Справа № К/9991/31880/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/31880/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П.,
-розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
про стягнення коштів, за касаційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2009
року та постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 17 травня 2011
року, -

встановив:

У жовтні 2008 року ОСОБА_4 звернулася в
суд із позовом, у якому просила
стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області на
її користь доплату як особі, яка працює
на території радіоактивного
забруднення, відповідно до статті 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991
року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) в
розмірі 13009,75 гривень за період
з 1 січня 1998 року по 31 вересня 2005 року.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 27
січня 2009 року позов задоволено. Визнано
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
щодо виплати ОСОБА_4 доплати до
заробітної плати у розмірі меншому, ніж
це визначено Законом № 796-XII.
Стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_4 13009,75 гривень доплати до
заробітної плати.

Постановою Апеляційного суду
Житомирської області від 17 травня
2011 року постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
27 січня 2009 року в частині стягнення
з Управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області на користь ОСОБА_4 доплати
відповідно до статті 39 Закону № 796-XII
скасовано та прийнято нову постанову,
якою зобов'язано відповідача здійснити
ОСОБА_4 перерахунок доплати,
передбаченої статтею 39 Закону №
796-XII, за період з 1 січня 1998 року по 30
вересня 2005 року в розмірі двох
мінімальних заробітних плат та
провести виплату зазначеної допомоги з
урахуванням раніше виплачених коштів.
В решті постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4 є
особою, яка потерпіла від
Чорнобильської катастрофи, 3 категорії,
зареєстрована та постійно проживає в
селі Левковичі Овруцького району
Житомирської області, яке відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 23 липня 1991 року № 106
віднесене до зони посиленого
радіоекологічного контролю.

За правилами частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом та розгляду
справи в суді першої інстанції) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом
та розгляду справи в суді першої
інстанції) пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції)
передбачено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Предметом позову ОСОБА_4 є порушення
Управлінням праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області її прав, передбачених статтею 39
Закону № 796-XII, яке, на її думку, мало
місце у період часу з 1 січня 1998 року по
30 вересня 2005 року.

Позивач звернулася в суд з цим позовом
29 жовтня 2008 року і не просила поновити
пропущений строк звернення до суду за
захистом своїх прав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
на зазначені обставини і вимоги закону
уваги не звернув, не з'ясував питання
дотримання позивачем строку звернення
до адміністративного суду та ставлення
відповідача до цього для можливого
застосування положень статтей 99, 100
Кодексу адміністративного судочинства
України, помилково виходячи з того, що
на спірні правовідносини не
поширюється встановлений строк
звернення до суду.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції в частині стягнення доплати
в конкретно визначеній грошовій сумі
та приймаючи в цій частині нову
постанову, апеляційний суд на
зазначене порушення уваги не звернув
та не виправив його.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої
та апеляційної інстанцій порушено
норми права, які істотно вплинули на
повноту з'ясування фактичних обставин
справи, рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати та визначати
доведеними обставини, які не були
встановлені судовими рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської
області - задовольнити.

Постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 17 травня
2011 року та постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 27
січня 2009 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Управління
праці та соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
про стягнення коштів - направити до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.