалах справи відсутні будь - які
рішення суду про визнання укладених за
участі ПП "АФ Приват Агро" договорів
недійсними, відтак, лише на підставі
доводів податкового органу, неможливо
робити висновок про їх недійсність
(нікчемність).

Суд, таким чином, проаналізувавши
фактичні обставини та матеріали
справи, оцінивши докази, надані
сторонами, не знаходить у діях платника
податків (позивача) порушень тих норм
закону, на які посилається відповідач,
і приходить до висновку, що твердження
податкового органу про наявність таких
порушень ґрунтуються на припущеннях та
належним чином не доведені, доводи
відповідача протирічать вимогам
закону та спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Встановлені судом фактичні
обставини справи свідчать про те, що
позивач виконав усі передбачені
законом вимоги та має документальне
підтвердження свого податкового
кредиту за відповідні звітні періоди.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не довів
правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення - рішення, на
відміну від позивача, який довів
обґрунтованість вимог, заявлених у
позові.

Приймаючи до уваги встановлені в ході
судового розгляду фактичні обставини
справи та враховуючи вищенаведені
норми матеріального права, якими
врегульовано спірні правовідносини,
суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог, у
зв'язку з чим позов підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень частини 1 статті
94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Миргородської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 25.09.2014 № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма" ім.
Довженка" витрати зі сплати судового
збору в розмірі 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 01
грудня 2014 року.

Суддя
С.С. Бойко