Справа № 826/15332/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2014 року 15:14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кузьменка В.А., за
участю секретаря Калужського Д.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1доДержавної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті
Києвіпровизнання дій протиправними,
скасування рішеньОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
по тексту - позивач, ФО-П ОСОБА_1)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у Деснянському районі),
в якому, з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог просить: 1)
визнати протиправними дії відповідача
щодо винесення наказу від 26 серпня 2014
року №1298 про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки; 2) визнати протиправними дії
відповідача щодо проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки, за результатами якої
складено акт від 19 вересня 2013 року
№2575/26-52-17-01/НОМЕР_1; 3) визнати
протиправними дії відповідача щодо
винесення вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 19 вересня 2014 року
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не врахованого єдиного
внеску; 4) визнати протиправними дії
відповідача щодо винесення вимоги від
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19
відповідачем; 6) скасувати рішення від 19
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску винесене відповідачем; 7)
скасувати вимогу від 07 жовтня 2014 року
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 08 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В судовому засіданні 03 листопада 2014
року представник позивача позовні
вимоги підтримав, представник
відповідача до суду не прибув.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи неприбуття представника
відповідача та положення частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 03 листопада 2014 року
суд ухвалив перейти до розгляду справи
в письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Відповідно до наказу ДПІ у
Деснянському районі від 26 серпня 2014
року №1298 "Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки" на підставі підпункту 78.1.1
пункту 78.1 статті 78, статті 79
Податкового кодексу України наказано
провести документальну позапланову
виїзну перевірку ФО-П ОСОБА_1,
тривалістю 5 робочих днів, починаючи з 08
За результатами перевірки складено акт
від 19 вересня 2013 року №2575/26-52-17-01/НОМЕР_1
"Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 29.10.2012 року по 31.12.2013 року;
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
29.10.2012 року по 31.12.2013 року фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1" (далі по
тексту - акт перевірки).
В акті перевірки зокрема, встановлено
порушення позивачем пункту 2 частини
четвертої статті 6, пункту 2 частини
першої статті 6, статті 9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", а саме: єдиний
внесок із сум чистого доходу за 2012 рік
нараховувався, утримувався і
перераховувався до бюджету не в
повному обсязі, єдиний внесок із сум
чистого доходу за 2013 рік до бюджету не
нараховувався, не утримувався і не
перераховувався в сумі 81 612,63 грн., ФО-П
ОСОБА_1 не перераховано до бюджету
єдиного внеску на загальну суму 81 947,55
грн. (2012 рік - 334,92, 2013 рік - 81 612,63 грн.); ФО-П
ОСОБА_1 не подано звіт про суми
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску за період
На підставі акта перевірки
відповідачем винесено вимогу про
сплату боргу (недоїмки) від 19 вересня 2014
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
Згідно вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 19 вересня 2014 року
у Деснянському районі вимагає сплатити
суми недоїмки зі сплати єдиного внеску,
штрафів та пені на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
Відповідно до рішення ДПІ у
Деснянському районі рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
порушення вимог пункту 3 статті 11,
статті 25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" застосовано
штрафні санкції в розмірі 4 114,12 грн.
Вимогою про сплату боргу (недоїмки) від
тексту - вимога 2), ДПІ у Деснянському
районі вимагає сплатити суми недоїмки
зі сплати єдиного внеску, штрафів та
пені на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 81 946,13 грн.
Позивач вважає протиправними дії
відповідача щодо винесення
оскаржуваного наказу, проведення
перевірки, винесення оскаржуваних
вимог та рішення, мотивуючи позовні
вимоги тим, що перевірку проведено за
відсутності належних підстав, а
наслідки її проведення мають
причинно-наслідковий зв'язок із
протиправними діями щодо винесення
акта перевірки, оскаржуваних вимог та
рішення.

Відповідач проти задоволення позову
заперечив, зазначивши про
правомірність оскаржуваних дій, та
обґрунтованість прийняття вимог та
рішення.

Окружний адміністративний суд міста
Києва, виходячи зі змісту пред'явлених
позовних вимог, звертає увагу на
наступне.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 Податкового кодексу України
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79
Податкового кодексу України
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником контролюючого органу
рішення про її проведення та за
наявності обставин для проведення
документальної перевірки, визначених
статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Документальна невиїзна перевірка
здійснюється на підставі зазначених у
підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього
Кодексу документів та даних, наданих
платником податків у визначених цим
Кодексом випадках, або отриманих в
інший спосіб, передбачений законом.

Згідно з пунктом 79.2 статті 79
Податкового кодексу України
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Як підставу для проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ФО-П ОСОБА_1 відповідач
визначив підпункт 78.1.1 пункту 78 статті 78
Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
визначено, що документальна
позапланова перевірка здійснюється у
випадку коли за наслідками перевірок
інших платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язків письмовий запит
контролюючого органу протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, з аналізу наведених
правових норм суд приходить до
висновку, що документальна позапланова
невиїзна перевірка здійснюється на
підставі наказу керівника
контролюючого органу та за наявності
підстав для її проведення; у свою чергу
можливість для проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки на підставі підпункту 78.1.1
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України виникає виключно за наявності
двох умов: 1) виявлення фактів, що
свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства; 2) не
надання платником пояснень та їх
документального підтвердження на
запит контролюючого органу протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Вирішуючи наявність у межах спірних
правовідносин підстав для прийняття
рішення про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
визначає, що обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Разом з тим, відповідач не надав суду
належних доказів, які б вказували на
виявлення фактів, що свідчать про
можливі порушення ФО-П ОСОБА_1
податкового, валютного та іншого
законодавства.

Таким чином, на думку суду, фактів, що
свідчать про можливі порушення
позивачем податкового, валютного та
іншого законодавства у межах спірних
правовідносин відповідачем не
виявлено.

Крім того, відповідач не надав суду
доказів на підтвердження того, що ФО-П
ОСОБА_1 не надано пояснень та їх
документальних підтверджень на запит
ДПІ у Деснянському районі протягом 10
робочих днів з дня отримання такого
запиту.

Так, матеріали справи підтверджують, що
ДПІ у Деснянському районі зверталась
до ФО-П ОСОБА_1 із письмовим запитом про
надання інформації та її
документального підтвердження від 11
червня 2014 року №5349/10/26-52-17-01-47, в якому
просила надати письмові пояснення та
їх документальне підтвердження щодо
отримання доходів від здійснення
фінансово-господарської діяльності з 01
січня 2013 року по 31 грудня 2013 року; як
зазначає відповідач, запит отримано 17
червня 2014 року.

02 липня 2014 року, тобто протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту,
позивач надіслав до ДПІ у Деснянському
районі відповідні пояснення разом із
копіями податкових накладних та
податкової декларації з податку на
додану вартість за липень 2014 року. Факт
отримання відповідачем 02 липня 2014 року
відповіді на свій запит
підтверджується відповідною відміткою
про отримання відповідачем.

З урахуванням відсутності в матеріалах
справи доказів дотримання обов'язкових
умов, які надають можливість для
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки на
підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
та прийняття відповідного наказу, суд
приходить до висновку, ДПІ у
Деснянському районі не мала правових
підстав для прийняття оскаржуваного
наказу.

Враховуючи викладене, дії ДПІ у
Деснянському районі щодо прийняття
наказу від 26 серпня 2014 року №1298 "Про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки" та
проведення на його підставі
документальної позапланової невиїзної
перевірки є протиправними.

В частині позовних вимог про визнання
протиправними дій відповідача щодо
винесення та скасування вимоги 1, суд
звертає увагу на наступне.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно частини першої статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
для платників, зазначених у пункті 4
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та 5 частини першої статті 4 цього
Закону, єдиний внесок нараховується -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Таким чином, позивач є платником
єдиного внеску, який нараховується на
суму доходу (прибутку), отриманого від
їх діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Частиною третьою статті 9 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено, що
обчислення єдиного внеску органами
доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом, здійснюється
на підставі актів перевірки
правильності нарахування та сплати
єдиного внеску, звітності, що подається
платниками до органів доходів і зборів,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок.

У відповідності до частини 11 статті 9
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" у разі
несвоєчасної або не в повному обсязі
сплати єдиного внеску до платника
застосовуються фінансові санкції,
передбачені цим Законом, а посадові
особи, винні в порушенні законодавства
про збір та ведення обліку єдиного
внеску, несуть дисциплінарну,
адміністративну, цивільно-правову або
кримінальну відповідальність згідно
із законом.

Частиною четвертою статті 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено, що
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) страхувальниками, визначеними
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" (далі -
Закон), нарахування і сплати фінансових
санкцій, стягнення заборгованості зі
сплати страхових коштів органами
доходів і зборів визначає Інструкція
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затверджена наказом Міністерства
доходів і зборів України від 09 вересня
2013 року №455 (далі по тексту -
Інструкція).

Згідно пункту 6.2 Інструкції сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена
платниками у строки, визначені
відповідно до Закону підпунктом 6
пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2,
підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2
пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції,
обчислена органами доходів і зборів у
випадках, передбачених Законом, є
недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Відповідно до пункту 6.3 Інструкції
органи доходів і зборів надсилають
платникам вимогу про сплату недоїмки,
якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності платника про
суми доходу (прибутку) фізичних осіб -
підприємців чи осіб, які забезпечують
себе роботою самостійно, свідчать про
донарахування сум єдиного внеску
органами доходів і зборів у
повідомленнях-розрахунках, де
визначено суми єдиного внеску, які
підлягають доплаті.

Пунктом 6.4 Інструкції передбачено, що
вимога про сплату боргу формується на
підставі актів документальних
перевірок, звітів платника про
нарахування єдиного внеску та
облікових даних з карток особових
рахунків платників за формою згідно з
додатком 4 до цієї Інструкції (для
платника - юридичної особи) або за
формою згідно з додатком 5 до цієї
Інструкції (для платника - фізичної
особи).

Судом, на підставі наявних в матеріалах
справи доказів встановлено, що вимога 1
сформована відповідачем на підставі
акта перевірки. В акті перевірки, на
підставі договорів, книги обліку
доходів та витрат, руху коштів на
банківському рахунку, встановлено
відхилення по сплаті єдиного внеску на
загальну суму: за 2012 рік - 334,92 грн., за 2013
рік - 81 612,63 грн.

Висновки акта перевірки
підтверджуються матеріалами справи, а
саме копією книги обліку доходів та
витрат та податковою декларацією про
майновий стан і доходи.

Так, дані податкової декларації про
майновий стан і доходи та книги обліку
доходів та витрат свідчать, що загальна
сума оподатковуваного доходу,
отриманого від провадження
господарської діяльності ФО-П ОСОБА_1
за 2013 рік складає 3 542 658,00 грн.

У свою чергу, будь-яких доказів на
спростування висновків акта перевірки
позивачем до суду не надано, у тому
числі доказів на підтвердження сплати
єдиного внеску за перевірений період, а
також доказів на підтвердження подання
до податкового органу звіту про суми
нарахованого доходу застрахованих
осіб та суми нарахованого єдиного
внеску за 2013 рік.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на помилковість зазначення у
декларації розміру доходів та витрат
за 2013 рік, оскільки жодних доказів на
підтвердження зазначеного позивачем
не надано, зокрема, уточнюючої
податкової декларації, із зазначенням
правильних показників доходів та
витрат, а надані позивачем акти наданих
послуг, копії рахунків на оплату та
квитанцій до прибуткового касового
ордеру не містять доказової
інформації, оскільки не підтверджують
наявності вичерпного пакету
документів, якими підтверджуються
показники доходів та витрат за 2013 рік.

Крім того, висновки акта перевірки про
те, що єдиний внесок за 2012 рік
нараховувався, утримувався і
перераховувався до бюджету не в
повному обсязі, позивачем не
спростовуються.

Також, судом не приймаються до уваги
посилання позивача на невідповідність
книги обліку доходів та витрат Порядку
ведення книги обліку доходів та витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 вересня 2001 року
№1269, оскільки вказана обставина не є
предметом розгляду даної справи.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що вимога 1 є
правомірною.

Частинами першою-третьої статті 25
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
передбачено, що рішення, прийняті
органами доходів і зборів та органами
Пенсійного фонду з питань, що належать
до їх компетенції відповідно до цього
Закону, є обов'язковими до виконання
платниками єдиного внеску, посадовими
особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише
на тих платників, які відповідно до
цього Закону зобов'язані нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

У разі виявлення своєчасно не
сплачених сум страхових внесків
платники єдиного внеску зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

Суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Згідно пункту 3 частини 11 статті 25
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" за
донарахування органом доходів і зборів
або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи, порушення позивачем вимог
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", суд
приходить до висновку про
правомірність прийняття відповідачем
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 19
вересня 2014 року №.

Позовні вимоги про скасування вимоги 2,
також не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Пунктом 6.8 Інструкції передбачено, що у
разі якщо платник, який одержав вимогу
і протягом десяти календарних днів
після її отримання не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки,
штрафів та пені, не узгодив вимогу з
відповідним органом доходів і зборів,
не оскаржив вимогу в судовому порядку
або не сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів з дня
отримання узгодженої вимоги орган
доходів і зборів надсилає в порядку,
встановленому Законом, до органу
державної виконавчої служби або до
органів Державної казначейської
служби України вимогу про сплату
недоїмки, у якій зазначає суму боргу за
даними картки особового рахунку
платника на дату подання.

Судом встановлено, що вимогу 1 отримано
позивачем 24 вересня 2014 року, а
адміністративний позов про оскарження
в судовому порядку вказаної вимоги
надійшов до суду 06 жовтня 2014 року.

У свою чергу, вимогу 2 відповідачем
направлено 07 жовтня 2014 року, тобто
після спливу десятиденного строку для
сплати позивачем узгодженої суми
недоїмки, зазначеної у вимозі 1.

Суд звертає увагу, що докази на
підтвердження факту повідомлення
позивачем ДПІ у Деснянському районі
про оскарження вимоги 1 в судовому
порядку матеріали справи не містять, що
дає підстави вважати, що станом на день
направлення вимоги 2, податковий орган
не мав інформації про наявність
підстав, які унеможливлюють
направлення вимоги 2 до органу
державної виконавчої служби.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимогу 2 прийнято відповідачем
правомірно та у відповідності до вимог
Інструкції.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, ДПІ у Деснянському
районі частково доведено
правомірність своїх дій у
відповідності до вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ФО-П ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

2. Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві щодо винесення наказу від
26 серпня 2014 року №1298 "Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки".

3. Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві щодо проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки, за результатами якої
складено акт від 19 вересня 2013 року
№2575/26-52-17-01/НОМЕР_1.

4. В іншій частині адміністративного
позову відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету
України на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні
вісім копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.А. Кузьменко