Справа № 756/11607/14
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Васалатій К.А.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Оболонського районного суду м. Києва
від 03 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними, визнання
незаконним рішення та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва (далі -
відповідач, УПФУ в Оболонському районі
м. Києва) про:

- визнання неправомірними дій
відповідача щодо утримання переплати в
розмірі 20 % від щомісячної пенсії
ОСОБА_2;

- визнання незаконним рішення УПФУ в
Оболонському районі м. Києва щодо
утримання переплати в розмірі 20 % від
щомісячної пенсії ОСОБА_2 до повного
погашення заборгованості, розмір якої
становить 19289,94 грн.;

- зобов'язання відповідача поновити
ОСОБА_2 виплату призначеної йому пенсії
без відрахування переплат та виплатити
незаконно утримані кошти в повному
обсязі.

Постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 03 вересня 2014 року в
задоволенні адміністративного позову
було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову про задоволення позовних
вимог, вважаючи, що судом неповно
з'ясовані обставини справи та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст.200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 перебуває на обліку УПФУ в
Оболонському районі м. Києва.

06.07.2011 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про призначення
пенсії, зазначивши, що він є
непрацюючою особою.

На підставі цієї заяви ОСОБА_2 була
призначена пенсія як непрацюючій
особі.

У грудні 2013 року під час проведення
планової перевірки УПФУ в Оболонському
районі м. Києва було виявлено, що
позивач з 26.04.2000 року по 14.05.2014 року був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець.

У зв'язку з цим, відповідачем було
обчислено розмір переплати ОСОБА_2
пенсії як непрацюючій особі та листом
від 13.12.2013 року повідомлено про це
позивача.

02.01.2014 року УПФУ в Оболонському районі
м. Києва було видано розпорядження про
утримання з позивача переплати на
загальну суму 19289,94 грн. в розмірі по 20%
від пенсії позивача до повного
погашення боргу.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
отримував пенсійні виплати як
непрацююча особа, не повідомивши
органи Пенсійного фонду України про
свій статус суб'єкта підприємницької
діяльності.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи та здійснивши системний аналіз
чинного законодавства, погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У ч.3 ст.42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» закріплено, що в разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, обчислений
відповідно до статті 28 цього Закону
(крім пенсіонерів, які працюють
(провадять діяльність, пов'язану з
отриманням доходу, що є базою
нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування). Перерахунок
пенсії проводиться з дня встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму.
Пенсіонерам, які працюють (провадять
діяльність, пов'язану з отриманням
доходу, що є базою нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування), після
звільнення з роботи або припинення
такої діяльності пенсія
перераховується з урахуванням
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, який встановлений на дату
звільнення з роботи або припинення
такої діяльності.

Ч.1 ст.50 зазначеного Закону передбачено,
що суми пенсій, виплачені надміру
внаслідок зловживань з боку пенсіонера
або подання страхувальником
недостовірних даних, можуть бути
повернуті пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Згідно з ч.1, 3 ст.46 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», державна
реєстрація припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця
проводиться у разі постановлення
судового рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця.

Фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що прийняття судом рішення
про припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця є
підставою для позбавлення особи
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності, який вона втрачає лише з
моменту внесення державним
реєстратором відповідного запису до
Єдиного державного реєстру (далі - ЄДР).
До цього моменту особу слід вважати
такою, що забезпечена роботою
(працюючою). При цьому, законодавством
регламентований окремий порядок
пенсійного забезпечення працюючих
осіб.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
звертає увагу на те, що запис про
припинення підприємницької діяльності
позивача до ЄДР було внесено 14.05.2014
року, а отже саме цю дату слід вважати
днем припинення його підприємницької
діяльності.

Таким чином, 06.07.2011 року - на момент
звернення до відповідача із заявою про
призначення пенсії ОСОБА_2 не був
безробітним, як ним зазначено в заяві, в
мав статус фізичної особи-підприємця.

Доводи апелянта стосовно того, що його
підприємницьку діяльність було
припинено рішенням Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.10.2010 року судова колегія вважає не
обґрунтованими і такими, що не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції та викладену
аргументацію.

Крім того, у судовому засіданні під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції представник позивача
неодноразово посилалась на приписи
ст.50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», звертаючи увагу суду на
те, що в даному випадку під час
звернення позивача до УПФУ в
Оболонському районі м. Києва із заявою
про призначення пенсії з його боку були
відсутні будь-які зловживання, а отже
вини ОСОБА_2 у нарахуванні йому
відповідачем надмірних пенсійних
виплат немає.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що в нормі Закону, на яку
посилається апелянт, серед безумовних
підстав для повернення пенсіонером у
добровільному або у примусовому
порядку надміру виплачених йому
пенсійних коштів зазначено не тільки
зловживання особи, а й подання
страхувальником недостовірних даних.
При цьому, так як позивач останнім
часом перед призначенням йому пенсії
займався підприємницькою діяльністю
як фізична особа-підприємець, то саме
він і є в даному випадку
страхувальником у розумінні ст.1 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», яким
було зазначено недостовірні дані при
зверненні із заявою про призначення
пенсії.

Більш того, судова колегія звертає
увагу на те, що представник позивача у
судовому засіданні неодноразово
посилалась на повідомлення
відповідача про знаття з обліку
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
Однак, навіть це повідомлення (а.с.43)
було складено датою, пізнішою за ту,
коли позивач звернувся до УПФУ в
Оболонському районі м. Києва із заявою
про призначення йому пенсії, а саме:
зазначене повідомлення датоване 18.04.2012
р., а заява - 06.07.2011 р. Крім того, з витягу,
наявного у матеріалах справи, (а.с.28)
вбачається, що фактично запис до
Реєстру страхувальників про зняття
позивача з обліку був внесений лише
15.05.2014 р.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо відсутності
жодних правових підстав для
задоволення адміністративного позову
та приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Оболонського
районного суду м. Києва від 03 вересня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня її складання в повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 26.11.2014
року.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.