Справа № 804/2094/14
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2014 рокусправа № 804/2094/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Божко Л.А.

суддів:
Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового
засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 року по справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2014 року Фізична
особа-підприємиць ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкового
повідомлення-рішення № від 23.08.2013
року за платежем «Податок на додану
вартість» на загальну суму 36984,95 грн.,
та податкового повідомлення-рішення №
від 23.08.2013 року за платежем
«Адміністративний штраф» на загальну
суму 510 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2014 року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 23.08.2013 року №
та № .

Не погодившись з постановою суду,
Нікопольська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на не повне з'ясування судом обставин
справи, просило постанову суду першої
інстанції скасувати та відмовити в
задоволені позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична
особа-підприємиць Виконавчим
комітетом Орджонікідзевської міської
ради Дніпропетровської області (а.с. 13).

Посадовими особами відповідача на
підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.75.1 ст. 75,
пп78.1.1 п.78.1 ст. 78, 79 Податкового кодексу
України та відповідно до наказу про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки від
19.07.2013 року №842 проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог
податкового законодавства в частині
визначення правильності, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «Матадор» та ТОВ «Ліга» за період з
01.02.2012 року по 31.03.2012 року та подальшої
реалізації отриманої продукції в
поточному та наступних податкових
періодах.

За результатами перевірки складено акт
№ 136/04-70-1703/НОМЕР_1 від 12 серпня 2013 року, в
якому зафіксовані порушення вимог ст.
203, ч. 1,2 ст. 215, ч. 1 ст. 216. ст. 228 Цивільного
кодексу України в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 з
постачальником ТОВ «Матадор», ТОВ
«Ліга» за період з 01.02.2012 року по 31.03.2012
року; відсутня база та об'єкти
оподаткування податком на додану
вартість при придбанні та продажу
товарів по взаємовідносинам з ТОВ
«Матадор», ТОВ «Ліга» за період з 01.02.2012
року по 31.03.2012 року. які підпадають під
визначення ст. 185, ст. 189 ПК України;
порушено п. 198.1 ст. 198, п. 198.2 ст. 198, п. 198.3
ст. 198. п. 198.6 ст. 198 ПК України; порушено п.
44.1 ст. 44, п.85.2 ст. 85 ПК України, ненадання
платником податків контролюючим
органам оригінал документів за
перевіряє мий період при здійснені
податкового контролю.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 23.08.2013
року за платежем Податок на додану
вартість на загальну суму 36984,95 грн.
(а.с.40) та податкове
повідомлення-рішення № від 23.08.2013
року за платежем Адміністративний
штраф на загальну суму 510 грн.(а.с. 40).

За результатами адміністративного
оскарження вказані податкові
повідомлення-рішення були залишені без
змін.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Що стосується порушення позивача п. 44.1
ст. 44, п.85.2 ст. 85 ПК України, ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів за
перевіряємий період при здійснені
податкового контролю, то вони
спростовуються, оскільки, перевірка
проводилась з 30.07.2013 року по 05.08.2013 року,
запит відповідача було направлено на
адресу позивача і вручений лише 08.08.2013
року, а тому підстави для застосування
штрафу у розмірі 510 грн. відсутні.

Згідно зі ст. 9 Закону України від
16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Встановлено, що у первіряємий період
позивач мав правовідносини з ТОВ
«Матадор», з яким був укладений договір
№2702 від 27.02.2014 року про надання послуг
автокрану XCMG QY65-K (а.с. 56), та з ТОВ «Ліга»
укладений договір від 20.03.2012 року про
придбання товару.

На підтвердження цих фактів до
суду були надані акти виконаних робіт,
видаткові та податкові накладні,
рахунки, платіжні доручення, які
містяться в матеріалах справи, що
підтверджують факт поставки товарів,
послуги контрагентів на користь
позивача та спростовують висновки
відповідача про порушення п. п. 198.1 ст.
198, п. 198.2 ст. 198, п. 198.3 ст. 198. п. 198.6 ст. 198 ПК
України.

Що стосується недійсності правочину.
Відповідно до ст. 204 ЦК України
закріплює принцип презумпції
правомірності правочину: правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він невизнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право, лише, звертатися до
судів з позовами про стягнення в дохід
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Правовідносини з приводу нікчемності
правочинів унормовані ст.228 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним (ч.1 ст.228); правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним (ч.2 ст.228).

Пленум Верховного суду України в своїй
постанові від 06 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснив, що
нікчемними правочинами, які порушують
публічний порядок, визначені ст. 228 ЦК
України, є: правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина; правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочини, які посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Ні акт перевірки, ні апеляційна скарга
не містять таких посилань, не доводять
умислу саме позивача на порушення
публічного порядку, не містять
посилання і на те, в чому таке порушення
полягає. Доказів, які б доводили
нерозумність або необачність правової
поведінки саме позивача у спірних
правовідносинах при здійсненні
господарських операцій із
контрагентом до суду не подано.

Таким чином, зміст правочину з
постачальником не суперечить
законодавству, моральним засадам
суспільства. У зв'язку з чим, доводи
апеляційної скарги в зазначеної
частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
прийнятого ним рішення з урахуванням
всіх встановлених фактичних обставин
та вимог законодавства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206
КАС України, суд апеляційної інстанції,
-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 року- залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності.

Головуючий:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова

Суддя:
Т.С. Прокопчук