Справа № 804/12644/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 вересня 2014 р. Справа № 804/12644/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши у письмовому провадженні у
м.Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Марганці
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2014р. Управління Пенсійного
фонду України в м.Марганці
Дніпропетровської області звернулося
з позовом до Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Марганці та
просить зобов'язати відповідача
прийняти до заліку суму пенсії в
розмірі 150,00 грн., виплачену громадянину
ОСОБА_2, каліцтво якого сталося на
території колишнього СРСР та країн СНД.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що згідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
обов'язок відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження здоров'я покладено на
відповідача та витрати, понесені УПФУ у
зв'язку з виплатою пенсій, передбачених
ст. 30 Закону України "Про
загальнообов'язкове держане пенсійне
страхування" підлягають відшкодуванню
відповідачем. Згідно до п. 5 Порядку
№5-4/4 від 04.03.2003 р. органи Пенсійного
фонду України щомісячно до 10 числа
наступного за звітним на підставі
Списку осіб, яким виплачено
вищевказані пенсії, проводять з
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України звірку витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено відповідні пенсії, та до 15
числа місяця подають його відповідним
органам Управління Пенсійного фонду.
При передачі Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Марганці необхідних
документів по пенсійним справам до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці актів
щомісячної звірки за липень2014р. та
інформації щодо сум боргу,
відповідачем не було прийнято до
заліку на відшкодування суму 150,00 грн.,
яка була виплачена ОСОБА_2, який отримав
каліцтво, яке сталося на території
колишнього СРСР та країн СНД.
Відповідно до ст. 3 Угоди про гарантії
прав громадян держав учасниць
Співдружності Незалежних держав в
області пенсійного забезпечення від
13.02.1992 р. всі витрати, які пов'язані із
здійсненням пенсійного забезпечення
по цій Угоді несе держава, яка надає
забезпечення.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, однак 08.09.2014р. та
11.09.2014р. надав до суду клопотання в
якому просив розглядати справу за
відсутності представника управління,
при цьому, позовні вимоги у клопотанні
підтримав в повному обсязі (а.с.23,25).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, 16.09.2014р. надав до
канцелярії суду письмові заперечення
на позов, у яких просив в задоволенні
позову відмовити посилаючись на те, що
гр. ОСОБА_2, який отримав каліцтво на
території Російської Федерації, на
обліку у Відділенні виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці не
перебуває та ніяких соціальних виплат
не отримує, передача документів від
підприємства до відповідача не
відбувалася. Крім того, Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання від 04.03.2003р. № 5-4/4, на який
посилається позивач у позові,
визначено, що відшкодування витрат
може мати місце лише на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві або
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України, причому
встановлене правило підписання актів
звірки розрахунків передбачає
відсутність спору, також відповідач
вказує і на те, що обраний позивачем
спосіб захисту права не відповідає
змісту прав Управління Пенсійного
фонду України щодо відшкодування
понесених ним витрат, а, відтак, позовна
заява щодо зобов'язання відповідача
вчинити певні дії не правомірна (а.с.
28-30).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Згідно частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи не відкладається і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, клопотання
позивача про розгляд справи за
відсутності його представника, надання
відповідачем заперечень на позов з
яких вбачається позиція відповідача
щодо заявлених позовних вимог, строки
розгляду і вирішення справи,
встановлені ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за необхідне
клопотання позивача задовольнити та
вирішити спір за відсутності сторін, за
наявними у справі доказами відповідно
до вимог ч. 4 ст.122, ч. 4,6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, тобто у письмовому
провадженні.

Згідно до ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного.

За змістом ч.2 статті 2 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-ХІУ
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. При цьому, право на таке
забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, в якій із
колишніх республік СРСР стався
нещасний випадок на виробництві із
застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

Пунктом "а" статті 27 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №
1788-ХІІ встановлено, що громадянам
України - переселенцям з інших держав,
які не працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Судом встановлено, що громадянин
ОСОБА_2 у січні 2002року на території
Російської федерації (колишнього СРСР)
отримав каліцтво, спричинене нещасним
випадком на виробництві про що
свідчить копія акту від лютого 2002р.
форми Н-1 та витягу із акту огляду МСЕК
від 26.09.2002р. (а.с.7-12).

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Марганці Дніпропетровської області
з коштів Пенсійного фонду України було
виплачено гр. ОСОБА_2 пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за липень 2014 року у
розмірі 150,00грн. та подано до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Дніпропетровськ списки осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у кількості 148 осіб за
липень 2014р. на загальну суму 30436,53грн.,
зокрема виплачену і гр. ОСОБА_2 (а.с. 13, 15,
16).

Однак відповідач не прийняв до
заліку пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за липень 2014р. виплачену
гр.ОСОБА_2 у розмірі 150,00грн., що
підтверджується таблицею розбіжностей
(а.с. 14).

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій визначені
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". У розумінні статті 1 цього
Закону пенсією є щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.
Пенсійна виплата являє собою грошову
виплату в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, що
здійснюються у вигляді пенсії,
довічної пенсії або одноразової
виплати.

Частиною 2 ст. 46 Конституції
України та ч. 2 статті 7 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" передбачено, що
пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Статтями 8, 10 Закону України "Про
пенсійне забезпечення"від 05.11.1991р.
№1788-ХІІ передбачено, що пенсійне
забезпечення здійснюється органами
Пенсійного фонду України, виплата
пенсій здійснюється з коштів
Пенсійного фонду України.

Спеціальним законом, який регулює
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві,
є Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності",
яким передбачено, що страхування від
нещасного випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Відповідно до статті 21 цього
Закону на Фонд соціального страхування
від нещасних випадків покладено
обов'язок по своєчасному та у повному
обсязі відшкодуванню шкоди, заподіяної
працівнику внаслідок ушкодження його
здоров'я або в разі смерті шляхом
виплати, зокрема, пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які є страховими
виплатами. Зазначені страхові виплати
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
рахунок коштів цього Фонду (частина 1
статті 25 цього ж Закону).

Статтею 25 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачено, що всі
види страхових виплат і соціальних
послуг застрахованим та особам, які
перебувають на їх утриманні, а також
усі види профілактичних заходів,
передбачених статтями 21 та 22 цього
Закону, провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
рахунок коштів цього Фонду.

До страхових виплат відповідно до
п. "г" ст. 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відносяться пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 9 Постанови Правління
пенсійного фонду України та Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 № 5-4/4 "Про затвердження Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання" визначено, що
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України "Про пенсійне забезпечення",
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Вказаний Порядок № 5-4/4 визначає
механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних із виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер із цих причин, що призначені
особам, застрахованим згідно із
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"(крім осіб, зазначених у
пункті 2 статті 8 цього Закону),у тому
числі добровільно застрахованим та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків.

Згідно з п.6 цього Порядку, Головні
управління Пенсійного фонду та
Управління виконавчої дирекції Фонду
на підставі акту щомісячної звірки
витрат за особовими справами
потерпілих, узагальнюють і узгоджують
довідку про відшкодування Фондом
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника, та до 20 числа
місяця наступного за звітним, подають
її відповідно до Пенсійного фонду та
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків, на підставі довідки
Головних управлінь Пенсійного фонду та
Управлінь виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на централізованому рівні, до
25 числа місяця наступного за звітним,
перераховують відповідні кошти
Пенсійному фонду (п.7 цього Порядку).

Крім того, згаданий вище Порядок
не врегульовує спірних відносин, які
виникли між сторонами, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків та
зобов'язання включення в них витрат
розраховано на відсутність спору.

При цьому, аналізуючи
вищенаведені законодавчі норми, суд
приходить до висновку, що ні Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що
спричинили втрату працездатності", ні
Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України та Правлінням Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003р. № 5-4/4
не передбачений такий захист прав
позивача, як зобов'язання відповідача
відшкодувати виплачені позивачем суми
пенсій по інвалідності пенсіонерам
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а вказаним Порядком
встановлені порядок та правила
підписання актів звірки розрахунків за
наявності відсутності спору щодо сум
виплат, а витрати, понесені Пенсійним
фондом України у зв'язку з виплатою
пенсій, передбачених ст. 26 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
підлягають відшкодуванню Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві.

У випадку відсутності згоди
відповідача на підписання актів
щомісячних звірок витрат, в тому числі
відсутності згоди відповідача
включити зазначені витрати в
щомісячні акти звірок за особовими
справами пенсіонерів, вказані спори
мають вирішуватися у судовому порядку
шляхом подання позовів про стягнення
спірних сум, а не шляхом пред'явлення
вимог про зобов'язання відповідача
включити до актів звірки витрати
позивача на виплату і доставку пенсій
вищевказаним категоріям пенсіонерів.

Отже, обраний позивачем у цій
справі спосіб захисту (відновлення)
порушеного права є таким, що не
відповідає змісту прав Управління
Пенсійного фонду України щодо
відшкодування понесених витрат.

За таких обставин та у зв'язку з
тим, що позивачем обрано спосіб
захисту, що не відповідає змісту прав
позивача, у адміністративного суду
відсутні правові підстави для
задоволення позову.

Відповідної правової позиції
дотримується і Верховний Суд України у
своїх постановах від 15.04.2008р., 30.09.2008р.,
23.03.2010р., від 20.06.2011р., а також Вищий
адміністративний суд України у своїх
ухвалах від 08.07.2010р. № К-10954/08, від
25.11.2010р. № К-28637/09, від 07.10.2010р. № К-14229/09,
від 02.12.2010р. № К-27554/10, від 18.01.2011р. №
К-22756/10.

Приймаючи до уваги викладене, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги позивача вчинити певні
дії є безпідставними,
необґрунтованими та такими що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2-11,12, 41, 71, 86, 94, 122, 128, 160,
161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в м.Марганці
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя С.О. Конєва