Справа № 816/4419/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
У Х В А Л А

24 листопада 2014 рокум. ПолтаваСправа
№816/4419/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко О.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів -
Сиромятнікова В.В., Сунітіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні клопотання ОСОБА_1 про
визнання поважними причин пропуску
строку звернення до суду та клопотання
представника управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області про залишення позовної заяви
без розгляду у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області,
Кременчуцького районного відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
про визнання незаконними та скасування
наказів, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до суду з позовом до
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
(надалі також УМВС України в
Полтавській області), Кременчуцького
районного відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області (надалі також
Кременчуцький РВ УМВС України в
Полтавській області) про:

- визнання незаконним та скасування
пункту 1 наказу УМВС України в
Полтавській області від 19 березня 2014
року №247 о/с "Про скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу ОВС та
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників
Кременчуцького РВ" в частині
звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх
справ;

- визнання незаконним та скасування
наказу УМВС України в Полтавській
області від 25 квітня 2014 року №150 о/с "По
особовому складу";

- поновлення на роботі на посаді
дільничного інспектора міліції
сектору дільничних інспекторів
Кременчуцького РВ УМВС України в
Полтавській області з виплатою
середньомісячного грошового утримання
за час вимушеного прогулу з 25 квітня 2014
року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що оскарженими
наказами його неправомірно притягнуто
до дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ.

Разом з позовом позивачем подано заяву
про поновлення строку звернення до
суду. Вказану заяву останній мотивував
тим, що у період з квітня по жовтень 2014
року прокуратурою Полтавської області
двічі порушувалось кримінальне
провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.
368 КК України. Однак, постановами від 24
квітня та 28 липня 2014 року вказані
кримінальні провадження закрито у
зв'язку з малозначністю діяння,
вчиненого правопорушником. Крім того,
позивач зазначив, що постановою
Автозаводського районного суду м.
Кременчук Полтавської області від 26
травня 2014 року закрито провадження у
справі про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2
ст. 172-5 КУпАП у зв'язку з відсутністю
складу правопорушення. А постановою
Автозаводського районного суду м.
Кременчук Полтавської області від 06
жовтня 2014 року справу про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-5 КУпАП
закрито у зв'язку з наявністю по тому
самому факту постанови суду про
закриття справи про адміністративне
правопорушення. Відтак, на переконання
позивача, строк звернення до суду з
даним позовом має відраховуватись саме
з 06 жовтня 2014 року.

У свою чергу, представником УМВС
України в Полтавській області у
судовому засіданні 24 листопада 2014 року
подано письмове клопотання про
залишення позовної заяви ОСОБА_1 без
розгляду. В обґрунтування даного
клопотання представником відповідача
зазначено, що підставою для звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ
слугував наказ УМВС України в
Полтавській області від 19 березня 2014
року №247 о/с "Про скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу ОВС та
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників
Кременчуцького РВ", пунктом 1 якого
приписано звільнити з органів
внутрішніх справ дільничного
інспектора міліції сектору дільничних
інспекторів міліції Кременчуцького РВ
УМВС України в Полтавській області
капітана міліції ОСОБА_1 за скоєння
вчинку, що дискредитує звання рядового
і начальницького складу органів
внутрішніх справ. Позивач з даним
наказом ознайомлений 19 березня 2014 року
під підпис. Вказаний наказ реалізовано
наказом УМВС України в Полтавській
області від 25 квітня 2014 року №150 о/с "По
особовому складу" та того ж дня
позивачу вручено трудову книжку. За
таких обставин, представник
відповідача посилався на те, що
позивачу стало відомо про своє
звільнення з органів внутрішніх справ
25 квітня 2014 року та саме з цієї дати
має відраховуватись місячний строк на
звернення до суду. Оскільки з позовом
про скасування спірних наказів та
поновлення на роботі ОСОБА_1 до суду
звернувся лише у листопаді 2014 року,
представник відповідача наполягав на
залишенні позовної заяви без розгляду.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні підтримали
заявлені вимоги, просили визнати
поважними причини пропущення строку
звернення до суду та задовольнити
адміністративний позов повністю.

Представник УМВС України в Полтавській
області в судовому засіданні наполягав
на залишенні позовної заяви без
розгляду. При цьому, наголошував на
тому, що ОСОБА_1 звільнено з органів
внутрішніх справ у зв'язку з
невідповідністю займаній посаді
/підтверджено атестаційним листом від
15 квітня 2014 року/ та за скоєння вчинку,
що дискредитує звання рядового і
начальницького складу /підтверджено
висновком службового розслідування
від 19 березня 2014 року/, а тому, наведені
позивачем доводи щодо розгляду
прокуратурою Полтавської області та
Автозаводським районним судом м.
Кременчука Полтавської області
проваджень за ч. 2 ст. 368 КК України та ч. 2
ст. 172-5 КУпАП відповідно не можуть
свідчити про поважність пропуску
строку звернення до суду.

Представник Кременчуцького РВ УМВС
України в Полтавській області в
судовому засіданні просила відмовити у
задоволенні клопотання позивача про
визнання поважними причин пропуску
строку звернення до суду та
задовольнити клопотання представника
УМВС України в Полтавській області про
залишення позовної заяви без розгляду.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, заслухавши
доводи сторін щодо поважності причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду з даним
позовом, суд встановив наступні факти
та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з
травня 1996 року по квітень 2014 року
проходив службу в органах внутрішніх
справ.

Пунктом 1 наказу наказу УМВС України в
Полтавській області від 19 березня
2014 року №247 о/с "Про скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу ОВС та
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників
Кременчуцького РВ" за скоєння вчинку,
що дискредитує звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України, дільничного
інспектора міліції сектору дільничних
інспекторів міліції Кременчуцького РВ
капітана міліції ОСОБА_1 притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ /а.с. 41/.

Позивач ознайомлений з даним наказом
під підпис 19 березня 2014 року, що
підтверджено залученою до матеріалів
справи копією наказу та поясненнями
позивача в судовому засіданні 24
листопада 2014 року.

Даний наказ реалізовано наказом УМВС
України в Полтавській області від 25
квітня 2014 року №150 о/с "По особовому
складу", яким капітана міліції ОСОБА_1,
дільничного інспектора міліції
сектору дільничних інспекторів
міліції Кременчуцького РВ УМВС України
в Полтавській області звільнено з
органів внутрішніх справ за пунктом 66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (у запас за
скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового і начальницького
складу) /а.с. 44/.

Того ж дня позивачу видано трудову
книжку, військовий квиток та припис від
25 квітня 2014 року №1/6-1419, що
підтверджено залученою до матеріалів
справи копією розписки ОСОБА_1 /а.с. 42/,
ідентичність якої позивачем не
заперечується.

Не погоджуючись з вищезазначеними
наказами УМВС України в Полтавській
області, ОСОБА_1 у листопаді 2014 року
оскаржив їх до суду.

Згідно з частиною першою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
право особи на звернення до суду за
захистом прав, свобод та інтересів
конкретно визначеним строком. Це,
насамперед, викликано специфікою
спорів, що розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Дані строки обмежують час,
протягом якого вказані правовідносини
можуть вважатися спірними.

Згідно з частиною першою статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Частиною другою вказаної статті
визначено, що суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

За приписами статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року
(ратифіковано Україною 17 липня 1997 року)
визначено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право
на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд
з прав людини в ухвалі щодо
прийнятності від 30 серпня 2006 року
(справа "Каменівська проти України"),
"право на звернення до суду, одним з
аспектів якого є право доступу до суду
..., не є абсолютним; воно може бути
обмеженим ... Правила регулювання
строків для подання скарги, безумовно,
мають на меті забезпечення належного
відправлення правосуддя і дотримання
принципу юридичної визначеності.
Зацікавлені особи повинні
розраховувати на те, що ці правила
будуть застосовані...".

Отже, за практикою Європейського Суду з
прав людини право на звернення до суду
не є абсолютним і може бути обмеженим, в
тому числі і встановленням строків на
звернення до суду за захистом
порушених прав (справа "Стаббігс на
інші проти Великобританії", справа
"Девеер проти Бельгії").

Суд зазначає, що у відповідності до
частини третьої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для звернення до
суду у справах щодо прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Тобто, в разі звільнення особи з
публічної служби така особа має право
звернутись до суду з позовом про
неправомірність такого звільнення
протягом одного місяця, що
обчислюється з дня, коли особі стало
відомо про її звільнення.

Матеріалами справи підтверджено та не
спростовано позивачем, що про
звільнення з органів внутрішніх справи
ОСОБА_1 стало відомо 25 квітня 2014 року.

Натомість, даний позов надіслано до
суду 05 листопада 2014 року /а.с. 32/, тобто,
більш ніж через півроку від дати, коли
позивачу стало відомо про його
звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з частиною першою статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Варто зауважити, що поважними є
причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для особи на вчинення певних дій (у
даному випадку - на подання позову до
суду). Оскільки дане поняття за своєю
суттю є оціночним, суд у кожному
конкретному випадку має надати правову
оцінку відповідним обставинам та, як
наслідок, визначити, чи можуть такі
обставини бути визнані поважними.

Як пояснив у судовому засіданні
представник позивача, строк звернення
до суду з даним позовом пропущено з
огляду на те, що протягом квітня-жовтня
2014 року прокуратурою Полтавської
області двічі порушувалось
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 368 КК України. Однак,
постановами від 24 квітня та 28 липня
2014 року вказані кримінальні
провадження закрито у зв'язку з
малозначністю діяння, вчиненого
правопорушником. Крім того, позивач
зазначив, що постановою
Автозаводського районного суду м.
Кременчук Полтавської області від 26
травня 2014 року закрито провадження у
справі про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2
ст. 172-5 КУпАП у зв'язку з відсутністю
складу правопорушення. А постановою
Автозаводського районного суду м.
Кременчук Полтавської області від 06
жовтня 2014 року справу про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-5 КУпАП
закрито у зв'язку з наявністю по тому
самому факту постанови суду про
закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Надаючи правову оцінку наведеним
доводам, суд виходить з того, що
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ відбулось за пунктом
66 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ. Так, позивача
звільнено у запас за скоєння вчинків,
що дискредитують звання рядового і
начальницького складу. Наявність
відповідних обставин підтверджено
матеріалами службового розслідування
/а.с. 58-64/.

Позивач знав про підстави та мотиви
свого звільнення з органів внутрішніх
справ, однак, протягом квітня-жовтня 2014
року не вчинив жодних дій щодо
оскарження спірних наказів.

Окрім того, суд зазначає, що скоєння
вчинку, який дискредитує звання
рядового і начальницького складу, є
самостійною підставою для звільнення з
органів внутрішніх справ. При цьому,
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ не містить
застережень щодо неможливості
застосування до особи дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
зі служби за вчинення дій, які
дискредитують звання працівника
міліції, до встановлення вироком суду у
кримінальній справі чи постановою
компетентного органу у справі про
адміністративне правопорушення вини
особи у вчиненні відповідного діяння.

За таких обставин, розгляд
компетентними органами фактів про
вчинення позивачем кримінального
та/або адміністративного
правопорушення не підтверджує
поважність причин пропущення строку
звернення до суду з позовом про
скасування наказів про звільнення з
органів внутрішніх справ з підстави,
передбаченої пунктом 66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Суд акцентує увагу на тому, що позивач
не навів жодних поважних причин
пропуску строку звернення до суду, що
становить 193 календарних дні.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що
відповідний строк позивачем пропущено
безпідставно, у зв'язку з чим вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
клопотання позивача.

Згідно з частиною другою статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

У відповідності до пункту 9 частини
першої статті 155 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд своєю ухвалою залишає
позовну заяву без розгляду, якщо
позовну заяву подано з пропущенням
встановленого законом строку
звернення до адміністративного суду і
суд не знайшов підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Враховуючи наведені вище законодавчі
приписи та встановлені фактичні
обставини справи, суд дійшов висновку
про задоволення клопотання
представника УМВС України в
Полтавській області про залишення
позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись статтями 6-11, 86, 99, 100, 155, 160, 162,
165 Кодексу адміністративного
судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про
визнання поважними причин пропуску
строку звернення до суду відмовити.

Клопотання представника управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області про залишення
позовної заяви без розгляду
задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Кременчуцького
районного відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області про визнання
незаконними та скасування наказів,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст ухвали складено 01 грудня
2014 року.

Суддя
О.О. Кукоба