Справа № 2а-10327/11
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/32525/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Жовтневого районного суду міста
Луганська від 01 грудня 2011 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2012
року в справі за його позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі міста Луганська про
перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з вказаним адміністративним позовом.
Зазначав, що є інвалідом ІІІ групи та
має право на підвищення пенсії на 200
відсотків мінімальної пенсії за віком
на підставі статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», проте
відповідач виплачує підвищення пенсії
у іншому розмірі.

Посилаючись на порушення відповідачем
вимог законодавства щодо розміру
підвищення пенсії, просив суд
здійснити перерахунок підвищення
пенсії як інваліду війни з 01 січня 2009
року виходячи з відповідних розмірів
мінімальної пенсії за віком, яка
дорівнює прожитковому мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, та
виплатити заборгованість.

Постановою Жовтневого районного суду
міста Луганська від 01 грудня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20 квітня 2012 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, ставить питання
про скасування судових рішень та
ухвалення нового про задоволення
позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ
групи та має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів війни - інвалідів війни, з
25 серпня 2009 року перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі міста Луганська та
йому призначено пенсію по інвалідності
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб». Відповідно до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та Закону
України «про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» йому
встановлено підвищення до пенсії у
розмірі 30% прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

09 серпня 2011 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про підвищення
пенсії з 25 серпня 2009 року на 200%
мінімальної пенсії за віком як
інваліду ІІІ групи, на що отримав
відмову у зв'язку з тим, що розмір його
пенсійного забезпечення відповідає
вимогам законодавства на час звернення
за таким перерахунком, а підвищення
пенсії здійснюється у розмірі 30%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову суди попередніх
інстанцій виходили з відсутності
порушень права позивача на перерахунок
пенсії.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Частиною четвертою статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» було
встановлено, що інвалідам війни IIІ
групи пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються у розмірі
200 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 05 жовтня 2005 року було
внесено зміни до частини четвертої
статті 13 та викладено її в такій
редакції: «інвалідам війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються: інвалідам I групи - у
розмірі 50 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, II групи - 40 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, III групи - 30
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність».
Закон набрав чинності з 01 січня 2006 року.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та не заперечується
позивачем, що відповідач з 25 серпня 2009
року (дати зарахування на облік та
призначення пенсійного забезпечення)
підвищував позивачу пенсію у розмірі
встановленому законом, який був чинним
на той час, тобто у розмірі 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Таким чином, суб'єкт владних
повноважень призначив і виплачував
підвищення пенсії у відповідності з
чинним законодавством і не порушив
пенсійних прав позивача.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування і ухвалення
нового рішення не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Жовтневого
районного суду міста Луганська від 01
грудня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/