Справа № 810/3538/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/3538/14
інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого: Бужак Н.П.

Суддів: Троян Н.М., Костюк Л.О.

За участю секретаря: Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 17.04.2014 року
№, № та № .

Відповідно до постанови Київського
окружного адміністративного суду від 09
липня 2014 року позовні вимоги
задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши осіб,
які з»явились в судове засідання,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
за період з 04.03.2014 року по 25.03.2014 року
податковим органом проведена
документальна планова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
від 01.04.2014року №189/17-3/НОМЕР_2 у якому
встановлено порушення позивачем вимог
ч.1, 5 статті 203, п. 1,2 ст. 215, ст. 288
Цивільного кодексу України, у
результаті чого, встановлено
відсутність об'єктів оподаткування при
придбанні послуг ФОП ОСОБА_2 з
контрагентом ТЗОВ «ЕВЕРСТОН Україна»
на суму 36769,55 грн.; п. 177.1 ст.177 та п. 177.4,
ст.. 177 Податкового кодексу України, в
результаті чого, занижено одержаний
дохід в 2012-2013 роках на суму 95181,77 грн. та
завищено вартість документально
підтверджених витрат в 2012-2013 роках на
суму 95181,77 грн. у результаті чого
донараховано податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в сумі 16167,68 грн.; п.198,6 ст. 198
ПК України, а саме занижено податкові
зобов'язання всього в сумі 3 545,62 грн,
вт.ч: в вересні 2012 року на 956, 27 грн., в
грудні 2012 року на 25 89,35 грн.; п.1 ст. 1, п.4, 5
ст.4, п.2, 3, ст. 7, п.11 ст. 8 ст. 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року складає 33 028,08
грн.; п. 177.10 ст. 177 ПК України, «Порядку
ведення Книги обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи-підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
проводять незалежну професійну
діяльність», а саме не ведення книги
обліку доходів та витрат за звітний
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 17.04.2014 року
№, № та № .

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
основним видом підприємницької
діяльності ОСОБА_2 є оптова торгівля
побутовими електротоварами й
електронною апаратурою побутового
призначення для приймання,
записування, відтворювання звуку й
зображення та оптова торгівля іншими
товарами господарського призначення.

03 липня 2013 року між СПД-ФО ОСОБА_2
(покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Еверсон Україна»
(постачальник) укладено господарський
договір поставки №0307-01.

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у замовлені строки (строк)
покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Ціни на товари, що постачаються
постачальником, є вільними відпускними
і вказуються у прайс-листку
постачальника (п. 7.1 договору).

Покупець повинен сплатити поставлений
товар не пізніше 3 банківських днів з
дати поставки товару постачальником.
Оплата здійснюється покупцем на
підставі цього договору та накладної,
виставленої постачальником на
вартість поставленої партії товару (п.
8.1, 8.2 договору).

На виконання зазначеного договору
позивачу була виписана ТОВ «Еверсон
Україна» видаткова накладна №РН-0000031
від 03.07.2013 року.

Факт оплати позивачем товару
підтверджується платіжним дорученням
№96 від 19.07.2013 року, що міститься в
матеріалах справи.

Постачальником ТОВ «Еверсон Україна» у
відповідності до п. 201.4 Податкового
Кодексу Країни була виписана податкова
накладна №1 від 03.07.2013 року, яка була
направлена до податкового органу, що
підтверджується електронною
квитанцією.

Крім того, судом встановлено, що на
підставі договору поставки №27/2013 року
від 14.05.2013 року, ФОП ОСОБА_2 поставив TOB
«ТРИТОН ЛТД» продукцію (видаткова
накладна №СФ-0000056) та надав рахунок
фактури (СФ-0000054). TOB «ТРИТОН ЛТД»
оплатило товар що підтверджує платіжне
доручення №117 від 18.07.2013 року. У
відповідності до п 201.4 ПК України
постачальником ФОП ОСОБА_2 була видана
податкова накладна №5 від 09.07.2013 року,
яка була направлена до податкового
органу, що підтверджується електронною
квитанцією.

Отже, дана обставинна свідчить про те,
що поставлений товар був використаний
у господарській діяльності позивача.

Також, як свідчать матеріали справи,
між TOB «Компанія Азимут» (орендодавець)
та ФОП ОСОБА_2 (орендар) було укладено
договір оренди №27 від 30.12.2011року
нежитлового приміщення площею 720 кв.м.

Відповідно до пункту 3.2. вище
зазначеного договору комунальні
послуги оплачуються окремо по окремим
рахункам служб і підрозділів
орендодавця.

Позивачем кожного місяця виставлялись
рахунки на оплату електроенергії які
оплачувались в повному обсязі, що
підтверджується рахунками фактури та
платіжними доручення.

З 01.10.2012 року на підставі договору
оренди нежитлового приміщення №1001/1220
ФОП ОСОБА_2 орендує приміщення у TOB «Еф
Ай Ем Офіс Центр Магнітогрська» у
будівлі розташованій за адресою:
АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору,
орендар відшкодовує витрати
орендодавця за фактично використану
орендарем електроенергію згідно
показників лічильників до 5 числа
місяця, наступного за місяцем, в якому
була використана електроенергія (пп5.3.1
п 5 договору).

Факт оплати рахунків електроенергії
підтверджується рахунками фактури та
платіжними доручення.

Надаючи правову оцінку відносинам що
склалися між сторонами, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до п. 198.1. статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема і з придбання
товарів.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку, що ведеться
підприємством.

Також, п.177.1. ст. 177 Податкового кодексу
України передбачає, що доходи фізичних
осіб - підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 177.4. ст. 177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Згідно до п. 177.10. ст. 177 ПК України
фізичні особи - підприємці зобов'язані
вести Книгу обліку доходів і витрат та
мати підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Відповідно до п.п. 4, 5 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності; особи, які забезпечують
себе роботою самостійно - займаються
незалежною професійною діяльністю, а
саме науковою, літературною,
артистичною, художньою, освітньою або
викладацькою, а також медичною,
юридичною практикою, в тому числі
адвокатською, нотаріальною діяльністю,
або особи, які провадять релігійну
(місіонерську) діяльність, іншу подібну
діяльність та отримують дохід
безпосередньо від цієї діяльності, за
умови, що такі особи не є найманими
працівниками чи підприємцями;

Відповідно до п.п. 2,3 ст. 7 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток); для платників,
зазначених у пункті 4 частини першої
статті 4 цього Закону, які обрали
спрощену систему оподаткування, - на
суми, що визначаються такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постанова суду є
законною і обґрунтованою, ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 27 листопада
2014 року

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.