Справа № 817/128/13-а
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/39661/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Рівненській області на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2013р. у
справі

за позовом ОСОБА_4

до відповідача Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Рівненській
області

про визнання протиправною та
скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

11.01.2013р. до суду надійшов позов ОСОБА_4
про визнання протиправною та
скасування постанови Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Рівненській області (далі Інспекція)
від 3.12.2012р. Свої вимоги позивач
мотивував тим, що вказаною постановою
відповідач застосував до ОСОБА_4 штраф
в розмірі 6993,33грн. за порушення вимог
Закону України «Про захист прав
споживачів». Вважаючи висновки
Інспекції про порушення положень
вказаного Закону помилковими, позивач
просив скасувати постанову.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 4.03.2013р. в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 19.06.2013р., скасовано рішення
місцевого суду та задоволено позов.

Не погодившись з постановою
апеляційного суду, Інспекція
звернулась з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просила її
скасувати та залишити в силі постанову
суду першої інстанції. При цьому
скаржник зазначив, що суд дійшов
помилкового висновку про незаконність
прийнятої відповідачем постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що приватний підприємець
ОСОБА_4 здійснює підприємницьку
діяльність із застосуванням спрощеної
системи оподаткування та є платником
єдиного податку другої групи.

За наслідками проведеної Інспекцією
перевірки дотримання суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_4
вимог законодавства про захист прав
споживачів складено акт від 23.11.2012р.
№000063, в якому зазначено, що в порушення
статей 15, 17 Закону України «Про захист
прав споживачів» (далі Закон №1023-XII),
позивачем здійснювалась торгівельна
діяльність при відсутності
передбачених Законом документів.
Вказаний акт було складено в
присутності головного бухгалтера
позивача та підписано без якихось
заперечень щодо його змісту.

На цій підставі Інспекцією було
видано припис про усунення виявлених
порушень та 3.12.2012р. прийнято постанову
про накладення штрафу в розмірі
6993,33грн.

Відмовивши в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем надано належні докази
скоєння позивачем порушення вимог
Закону №1023-XII та призначено штраф у
відповідності до статті 23 цього Закону.

Відповідно до частини першої ст. 220 КАС
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Скасувавши постанову місцевого суду
та задовольнивши адміністративний
позов, суд апеляційної інстанції
послався на те, що Інспекцією при
визначенні розміру штрафу неправильно
визначено його розмір. При цьому суд
послався на те, що ОСОБА_4 є платником
єдиного податку, а тому не веде
обов'язкового обліку доходів та витрат,
в зв'язку з чим, штраф повинен
визначатися у розмірі п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Вказаний висновок є помилковим з
огляду на таке.

Пунктом 7 частини 1 статті 23 Закону
№1023-XII передбачено, що у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність за відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію у
розмірі тридцяти відсотків вартості
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги, але не менше п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Статтею 296 Податкового кодексу
України визначено, що платники єдиного
податку першої і другої груп та
платники єдиного податку третьої та
п'ятої груп, які не є платниками податку
на додану вартість, ведуть книгу обліку
доходів шляхом щоденного, за
підсумками робочого дня, відображення
отриманих доходів. Форма книги обліку
доходів, порядок її ведення
затверджуються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Крім того, згідно зі статтею 44.1 цього
Кодексу для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Таким чином, Податковим Кодексом
України передбачено, що платники
податків, в тому числі і платники
єдиного податку першої і другої груп,
повинні вести облік як доходів так і
витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів
доходить висновку про те, що судом
апеляційної інстанції зроблено
помилковий висновок, що при визначенні
розміру штрафу Інспекція діяла з
порушенням приписів статті 23 Закону
№1023-XII та помилково скасовано
постанову місцевого суду.

Відповідно до статті 226 КАС України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231, 254
КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Рівненській
області задовольнити.

Постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 19.06.2013р. скасувати, залишивши в силі
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 4.03.2013р.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС
України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз