Справа № 412/271/2012
Суддя: Брага А. В.
Дата ухвалення: 2012-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №412/271/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2012 року Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді –Браги А.В.,

при секретарі –Авраменко А.М.,

за участю: позивача – ОСОБА_1,

представника відповідача –ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до адміністративної комісії при
виконавчому комітеті Жовтневої
районної в м. Дніпропетровську ради про
притягнення до адміністративної
відповідальності –

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2011 року позивач звернулась
до Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська із вищезазначеним
адміністративним позовом, в
обґрунтування якого послалась на те, що
15 грудня 2010 року у відношенні неї
відповідачем була складена
оскаржувана постанова, якою позивача
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.152 КУпАП із
накладенням адміністративного
стягнення. Посилаючись на те, що
оскаржувана постанова винесена
відповідачем за відсутності доказів
вчинення позивачем правопорушення, без
повідомлення позивача про дату, час та
місце розгляду справи, за результатом
якої винесено оскаржувану постанову,
позивач просила суд скасувати
оскаржувану нею постанову.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримала, наполягала
на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, пославшись на
правомірність дій відповідача з
приводу винесення оскаржуваної
постанови.

Вислухавши пояснення учасників
розгляду справи та дослідивши
матеріали адміністративної справи, суд
приходить до наступного висновку на
підставі нижчевикладеного.

В судовому засіданні встановлено, що 10
грудня 2010 року посадовою особою КЖЕП №8
у відношенні позивача було складено
протокол про адміністративне
правопорушення за ст.152 КУпАП про те, що
позивач 10 грудня 2010 року о 08 годині 00
хвилин допустила засмічення двору
будинку №3 по вул. Пісаржевського в м.
Дніпропетровську мішками з
будівельним сміттям, що залишилось від
ремонту належної позивачу квартири №45
за вищезазначеною адресою.

За результатами розгляду відповідачем
справи про адміністративне
правопорушення, складеної на підставі
зазначеного протоколу, 15 грудня 2010 року
винесено оскаржувану позивачем
постанову, якою дії позивача
кваліфіковані як адміністративне
правопорушення, передбачене ст.152
КУпАП, що полягає в порушенні п.5.9.1
Тимчасових правил благоустрою,
затверджених Рішенням міської ради
№26/15 від 23 травня 2007 року. Зазначеною
постановою на позивача накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 1360 гривень.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами Правил
дорожнього руху України, Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Так, нормою ст.288 ч.1 п.3 КУпАП
передбачена можливість оскарження
постанови органу (посадової особи) про
накладення адміністративного
стягнення в тому числі в районний в
місті суд, яким є Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська, в порядку
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства України
(далі –КАС України), з особливостями,
встановленими КУпАП.

Згідно ст.289 КУпАП, скаргу на постанову
по справі про адміністративне
правопорушення може бути подано
протягом десяти днів з дня винесення
постанови. В разі пропуску зазначеного
строку з поважних причин цей строк за
заявою особи, щодо якої винесено
постанову, може бути поновлено органом
(посадовою особою), правомочним
розглядати скаргу.

Оскаржувана позивачем постанова
винесена 15 грудня 2010 року, в той час,
коли дата реєстрації адміністративної
позовної заяви позивача канцелярією
суду була вчинена 23 листопада 2011 року,
що свідчить про недотримання позивачем
вказаного вище процесуального строку.

Враховуючи, що позивачем питання про
поновлення зазначеного процесуального
строку на розгляд суду не ставилось,
дана обставина є однією з підстав для
відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.18 ч.1 п.2 КАС України
місцевим загальним судам, до яких
відносяться і районні в місті суди, як
адміністративним судам підсудні усі
адміністративні справи з приводу
рішень суб’єктів владних повноважень
у справах про притягнення до
адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.71 ч.1 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених Законом. Нормою ст.71 ч.2
КАС України встановлено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При цьому, у випадку посилання позивача
на певні обставини, що підтверджують
його позовні вимоги, обов’язок із
доведення таких обставин за змістом
ст.71 ч.1 КАС України покладається
законом саме на позивача.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про
адміністративне правопорушення є
будь-які фактичні дані, на основі яких у
визначеному законом порядку орган
(посадова особа) встановлює наявність
чи відсутність адміністративного
правопорушення, винність даної особи в
його вчиненні та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані, як зазначено
у наведеній нормі закону,
встановлюються окрім іншого
протоколом про адміністративне
правопорушення.

В матеріалах справи наявна копія
протоколу про адміністративне
правопорушення серії від 10 грудня 2010
року, на підставі якої як доказу
відповідачем 15 грудня 2010 року була
складена оскаржувана постанова в
справі про адміністративне
правопорушення №980.

При цьому даний протокол про
адміністративне правопорушення не
викликає в суду жодних сумнівів щодо
його належності та допустимості як
доказу, а також щодо достовірності та
об’єктивності викладених в ньому
обставин адміністративного
правопорушення, вчиненого позивачем.

Підставою для такої оцінки вказаного
протоколу як доказу є дотримання
посадовою особо КЖЕП №8 при складенні
цього протоколу норм ст.ст.254-256 КУпАП,
які регламентують порядок та підстави
складення протоколу про
адміністративне правопорушення, його
зміст, а також встановлюють коло осіб,
які мають право складати такий
протокол.

В ході судового засідання позивач
пояснила, що вона є одним із власників
квартири АДРЕСА_1, в якій на час
складання протоколу про
адміністративне правопорушення від 10
грудня 2010 року дійсно проводився
ремонт. Однак, як зазначила позивач,
ремонт проводив її чоловік, а не вона,
що виключає можливість притягнення її
до адміністративної відповідальності
за ст.152 КУпАП.

Дані пояснення позивача, оскільки вони
в ході розгляду справи не знайшли свого
підтвердження в контексті протоколу
про адміністративне правопорушення
від 10 грудня 2010 року жодними доказами, є
такими, що не підлягають врахуванню при
вирішення справи по суті.

Такі пояснення оцінюються критично, як
такі, що не відповідають дійсним
обставинам справи, а також такі, що дані
з метою ухилення позивача від
адміністративної відповідальності за
вчинене ним адміністративне
правопорушення.

Також суд не приймає до уваги в якості
доказу правової позиції позивача
надану нею копію листа працівника КЖЕП
№8 від 12 листопада 2011 року, оскільки за
змістом даного листа неможливо
встановити точну дату, коли будівельне
сміття було вивезено з двору будинку №3
по вул. Пісаржевського в м.
Дніпропетровську –до складання
протоколу про адміністративне
правопорушення від 10 грудня 2010 року, на
підставі якого винесено оскаржувану
позивачем постанову відповідача.

Таким чином, оцінюючи в сукупності усі
досліджені докази та враховуючи ту
обставину, що пояснення позивача та
докази в обґрунтування її
невинуватості не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи,
на відміну від правомірності та
обґрунтованості складання у
відношенні позивача відповідачем
оскаржуваної постанови по справі про
адміністративне правопорушення, а
також приймаючи до уваги факт пропуску
позивачем строку оскарження спірної
постанови, суд приходить до висновку
про необхідність відмови в задоволенні
позову та залишенні оскаржуваної
постанови в справі про адміністративне
правопорушення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 152, 251, 257, 258, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 70 -
71, 158 - 163 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову, - відмовити.

Судові витрати у справі покласти на
позивача.

Постанова суду є остаточною і
оскарженню не підлягає у відповідності
до вимог ч. 2 ст. 171-2 КАСУ.

Суддя

А.В. Брага