Справа № 2а-1889/10/2170
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
Київ К/800/12502/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., за участю секретаря
Титенко М.П.,за участю представників
позивача:Зозулі С.С.,відповідача-1:не
з'явився,відповідача-2:не
з'явився,розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Херсонської області Державної
податкової служби

на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
20.07.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2013

у справі № 2а-1889/10/2170

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Херсонський
комбінат хлібопродуктів»

до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Херсонської
області Державної податкової служби,

Головного управління Державного
казначейства України в Херсонській
області

про стягнення
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 20.07.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 30.01.2013, задоволено позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Херсонський комбінат
хлібопродуктів», що є правонаступником
ВАТ «Херсонський комбінат
хлібопродуктів» (надалі - позивач, ВАТ
«Херсонський комбінат
хлібопродуктів») до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Херсонської області Державної
податкової служби (надалі -
відповідач-1, ДПІ у м. Херсоні) та
Головного управління Державного
казначейства України в Херсонській
області (надалі - відповідач-2): визнано
протиправною бездіяльність
відповідача-1 щодо ненадання до органу
державного казначейства висновків із
зазначенням сум ПДВ, що підлягають
відшкодуванню на р/рахунок товариства
за 2006 рік у сумі 3 122 660,12 грн.; стягнуто з
Державного бюджету України в особі
Головного управління Державного
казначейства України в Херсонської
області на р/рахунок позивача бюджетну
заборгованість з податку на додану
вартість в сумі 3 122 660,12 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що позивач
обґрунтовано скористався своїм правом
на звернення до суду з позовом про
стягнення відповідної суми коштів з
Державного бюджету України.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального права,
відповідач-1 звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
20.07.2010 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2013 і
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких обґрунтовує
законність прийняття оскаржуваних
судових рішень.

Відповідач-2 не скористався
процесуальним правом надати письмові
пояснення чи заперечення на касаційну
скаргу, що не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що протягом 2006 року
позивачем своєчасно подавалися до ДПІ
у м. Херсоні податкові декларації з ПДВ
та розрахунки сум, що підлягають
бюджетному відшкодуванню на рахунок
платника податків у банку.

Відповідно до поданих за цей період
декларацій до бюджетного
відшкодування на розрахунковий
рахунок підприємства було
задекларовано податок на додану
вартість на загальну суму 16 381 020 грн.
Залишок невідшкодованого з бюджету ПДВ
за 2006 рік складає 3 122 660,12 грн. Суми
залишків бюджетної заборгованості
підтверджуються актом звірки
розрахунків з бюджетом по ПДВ станом на
01.10.2008.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1.8 ст. 1 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97 «Про податок на додану
вартість» (надалі - Закон України «Про
податок на додану вартість»), що був
чинним на момент подання податкових
декларацій та розрахунків бюджетного
відшкодування, бюджетне відшкодування
- це сума, що підлягає поверненню
платнику податку з бюджету у зв'язку з
надмірною сплатою податку у випадках,
визначених цим Законом.

Положеннями пп.7.7.1-7.7.3 п.7.7 ст.7 вказаного
Закону передбачено, що сума податку,
яка підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пп.7.7.1 п.7.7 цього ж
Закону, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду. При від'ємному ж
значенні суми, розрахованої згідно з
пп.7.7.1 п.7, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо ж у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пп.7.7.1 п.7.7 має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення,
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Аналіз наведених правових норм дає
підстави вважати, що платник податків
має право на бюджетне відшкодування
стосовно тієї суми податку на додану
вартість, яка фактично сплачується ним
у будь-яких попередніх податкових
періодах, що відповідає загальному
поняттю відшкодування як компенсації
понесених витрат.

Відповідно до вимог пп.7.7.4 п.7.7 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» платник податку, який має
право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу декларацію та заяву
про повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації.

З урахуванням приписів пп.7.7.5 п.7.7
вказаної статті, протягом 30 днів,
наступних за днем отримання податкової
декларації, податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.
Податковий орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після закінчення
перевірки надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню з
бюджету.

В подальшому, на підставі отриманого
висновку відповідного податкового
органу, орган державного казначейства
надає платнику податку зазначену у ній
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку податкового органу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ВАТ «Херсонський комбінат
хлібопродуктів» протягом 2006 року
надавало до ДПІ у м. Херсоні належним
чином оформлені податкові декларації з
ПДВ із задекларованими сумами
відшкодуванням цього податку на
розрахунковий рахунок у банку в
загальному розмірі 16 381 020 грн. Позивачу
було реально відшкодовано ПДВ лише в
сумі 13 258 359,88 грн. Залишок бюджетної
заборгованості з ПДВ склав 3 122 660,12 грн.

Судами першої та апеляційної інстанцій
на підставі матеріалів справи також
встановлено, що стосовно всіх поданих
позивачем у 2006 році декларацій
податковим органом було проведено
документальні невиїзні перевірки, за
результатами яких винесено відповідні
податкові повідомлення-рішення, які, в
свою чергу, були оскаржені позивачем в
судовому порядку та визнані судами в
інших справах протиправними
(недійсними). Всі судові рішення по
вказаних спорах (які наявні в
матеріалах справи) набрали законної
сили та є обов'язковими до виконання на
всій території України.

Підпунктом 7.7.8 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
визначено, що у разі, коли за
результатами перевірки сум податку,
заявлених до відшкодування, платник
податку або податковий орган
розпочинає процедуру
адміністративного оскарження,
податковий орган не пізніше наступного
робочого дня за днем отримання
відповідного повідомлення від
платника або ухвали суду про порушення
справи, зобов'язаний повідомити про це
орган державного казначейства. Орган
державного казначейства призупиняє
процедуру відшкодування в частині
оскаржуваної суми до прийняття
остаточного рішення з
адміністративного або судового
оскарження.

Водночас, відповідачем-1 не було надано
доказів вчинення дій щодо повідомлення
органу державного казначейства про
необхідність зупинення або поновлення
процедур відшкодування у зв'язку із
судовим оскарження належних до
відшкодування спірних сум податку на
додану вартість.

Суди попередніх інстанцій також
доречно зауважили, що, вказуючи на те,
що частина заявленого до бюджетного
відшкодування ПДВ була направлена в
рахунок погашення податкових
зобов'язань, податковий орган не надав
судам першої та апеляційної інстанцій
жодних належних і беззаперечних
доказів отримання від платника податку
дозволу на зміну напрямку бюджетного
відшкодування. Використання ж
від'ємного значення сум ПДВ в рахунок
погашення податкових зобов'язань без
письмової згоди платника податків
допускається лише при першому
декларуванні від'ємного значення з ПДВ,
коли платник податку не отримав права
на бюджетне відшкодування ПДВ.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій про задоволення
позову є законними та обґрунтованими, а
тому не вбачає підстав для їх
скасування. Доводи касаційної скарги
викладеного не спростовують.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 223,
224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Херсонської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 20.07.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2013 у
справі № 2а-1889/10/2170 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна