Справа № 826/17270/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року м.
Київ К/800/18860/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання -
Романишин О.Р.,

за участю представників:

від позивача - Бондаренко Г.А.,
довіреність б/н від 01.01.2014 року,

від відповідача - Богославський В.С.,
довіреність №12909/1/26-70-10-04 від 21.11.2014
року,

Маньковська К.Е.,
довіреність №14.1/1-16/10413 від 31.12.2013 року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
грудня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 квітня 2014
року

у справі №826/17270/13-а

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Мегаполіс Україна
Лоджістікс"

до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів

про визнання протиправним та
скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Мегаполіс Україна
Лоджістікс" (далі по тексту ТОВ
"Мегаполіс Україна Лоджістікс")
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів (далі по тексту
Митниця), яким просило визнати
незаконним та скасувати рішення від 22
жовтня 2013 року №100270000/2012/300412/2 про
коригування митної вартості товарів.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
грудня 2013 року у справі №826/17270/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01 квітня 2014 року, позовні вимоги
задоволено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
окружний та апеляційний
адміністративні суди виходили з
доведеності позивачем своїх вимог,
оскільки Митниця, відмовляючи ТОВ
"Мегаполіс Україна Лоджістікс" в
митному оформленні товару та коригуючи
його митну вартість оскарженим
рішенням, діяла з порушенням вимог
законодавства.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Митниця
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм статей 52, 53, 54,
57 Митного кодексу України, просить
скасувати вказані вище судові рішення.

ТОВ "Мегаполіс Україна Лоджістікс"
подало до Вищого адміністративного
суду України заперечення на касаційну
скаргу, в якому наголошувало на
відповідності судових рішень
обставинам справи та вимогам
законодавства України, просило
залишити касаційну скаргу без
задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх в судовому засіданні
представників сторін, розглянувши і
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на неї, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
наданої ними правової оцінки обставин
у справі, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та
«ЕмДжіЕф Тііз (ПіВіТі) ЛТД» укладено
договір на поставку товару № MJF-MUL від
17.10.2012 року, предметом якого є купівля
ТОВ "Мегаполіс Україна Лоджістікс" чаю
марки DILMAH ( далі по тексту товар),
кількість, асортимент і технічні умови
якого зазначені у специфікаціях, що
складають невід'ємну частину цього
договору.

На виконання умов наведеного вище
договору позивачем пред'явлений товар
до митного оформлення на території
України по декларації від 21.10.2013 року
№100270000/2013.

Разом із декларацією для митного
оформлення подані наступні документи
зовнішньоекономічний договір на
поставку товару від 17 жовтня 2012 року №
MJF-MUL 17.10.12 р.; специфікація № 3006501 від
09.08.2013 р.; комерційний інвойс № 3006501 від
09.08.2013 р.; CMR № 499 від 18.10.2013 р.

Митна вартість товарів заявлена
позивачем за основним методом, тобто за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Під час здійснення відповідачем
контролю правильності визначення
митної вартості товару встановлено, що
подані до митного оформлення документи
містять розбіжності та неповні дані. В
зв'язку з чим запропоновано декларанту
подати наступні додаткові документи
виписку з бухгалтерської документації;
каталоги, специфікацію, прейскурант
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення
товару; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціальними експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

На вимогу Митниці позивачем надані
наступні додаткові документи:
додаткова угода до
зовнішньоекономічного договору від 09
вересня 2013 року б/н; коносамент від 09
серпня 2013 року № OHD/KIE/6073; прайс-лист
виробника MJF TEAS (Pvt) Ltd від 17 жовтня 2012
року; пакувальний лист від 09 серпня 2013
року № 3006501; експортна декларація від 08
серпня 2013 року; страховий поліс ЕМЕС
від 12 серпня 2013 року № ; звіт з
незалежної оцінки майна Т 09/01 Товари
продовольчої групи - Чай марки DILMAH, що
завозяться на митну територію України,
покупець ТОВ «Мегаполіс Україна
Лоджістікс» від 02 вересня 2013 року ПП
«Стронг-Л»; сертифікат якості;
фітосанітарний сертифікат; сертифікат
походження; декларація виробника від 12
серпня 2013 року; лист представництва MJF
TEAS (Pvt) Ltd від 03 вересня 2013 року.

Митним органом виявлено розбіжності
документах та відсутність у них всіх
відомостей відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості, в зв'язку із чим позивачу
відмовлено у митному оформленні
задекларованого товару та оформлено
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№100270000/2013/01953.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 52
Митного кодексу України, декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані: 1)
заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно з частиною 2 статті 53 Митного
кодексу України, документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

За приписами пункту 1 частини 4 статті 54
Митного кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу
України визначено, що у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Судами встановлено, що ТОВ "Мегаполіс
Україна Лоджістікс" надано відповідачу
для митного оформлення товару
документи, передбачені частиною 2
статті 53 Митного кодексу України, які
містили об'єктивні і достовірні дані та
підтверджували ціну товару. Подані
документи ідентифікують товар, не
містять розбіжностей та містять дані,
що піддаються обчисленню та
підтверджують ціну товарів.

Згідно частини 5 статті 53 Митного
кодексу України, забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Повноваження митниці щодо
витребування додаткових документів
для перевірки правильності визначення
митної вартості товару можуть бути
реалізовані за наявності
обґрунтованих підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару.

Митні органи у випадку наявності
обґрунтованого сумніву щодо
правильності задекларованої митної
вартості товару мають право
витребувати додаткові документи. Разом
з тим витребувати необхідно ті
документи, які дають можливість
пересвідчитися у правильності чи
помилковості задекларованої митної
вартості. Ненадання витребуваних
документів може бути підставою для
визначення Митницею митної вартості
самостійно, якщо подані документи не
спростовують сумніву у правильності
задекларованої митної вартості.

В процесі розгляду справи Митницею не
обґрунтована необхідність
витребування від декларанта
додаткових документів. Не підтверджена
наявність у документах розбіжностей,
ознак підробки, відсутність всіх
відомостей тощо, які підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів.

Отже, висновок судів попередні
інстанцій про порушення відповідачем
вимог статті 53 Митного кодексу України
та безпідставне зобов'язання позивача
надати додаткові документи для
підтвердження митної вартості товару,
є правомірними.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 57 Митного
кодексу України, визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

В рішенні про коригування митної
вартості зазначено, що під час
консультації декларанта зобов'язано
надати додаткові документи.

Разом з тим, судова колегія звертає
увагу, що ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості.

Зазначена правова позиція висловлена в
постановах Верховного Суду України від
29.05.2012 року, 17 червня 2014 року.

Посилання Митниці в касаційній скарзі
на порушення судами норм матеріального
права при прийняття судових рішень не
знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
обґрунтованою правову позицію судів
про неправомірність застосування
Митницею резервного методу при
визначення митної вартості товару,
поданої до митного контролю ТОВ
"Мегаполіс Україна Лоджістікс".

Судами дотримані норми діючого
законодавства, обставини справи
з'ясовані повно, неупереджено та
об'єктивно.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04 грудня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: