Справа № 2а-7449/11
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року

Справа № 9104/137737/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:до

головуючого судді
Святецького В.В.,

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради на постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 14
жовтня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради про перерахунок та виплату
разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

14.09.2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому
просила визнати дії відповідача
протиправними та стягнути з управління
праці та соціального захисту населення
Калуської міської ради на користь
позивача разову грошову допомогу до 5
травня як учаснику війни за 2011 рік
відповідно до ст.14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірі 2172 грн.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 14
жовтня 2011 року позов задоволено
частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради щодо відмови провести перерахунок
ОСОБА_1 виплаченої у 2011 році разової
щорічної грошової допомоги до 05 травня
відповідно до ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за 2011
рік недоплачену разову щорічну грошову
допомогу до 05 травня відповідно до ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком, розмір яких
визначається відповідно до ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням виплачених
сум.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу. У поданій
апеляційній скарзі просить зазначену
постанову скасувати і прийняти нове
рішення, покликаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
та неврахування істотних обставин
справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що відповідач належним чином і
відповідно до вимог Закону України про
Державний бюджет України на 2011 рік та
постанови Кабінету Міністрів України
№ 341 від 04.04.2011 року виконало свій
обов'язок перед позивачем з виплати
йому щорічної разової грошової
допомоги, як учаснику війни. Просить
врахувати, що воно не є головним
розпорядником коштів для виплати
спірної допомоги і що виключно законом
про Державний бюджет України
визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування. Вказує на
порушення судом першої інстанції норм
бюджетного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач є учасником війни, якому
відповідно до вимог ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога у розмірі 3
мінімальних пенсій за віком. Рішенням
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року за № 6-рп/2007 визнано, що
звуження змісту та обсягу прав
громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави, шляхом
прийняття нових законів або внесення
змін до чинних законів за ст. 22
Конституції України не допускається.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
нормам матеріального права і є
правильними.

Встановлено, що позивач має статус
учасника війни, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 та
відповідно до вимог ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
(Закон № 3551-XII) щорічно до 5 травня має
право на одержання грошової допомоги у
розмірі 3 мінімальних пенсій за віком,
обов'язок щодо виплати якої, за
правилами ст. 171 цього ж Закону,
покладено на органи праці та
соціального захисту населення.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» статті 12-15 Закону №
3551-XII викладено в новій редакції,
відповідно до якої ветеранам війни
щорічно до 5 травня виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
статті 14 Закону № 3551-XII, відповідно до
якої розмір грошової допомоги
учасникам війни має становити три
мінімальних пенсій за віком.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

У 2011 році Закон України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" не зупинявся та не
змінювався, тому позивач має право на
отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ст. 14 цього Закону.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору щодо виплати допомоги до 5
травня у 2011 році необхідно керуватися
Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", а не постановою КМУ.

Таким чином, виплата щорічної допомоги
до 5 травня за 2011 рік для учасників
війни повинна становити три
мінімальних пенсій за віком з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що правильно встановлено
судом першої інстанції.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»),

Доводи апелянта в іншій частині па
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

З огляду на викладене апеляційний суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а відтак апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради залишити без
задоволення, постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 14
жовтня 2011 року у справі № 2а-7449/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов