Справа № 823/3309/14
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
справа № 823/3309/14

10 год. 05 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Демченко Н.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1 (згідно
з довіреністю),

представника відповідача - Білоуса В.Ю.
(згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до державної
податкової інспекції у м.Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі-позивач) звернувся у Черкаський
окружний адміністративний суд з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у м.Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області (далі-відповідач), в
якому з урахуванням уточнень просив
скасувати податкове
повідомлення-рішення (далі - ППР) від
28.07.2014 № в частині збільшення
розміру грошового зобов'язання з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в сумі 283419,00грн. - основного
платежу та 144311,00грн. - штрафної
(фінансової) санкції.

Позов мотивовано тим, що оскаржувані
донарахування вчинено відповідачем за
неповного дослідження документів
податкового та бухгалтерського обліку
позивача. На його думку, відсутні
обставини та судові рішення, які би
свідчили, що правочини з фізичними
особами-підприємцями ОСОБА_4 та ОСОБА_5
(далі - ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5
відповідно) реально не відбувалися.

Відповідач проти позову заперечував з
тих підстав, що під час податкової
перевірки виявлено порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, зокрема взято
податковий кредит за правочинами, що
реально не відбувалися з огляду на
відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних.

У судовому засіданні представники
сторін підтримали свої правові позиції
у спорі.

Заслухавши пояснення та доводи
представників сторін, дослідивши
письмові докази у матеріалах справи,
суд дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог у зв'язку з
таким.

Суд встановив, що службові особи
відповідача провели планову виїзну
документальну перевірку позивача з
питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01.01.2012 до 31.12.2013,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.2012 до 31.12.2013, виконання
вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 до
31.12.2013. За наслідками виявлені
порушення, зафіксовані в акті від 15.07.2014
№169/23-01-17-01/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).
Серед них - порушення п.198.1, п198.6 ст.198
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), в результаті чого занижено
податок на додану вартість (далі - ПДВ)
на загальну суму 293825грн. Зокрема: за
березень 2012 року сума заниження ПДВ
245693грн., за липень 2012 року - 37726грн., за
серпень 2012 року - 7625грн., за жовтень 2012
року - 50грн., за жовтень 2013 року - 2731грн. У
зв'язку з цим відповідач прийняв
оскаржуване ППР від 28.07.2014 №, сума
основного донарахування згідно з яким
становить 293825грн., а штрафна санкція -
146912,5грн.

Вказане ППР суд вважає таким, що не у
повній мірі відповідає законодавству у
зв'язку з наступним.

По-перше, як вбачається з даних акту
перевірки суть виявлених порушень щодо
ПДВ полягає у взятті позивачем
податкового кредиту за
непідтвердженими наявністю
податковими накладними на суму 10406грн.
та за правочинами, що, на думку
відповідача, реально не відбувалися, на
суму ПДВ 283419,00грн. Штрафна санкція за ці
порушення склала 50% за кожне з
виявлених порушень.

Щодо врахування в суму податкового
кредиту сум ПДВ не підтверджених
податковими накладними, розмір яких
становить 10406грн., позивач не
заперечував і підставами позовних
вимог не визначав. Згідно з даними
реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних позивач включив у
суму податкового кредиту: ПН від ОСОБА_6
за травень 2012року на суму ПДВ 377,67грн.,
хоча в наявності ПН за квітень на суму
321,67грн. (відхилення - 56грн.); не
підтверджено наявністю ПН від ТОВ
«ІНТЕЛЕКТ-СЕРВІС ЧЕРКАСИ» за серпень
2012року на суму ПДВ 7625,43грн. і жовтень
2012року на 50грн., а також від ТОВ
«ГАТІОРА» за жовтень 2013року на суму ПДВ
2730,87грн.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Керуючись вимогами ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) щодо судового
розгляду справи в межах заявлених
позовних вимог, суд надав оцінку
оскаржуваному ППР лише в частині спору.

По-друге, як вбачається з акту
перевірки взяття податкового кредиту
на загальну суму 283419,09грн. за
правочинами, що на думку відповідача
реально не відбувалися, стосувалися
ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 До таких
висновків відповідач дійшов з огляду
на відсутність на момент перевірки у
позивача товарно-транспортних
накладних та інших додаткових
документів, якими підтверджуються
відповідні обставини, і з пояснень
свідків.

Суд встановив, що за рахунок правочинів
з ФОП ОСОБА_5 позивач взяв податковий
кредит на загальну суму 159293,34грн., з
яких у березні 2012 року - 146574,44грн. та у
липні 2012 року 12718,9грн. За рахунок
правочинів з ФОП ОСОБА_4 позивач взяв
податковий кредит на загальну суму
124125,75грн., з яких у березні 2012року -
99118,38грн. та у липні 2012 року 25007,37грн.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України
податкова накладна повинна містити
зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, -продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи-продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК
України передбачено, що податкова
накладна є податковим документом і
підставою для нарахування сум податку,
що відноситься до податкового кредиту.
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю
контрагентом, який зареєстрований як
платник ПДВ, податкових накладних з
усіма необхідними реквізитами,
визначеним законом, такий покупець має
право на включення цього податку до
складу податкового кредиту за звітній
податковий період.

Сума вищевказаного податкового
кредиту підтверджена належним чином
оформленими податковими накладними, що
відображено своєчасно у податковій
звітності позивача та вищевказаних
контрагентів як зобов'язання з ПДВ.
Вказані підприємці зареєстровані
платниками ПДВ, що підтверджується
відповідними свідоцтвами.

Суми коштів на придбання послуг та
робіт із ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4
позивачем включені у витрати на
підставі актів приймання-передачі. Ці
первинно-бухгалтерські документи та ПН
виписані до таких договорів.

01.03.2012 позивач уклав з ФОП ОСОБА_5
договір експедирування №Е-01/03-1. Цим
договором передбачалося надання
послуг: розроблення маршруту
перевезень, навантаження та
розвантаження вантажу, організація
відправлення та одержання вантажу,
оформлення на вантаж супровідної
документації, збереження та охорона
вантажу до його одержання в пункті
призначення, перевірка кількості та
стану вантажу при його здачі
одержувачу, оформлення та отримання
документів, що підтверджують
здачу-приймання вантажу та інше.

Аналогічний за предметом укладений
договір від 19.03.2012 №Е-19/03-2 між позивачем
із ФОП ОСОБА_4 Тоді ж із цим
контрагентом позивач уклав договір на
технічне обслуговування та ремонт
транспортних засобів, предметом якого
є виконання ремонту та технічного
обслуговування наданих замовником
(позивачем) автомобілів та поставка
запасних частин.

Недоліків у складанні
первинно-бухгалтерських документів до
зазначених договорів податковою
перевіркою не виявлено. Розрахунки між
сторонами договорів проведені у
повному обсязі.

Економічна доцільність виконання
вищевказаних правочинів обумовлена
необхідністю виконання позивачем
замовлень, передбачених договором
позивача із приватним підприємством
«Агро-Транс Індустрія» на
товарно-експедиторське обслуговування
від 03.01.2012 №ТЕ-030112.

Скріпленими підписами та печатками
товарно-транспортними накладними,
копії яких додано до матеріалів справи,
підтверджується вчинення правочинів з
переміщення зерна позивачем, як
перевізником, від ПП «Агро-Транс
Індустрія» для ТОВ СП «Нібулон» за
участю експедиторів, ФОП ОСОБА_5 та ФОП
ОСОБА_4

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 ст.198 ПК України).

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

З аналізу наведених вище норм випливає,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Однак,
наявність лише податкової накладної не
є підставою для формування податкового
кредиту. Для включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
необхідна наявність і інших первинних
документів, які б свідчили про
реальність такої господарської
операції.

Оцінюючи посилання відповідача на те,
що до перевірки не було надано
товарно-транспортних накладних на
перевезення отриманого товару як на
підставу для визнання операцій такими,
що не мали товарного характеру, суд
зауважує, що відсутність таких
документів не є безумовною обставиною
для визнання господарської операції
такою. Укладеними договорами позивача
передбачалося надання
товарно-транспортних документів лише
за необхідності.

Суд вважає безпідставним врахування
відповідачем під час податкової
перевірки показів свідків, оскільки
вони не є належним доказом для цілей
оподаткування. Крім того, постановою
слідчого з ОВС СУ ФР ГУ Міндоходів у
Черкаській області 23.07.2014 закрито
кримінальне провадження №0000057
щодо ФОП ОСОБА_4 за ч.5 ст.27, ч.3 ст.212
Кримінального кодексу України за
відсутності в її діях складу
кримінального правопорушення.

Реальність здійснення господарських
операцій підтверджується наданими до
матеріалів справи
первинно-бухгалтерськими та
податковими документами, а саме:
податковими накладними, актами
приймання-передачі, виписками банку
про оплату за придбані послуги,
товарно-транспортними накладними.

Отже, сукупність первинних, платіжних,
звітних та інших документів, які
зазвичай супроводжують такого роду
операції, підтверджує фактичне
здійснення господарських операцій і не
дає підстав для сумніву у їх реальності
та безтоварності. Характер спірних
операцій відповідно до ЄДРПОУ
відповідає звичайній господарській
діяльності позивача та його
контрагентів, її основним видам.

Натомість відповідачем не надано
належних і допустимих доказів, які б
об'єктивно ставили під сумнів фактичне
здійснення цих операцій. Також ним не
наведено обставин та доказів, які б
свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, збитковості здійснених
операцій або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про їх фіктивність чи про те, що дії
позивача і його контрагента були
спрямовані на отримання незаконної
податкової вигоди.

Відтак, суд дійшов висновку, що
донарахування ПДВ у зв'язку зі зняттям
податкового кредиту до вищевказаних
правочинів є неправомірним на суму
283419грн.

Щодо застосування штрафних санкцій суд
взяв до уваги таке.

Суд встановив, що застосований розмір
штрафу 50% пов'язаний з повторністю
вчиненого порушення податкового
законодавства позивачем. Так, на
підставі акту від 17.07.2012 №114/17-2107/НОМЕР_1
прийнято ППР про донарахування
позивачу ПДВ. Представники сторін не
заперечували щодо узгодженості
визначених ним податкових зобов'язань.

Згідно з п.123.1 ст.123 ПК України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, це тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування, тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Враховуючи обґрунтованість заявлених
позовних вимог та розмір застосованого
штрафу 50%, суд вважає, що оскаржуване
ППР в частині застосованої фінансової
санкції за взяття податкового кредиту
за рахунок правочинів позивача з ФОП
ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 підлягає
скасуванню пропорційно сумі
неправомірно донарахованого ним
основного зобов'язання.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, керуючись ч.1 ст. 94 КАС України,
суд дійшов висновку повернути 487,20грн.
сплаченого судового збору відповідно
до квитанції від 03.11.2014 №183.

Керуючись ст.ст.2, 94, 159-165, 254-256 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
м.Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
28.07.2014 № в частині донарахування
283419,00грн. основного зобов'язання з
податку на додану вартість та 141709,50грн.-
штрафної (фінансової) санкції.

2. Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
сплачений за подання цього позову
відповідно до квитанції від 03.11.2014 №183
судовий збір у сумі 487,20грн. (чотириста
вісімдесят сім гривень 20 коп.).

3. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, що може бути подана
до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з моменту
отримання повного тексту постанови.

4. Копії постанови направити
сторонам.

Суддя
А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений
01.12.2014