Справа № П/811/3804/14
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2014 року
Справа № П/811/3804/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд
у складі: головуючого - судді
за участю секретаря -
за участю представників:
відповідача - Левенця Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кіровограді
справу за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Управління Укртрансінспекції у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування постанов, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати протиправними і
скасувати постанови Укртрансінспекції
у Кіровоградській області про
адміністративно-господарських штрафів
№027524 та №027525 від 20.10.2014 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що оскаржуваними
постановами, у відповідності ст.60
Закону України "Про автомобільний
транспорт" відповідачем застосовано
адміністративно-господарські штрафи
за надання послуг з перевезення
вантажів на договірних умовах без
оформлених документів, перелік яких
визначено статтею 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт", п.6 ст.7 Закону
України "Про страхування", п.4 постанови
Кабінету Міністрів України №959 від
14.08.1996 р. - без договору обов'язкового
особистого страхування водіїв від
нещасних випадків на транспорті. В той
же час, як зазначив позивач, договір
(поліс) обов'язкового особистого
страхування водія від нещасних
випадків на транспорті не є тим
документом, який необхідно мати водію
транспортного засобу для здійснення
перевезення вантажу автомобільним
транспортом у внутрішньому сполученні.
Також, на думку позивача, відповідачем
допущено порушення строків
притягнення його до відповідальності у
вигляді адміністративно-господарських
штрафів, оскільки відповідно до
Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
який затверджений постановою
Кабінету Міністрів України №1567 від
08.11.06 р. справа про порушення
розглядається посадовою особою органу
державного контролю за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення не пізніше 2-х місяців з дня
його виявлення. Таким чином, з огляду на
вищевказане, позивач вважає
оскаржувані постанови
необґрунтованими і такими, що прийняті
без урахування усіх обставин справи,
які мали значення для прийняття таких
рішень, а тому підлягають визнанню
протиправними та скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити з підстав, зазначених в
позові.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
подав суду заперечення згідно якого
зазначив, що постановами про
застосування фінансових санкцій від
20.10.2014 року №027524 та №027525 до позивача
застосовано фінансові санкції в сумі
1700 грн. кожна, на підставі абзацу 3 ч. 1
ст. 60 Закону України "Про автомобільний
транспорт", а саме: за надання послуг з
перевезення вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений ст.
48 Закону України "Про автомобільний
транспорт". Так, перевіркою
встановлено, що не оформлено поліси
обов'язкового страхування водіїв від
нещасних випадків на транспорті, яке
згідно чинного законодавства є
обов'язковим видом страхування (а.с.31-36).

Дослідивши подані до суду документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, суд дійшов
наступних висновків.

Указом Президента України від 06.04.2011р.
№387 затверджено Положення про Державну
інспекцію України з безпеки на
наземному транспорті, п. 1 якого
зазначає, що Державна інспекція
України з безпеки на наземному
транспорті (Укртрансінспекція) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України.

Укртрансінспекція входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на автомобільному транспорті
загального користування, на
перевезення яким видано ліцензію,
міському електричному, залізничному
транспорті, експлуатації
автомобільних доріг загального
користування.

Відповідно до п.7 Положення,
Укртрансінспекція України реалізовує
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи -
управління в областях тощо.

Статтею 6 Закону України "Про
автомобільний транспорт"
передбачено, що державному контролю
підлягають усі транспортні засоби
перевізників, що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів та
вантажів на території України;
державний контроль здійснюється
шляхом проведення планових,
позапланових та рейдових перевірок.
При проведенні позапланових та
рейдових перевірок автомобільний
перевізник, що буде перевірятися,
стосовно терміну проведення перевірки
не інформується.

Згідно до п.14 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567 (далі Порядок №1567) рейдова
перевірка транспортних засобів
проводиться на окремо визначених
ділянках дороги, маршрутах,
автовокзалах, автостанціях, автобусних
зупинках, місцях посадки та висадки
пасажирів, стоянках таксі і
транспортних засобах тощо.

При цьому, згідно з п.21 Порядку №1567 у
разі виявлення в ході перевірки
транспортних засобів порушень
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається
відповідний акт.

У відповідності до п. 15 Порядку №1567 під
час проведення рейдової перевірки
перевіряється наявність визначених
ст.39 і ст.48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" документів,
на підставі яких здійснюються
перевезення автомобільним
транспортом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрований 13.07.2012 р. як фізична
особа-підприємець, основним видом
діяльності якого є вантажний
автомобільний транспорт (а.с.18-20).

08.07.2014 р. між позивачем та ФГ "Перлина
степу", в особі голови Томіленко Г.П.,
укладено договір на транспортні
послуги, відповідно до якого ФГ
"Перлина Степу" (замовник) замовляє, а
позивач (виконавець) зобов'язується
надати транспортні послуги з
перевезень вантажу згідно заявки
замовника (а.с.12).

На виконання умов вищевказаного
договору позивачем (замовник) 09.07.2014 р.
укладено цивільно-правові договори з
громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_6
(виконавці), згідно яких останні взяли
на себе зобов'язання виконати, на
замовлення позивача, послуги по
перевезенню с/г продукції в строк з
09.07.14 р. по 15.07.14 р. (а.с.16-17).

У відповідності до
товарно-транспортних накладних від
09.07.2014 р. №7 та №9 (а.с.14-15) позивачем
здійснено поставку соняшнику від ФГ
"Перлина Степу" до ПрАТ "Креатив", про що
14.07.2014 р. позивачем та ФГ "Перлина степу"
складено акт виконаних робіт, згідно
якого позивачем надано послуги по
перевезенню соняшнику в кількості 88,3 т.
на загальну суму 10 596,00 грн. (а.с.13).

Відтак, позивач був автомобільним
перевізником, що не заперечувалось
представником позивача у судовому
засіданні.

Посадовими особами відповідача 09.07.2014
р. було перевірено транспортні засоби
марки КАМАЗ, державний н/з НОМЕР_1 та
НОМЕР_5, якими згідно
товарно-транспортних накладних №9 та
№7 від 09.07.2014 р. позивачем
(автомобільним перевізником)
здійснювались вантажні перевезення
вантажу (соняшнику) на договірних
умовах від ФГ "Перлина Степу" до ПрАТ
"Креатив".

Так, за наслідками вказаної перевірки
посадовими особами відповідача
складено акти проведення перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
№058173 та №058080, якими було зафіксовано
порушення, відповідальність за які
передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України
"Про автомобільний транспорт" - надання
послуг з перевезення вантажів без
оформлення документів, перелік яких
визначений ст. 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" (а.с.37-38).

Постановами про застосування
фінансових санкцій від 20.10.2014р. №027524 та
№027525 до позивача застосовано
фінансові санкції в сумі 1700 грн. кожна,
на підставі абзацу 3 ч.1 ст.60 Закону
України "Про автомобільний транспорт" -
надання послуг з перевезення вантажу
без оформлення документів, перелік
яких визначений у ст.48 Закону України
"Про автомобільний транспорт", а саме:
не оформлені поліси обов'язкового
страхування водіїв від нещасних
випадків на транспорті (а.с.8-9).

Позивач у судовому засіданні зазначав,
що поліс обов'язкового особистого
страхування водія від нещасних
випадків на транспорті не є тим
документом, який необхідно мати водію
транспортного засобу для здійснення
перевезення вантажу автомобільним
транспортом у внутрішньому сполученні.

Суд не погоджується з цим та зазначає
наступне.

Відповідно до статті 60 Закону України
"Про автомобільний транспорт" за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються санкції за надання
послуг з перевезення пасажирів та
вантажів без оформлення документів,
перелік яких визначений статтями 39 та 48
цього Закону - штраф у розмірі 100
неоподатковуваних доходів громадян, що
складає 1700 грн..

Згідно зі ст.48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" автомобільні
перевізники, водії повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконуються вантажні
перевезення. Документами для фізичної
особи, що здійснює вантажні
перевезення на договірних умовах, є:

для автомобільного перевізника -
ліцензія та документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, товарно-транспортна
накладна або інший визначений
законодавством документ на вантаж,
інші документи, передбачені
законодавством України. Таким чином
перелік документів не є вичерпним.

Відповідно до Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні,
затвердженого Постановою Кабінету
міністрів України від 25 лютого 2009 року
№ 207 "Про затвердження Переліку
документів, необхідних для здійснення
перевезення вантажу автомобільним
транспортом у внутрішньому
сполученні", для водія юридичної особи
або фізичної особи - підприємця, що
здійснює вантажні перевезення на
договірних умовах: фотокопія ліцензії,
засвідчена автомобільним
перевізником, або ліцензійна картка;
товарно-транспортна накладна;
посвідчення на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії; реєстраційний документ на
транспортний засіб або інший
засвідчений в установленому порядку
документ, що підтверджує право
керування, користування чи
розпорядження транспортним засобом;
талон про проходження державного
технічного огляду; поліс (сертифікат)
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

За приписами статті 19 Закону України
"Про транспорт" умова і порядок
страхування працівників, які
здійснюють експлуатацію транспортних
засобів, пасажирів, багажу і вантажів
на транспорті визначаються чинним
законодавством України.

Стаття 7 Закону України "Про
страхування" від 07.03.1996 р. №85/96-ВР
відносить особисте страхування від
нещасних випадків на транспорті до
обов'язкових видів страхування. Також,
в цій статті зазначено, що для
здійснення обов'язкового страхування
Кабінет Міністрів України, якщо інше не
визначено законом, встановлює порядок
та правила його проведення, форми
типового договору, особливі умови
ліцензування обов'язкового
страхування, розміри страхових сум та
максимальні розміри страхових тарифів
або методику актуарних розрахунків.

На виконання цього Закону Кабінет
Міністрів України своєю Постановою №959
від 14.08.1996 року затвердив "Положення про
обов'язкове особисте страхування від
нещасних випадків на транспорті" (далі -
Положення №959). Цим положенням
визначається порядок здійснення
обов'язкового особистого страхування
від нещасних випадків на транспорті,
пасажирів та водіїв, зокрема
автомобільного транспорту.

Згідно з п.4 Положення №959
страхувальниками водіїв є юридичні
особи або дієздатні громадяни -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які є власниками транспортних засобів
чи експлуатують їх і уклали із
страховиком договори страхування.

Отже, водії підлягають обов'язковому
особистому страхування від нещасних
випадків на транспорті. Відтак, з
огляду на те, що позивач здійснював
перевезення вантажу без оформлення
документів, а саме поліса обов'язкового
особистого страхування водія від
нещасних випадків на транспорті, про що
свідчить акт перевірки і не
заперечувалось самим позивачем,
відповідачем правомірно застосовано
адміністративно-господарський штраф,
передбачений абз.3 ч.1 ст.60 Закону
України "Про автомобільний транспорт".

Судом при вирішенні питання щодо
строків застосування відносно
позивача
адміністративно-господарських санкцій
враховано наступне.

Так, дійсно пунктом 25 Порядку №1567
передбачено, що справа про порушення
розглядається в органі державного
контролю за місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення.

Однак, згідно Діловодства
спеціалізованого суду в проваджені
Кіровоградського окружного
адміністративного суду знаходилась
справа за адміністративним позовом
ОСОБА_7 до Управління
Укртрансінспекції в Кіровоградській
області про визнання протиправними та
скасування постанов №027434, №027435 від 16
липня 2014 року та приписів №027982 та №027983
щодо усунення порушення законодавства
про автомобільний транспорт, який
постановою від 16.09.2014 року задоволено
повністю (а.с.53-54). В ході розгляду
справи встановлено, що гр. ОСОБА_7 має в
приватній власності автомобіль КАМАЗ
державний номер НОМЕР_1, а також має в
користуванні на підставі нотаріально
посвідченої довіреності автомобіль
КАМАЗ державний номер НОМЕР_5.

Як зазначив відповідач, з розгляду
даної справи йому стало відомо, що
порушення Закону України "Про
автомобільний транспорт", яке мало
місце 09.07.2014 р., було допущено не
гр.ОСОБА_7, а безпосередньо ФОП ОСОБА_8.
Так, ОСОБА_7 заперечувала, що вона є
автомобільним перевізником та
надавала послуги з перевезення
вантажів на договірних умовах.
Одночасно, нею було зазначено, що
згідно ТТН №7, №9 від 09.07.14 р.
автомобільним перевізником того дня
була фізична-особа підприємець ОСОБА_3,
і водії ОСОБА_6 та ОСОБА_5, відповідно до
цивільно-правових договорів від 09.07.2014
р. (а.с.39-43).

Дані обставини послугували викликом
позивача на 20.08.14р. до Управління про
можливе порушення законодавства про
автомобільний транспорт та
запропоновано надати документи, на
підставі яких здійснювалося
перевезення (а.с.44).

20.08.14 р. до Управління надійшло
клопотання позивача від 19.08.14р. щодо
закриття справи з відповідними
додатками. Також, позивачем подано
заяву про перенесення розгляду справи
на 08.09.14 р. з урахуванням надання
додаткових доказів (а.с.45-47).

05.09.14 р. позивачем подано клопотання про
відкладення розгляду справи,
призначену на 08.09.14 р. до вирішення
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_7 (а.с.48).

06.10.14р. позивача повідомлено, що розгляд
справи відбудеться 20.10.14р. (а.с.49).

Представник позивача в судовому
засіданні зазначила, що вона разом ФОП
ОСОБА_3 з'явилися 20.10.2014р. до Управління
на розгляд справи, але розгляд не
відбувся у зв'язку з зайнятістю
начальника. На що представник
відповідача повідомив, що розгляд
справи відбувався з 10.00 до 13.00 год., про
що зазначено було у повідомленні від
06.10.2014р. та дійсно о 10:00 год. 20.10.2014р.
начальник управління був на нараді в
облдержадміністрації. В зв'язку з чим,
позивачу запропоновано було почекати,
однак він відмовився та попрохав, якщо
будуть прийняті рішення направити йому
поштою.

Тобто, справу не розглянуто у строк,
передбачений пунктом 25 Порядку №1567, з
об'єктивних причин.

При цьому, згідно частини 1 статті 238
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) за порушення встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності
до суб'єктів господарювання можуть
бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами
місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

При цьому, ст.239 ГК України визначено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування відповідно
до своїх повноважень та у порядку,
встановленому законом, можуть
застосовувати до суб'єктів
господарювання такі
адміністративно-господарські санкції,
зокрема:
адміністративно-господарський штраф.

Адміністративно-господарський штраф -
це грошова сума, що сплачується
суб'єктом господарювання до
відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення
господарської діяльності (ч.1 ст.241 ГК
України).

Таким чином, суд дійшов висновку, що
штраф, передбачений ст.60 Закону України
"Про автомобільний транспорт"
відносяться до
адміністративно-господарських
санкцій.

За приписами ч.1 ст.250 ГК України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Отже, закінчення встановленого ст.250 ГК
України строку виключає застосування
таких санкцій до суб'єкта
підприємницької діяльності за вчинене
ним порушення правил здійснення
господарської діяльності, навіть за
умови визнання даного порушення.

Факт правопорушення було виявлено
09.07.2014 р., а
адміністративно-господарські санкції
(штраф) застосовано до позивача 20.10.2014
р., тобто в межах строків, визначених
ст.250 ГК України.

Щодо посилання представника позивача у
судовому засіданні, що ще 08 вересня 2014
року було закрито справу та є протокол,
суд зазначає.

Протокол розгляду справ про порушення
автотранспортного законодавства
суб'єктами господарювання в
Кіровоградській області, який склали
посадові особи Управління 08.09.2014р.
(а.с.60) є неофіційним внутрішнім
документом, не передбаченим жодним
нормативно-правовим актом. Представник
відповідача зазначив, що даний
протокол створений в Управлінні та
виконує допоміжну функцію звітної
роботи посадових осіб, щодо кількості
призначених справ до розгляду,
винесених постанов та приписів за
певний період. А постанова про закриття
справи від 08.09.2014р. не виносилась.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
на підставі аналізу встановлених
обставин та правовідносин, що їм
відповідають, суд дійшов висновку, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу. При
цьому, за приписами частини другої
статті 71 цього Кодексу в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, виконав покладеного на
нього обов'язку щодо доказування
правомірності прийняття спірних
постанов, а тому позовні вимоги
позивача є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Згідно до ч.2 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону
України "Про судовий збір", під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

За подання до суду адміністративного
позову з майновими вимогами на
загальну суму 3400 грн. позивачем
сплачено судовий збір в сумі 255,78 грн.,
що підтверджується квитанцією №1214.48.1
від 29.10.14 р. (а.с.2), а тому з позивача
належить стягнути судовий збір у
розмірі 1571,22 грн. (1827 - 255,78).

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (код - НОМЕР_4) судовий збір у сумі
1571,22 грн. до Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено -
26.11.2014р.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Т.М.
Кармазина