Справа № 810/6046/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року
810/6046/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Балаклицького А.І., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Фоззі-Фуд"доКиївської міжрегіональної
митниці Міндоходівпровизнання
протиправними та скасування рішень про
коригування митної вартості товарів,

в с т а н о в и в:

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд"
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішень про коригування
митної вартості товарів від 25.04.2014
№100250002/2014/000189/2, №100250002/2014/000190/2 та
№100250002/2014/000191/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при
митному оформленні товару, який
ввозився на територію України, позивач
визначив його митну вартість за
основним методом - за ціною договору
(контракту), заявив цей показник у
деклараціях митної вартості, до яких
додав документи, що її підтверджують
згідно з переліком, визначеним Митним
кодексом України. Однак, орган доходів
і зборів не погодився із заявленою
декларантом митною вартістю товару,
визначеною за ціною договору
(контракту), прийняв рішення про
коригування митної вартості товару із
застосуванням резервного методу і
подальшому відмовив у прийнятті митних
декларацій, митному оформленні випуску
товарів.

На думку позивача, рішення органу
доходів і зборів про коригування
митної вартості товару із
застосуванням резервного методу
прийняті з порушенням чинного
законодавства, а відмова в митному
оформленні товарів безпідставною.

Ухвалою від 27.10.2014 судом відкрито
провадження в адміністративній справі,
судовий розгляд призначено на 04.11.2014.

У призначений день і час сторони до
суду не з'явились.

Позивач звернувся до суду з
клопотанням про розгляд справи за
відсутності його представника.

Відповідач до суду не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України в разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів. За таких
обставин суд ухвалив здійснювати
розгляд справи за відсутності
відповідача.

Згідно з частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи вимоги зазначеної статті,
суд вважає за можливим розглянути
справу в порядку письмового
провадження на підставі наявних у ній
доказів

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд" є
юридичною особою, що зареєстрована
02.12.2002 Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією Київської
області.

Позивач здійснює господарську
діяльність у сфері роздрібної торгівлі
в неспеціалізованих магазинах
переважно продуктами харчування,
напоями та тютюновими виробами.

В квітні 2014 року позивач здійснював
ввезення на територію України товару:
цитрусові свіжі: Апельсини солодкі,
сорт Valencia, - придбаних у фірми "Agro Egypt For
Agricultural Products (Ghallab)" (Єгипет) на підставі
контракту від 21.03.2014 №210314Е, митне
оформлення яких здійснювалось через
Київську міжрегіональну митницю
Міндоходів. Загалом упродовж вказаного
періоду позивач здійснював
розмитнення товару на підставі трьох
митних декларацій.

Так, у квітні 2014 року позивачем було
пред'явлено до митного оформлення на
Київській митниці три партії товару:
цитрусові свіжі: Апельсини солодкі,
сорт Valencia, клас І, виробник фірми "Agro Egypt
For Agricultural Products (Ghallab)" (Єгипет), код товару
, не в первинній упаковці,
розфасовані в 1600 карт. коробів по 15 кг,
призначені для кінцевого споживання
людьми, загальна чиста вага 24000 кг.

З метою проведення митного оформлення
товару, позивачем до Київської митниці
були подані митні декларації від 25.04.2014
№100250002/2014/063955, №100250002/2014/063951 та
№№100250002/2014/063954 із застосуванням
основного методу визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну - за ціною договору (контракту),
за загальною вартістю одиниці товару
для обох розмірних рядів 0,52 доларів
США.

На підтвердження заявленої митної
вартості товару і обраного методу її
визначення, позивачем разом із кожною
вказаною митною декларацією були
подані аналогічні пакети документів,
зокрема: картку обліку ТОВ "Фоззі-Фуд";
контракт від 21.03.2014 №210314Е; міжнародну
автомобільну накладну; коносамент;
рахунок-фактуру; документ, що
підтверджує вартість перевезення
товару; виписку з бухгалтерської
документації; рахунок-фактуру;
пакувальний лист; страховий поліс;
договір про перевезення; висновок
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи; декларацію виробника;
інформацію про позитивні результати
здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару; інформацію про позитивні
результати здійснення фітосанітарного
контролю товару; інформацію про
позитивні результати здійснення
радіологічного контролю товару;
резервну позицію; сертифікат про
проходження товару форми А; сертифікат
якості.

Під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів посадовою особою
Київської митниці було запропоновано
декларанту подати додаткові документи
на підтвердження митної вартості
товару та обраного методу її
визначення, а саме: банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспорті (перевізні) документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість перевезення оцінюваних
товарів; виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

На виконання вказаних вимог митного
органу позивачем були надані:
комерційну пропозицію б/н від 01.04.2014;
прайс-лист б/н від 01.04.2014; копію митної
декларації країни відправлення від
10.04.2014 №7337; виписку по особовому
рахунку б/н від 18.04.2014.

Крім того, позивачем повідомлено
митний орган про те, що при подачі
митних декларацій були надані
документи, що підтверджують витрати на
транспортування, а саме: довідку
транспортних витрат від 23.04.2014 №1974, 1973,
№1972; страховий поліс від 18.04.2014 №1254,
№1255, №1256; договір на перевезення від
19.04.2011 №378; рахунки-фактури від 21.04.2014
№UAIM0253453, №UAIM0253447, №UAIM0253446; виписку з
бухгалтерської документації б/н від
25.04.2014.

За результатами розгляду поданих
позивачем документів, Київською
митницею були прийняті рішення про
коригування митної вартості товару від
25.04.2014 №100250002/2014/000189/2, №100250002/2014/000190/2 та
№100250002/2014/000191/2, згідно з якими вартість
задекларованого товару митний орган
визначив із застосуванням резервного
методу визначення митної вартості
товарів у розмірі 1,02 доларів США за 1 кг.

Крім цього Київською митницею складено
картки відмови у прийняті митної
декларації, оформленні чи пропуску
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України №100250002/2014/00221,
№100250002/2014/00220 та №100250002/2014/00222.

Позивач на підставі частини сьомої
статті 55 Митного кодексу України,
здійснив заходи щодо випуску товару у
вільний обіг під фінансову гарантію
заявленого до митного оформлення за
митними деклараціями від 25.04.2014
№100250002/2014/063965, №100250002/2014/063964 та
№100250002/2014/063966, шляхом подання нових
митних декларацій.

Відповідно до вимог частини восьмої
статті 55 Митного кодексу України,
протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати органу доходів і зборів
додаткові документи для підтвердження
заявленої ним митної вартості товарів,
що декларуються.

Позивачем на виконання приписів
Митного кодексу України Київській
митниці Міндоходів разом із
відповідною заявою № УРБ 10/14-3236 від
11.07.2014 було надано додатково витяги з
сайту в мережі Інтернет; експертний
висновок від 11.06.2014 №Ц-236; платіжні
доручення; проформи-інвойсу; виписки з
особового рахунку про списання коштів;
інвойси, прайс-листи; акти виконаних
робіт; платіжні доручення про оплату
транспортних послуг; виписки з
бухгалтерської документації;
експортну декларацію країни
відправлення; кредит-ноти.

Відповідно до рішення Київської
митниці від 22.07.2014 №8394/1/26-70-61-04 надані
позивачем додаткові документи були
взяті до уваги митницею, проте не стали
підставою для підтвердження заявленої
митної вартості товару, оскільки
містили неповні відомості (у наданих
документах містяться розбіжності), які
полягали у наступному:

- виписки з бухгалтерської
документації не завірені печаткою
підприємства;

- неможливо перевірити інформацію в
копії митної декларації країни
відправлення внаслідок відсутності її
перекладу;

- умови оплати в наданих інвойсах інші
ніж ті, що передбачені контрактом;

- експертом вартісний аналіз
проводився на підставі документів
фірми-виробника товару, а не на
кон'юктуру ринку в цілому;

- у платіжному дорученні в іноземній
валюті від 21.05.2014 №14717 в графі
"Призначення переказу коштів" не
зазначені дати інвойсів;

- прайс-листи надані виключно на ту
продукцію, оформлення якої
здійснювалось, тобто сформовані без
зазначення переліку всієї продукції
виробника відповідно до
загальносвітової практики.

Проте, не погоджуючись з прийнятими
рішеннями митного органу, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Правовідносини з приводу митного
контролю та митного оформлення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, що
переміщуються через митний кордон
України, справлянням митних платежів
регулюються положеннями Митного
кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, який
набув чинності з 01.06.2012, а також
положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання органами доходів
і зборів мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Згідно з вимогами статті 248 Митного
кодексу України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
органу доходів і зборів декларантом
або уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання органом доходів і зборів від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Відповідно до частин четвертої і п'ятої
статті 58 Митного кодексу України також
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті. При цьому,
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Кодекс містить
вичерпний перелік документів, що
подається декларантом митному органу
для підтвердження заявленої митної
вартості товарів та обраного методу її
визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
органами доходів і зборів мінімуму
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур", якими
запроваджено стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
кодексу України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Відповідно до частини третьої статті 53
Митного кодексу України в разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи: 1) договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості. Контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України орган
доходів і зборів під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
Митного кодексу України орган доходів
і зборів може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 Митного кодексу
України надає підстави для висновку
про те, що орган доходів і зборів при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

Орган доходів і зборів має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, що пов'язують з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють органу доходів
і зборів законно здійснити визначений
законом мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур встановлено стандартне
правило, що на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства. У випадках, коли
окремі підтверджуючі документи не
можуть бути представлені разом з
декларацією на товари з причин, які
визнані митною службою обґрунтованими,
вона дозволяє подачу таких документів
протягом визначеного періоду часу.

Згідно з частиною третьою статті 54
Митного кодексу України за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що
повідомляючи позивача про
необхідність надати додаткові
документи митний орган має
обґрунтовувати свої вимоги щодо їх
надання, узгоджуючи таке надання
документів з правовою суттю
правовідносин, які склалися між
позивачем та його контрагентом.
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 20.03.2012 у справі №К/9991/89900/11.

В силу приписів частини третьої статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено).

Разом з цим, відповідач не повідомив
суду жодних обставин та не надав
доказів на підтвердження наявності у
митного органу законодавчо визначених
підстав для витребування у позивача
додаткових документів, зокрема, що
позивач в митних деклараціях зазначив
не всі документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів,
вніс до декларацій недостовірні або
неточні відомості або що надані
митному органу документи містили
розбіжності.

Відповідно до частини другої статті 55
Митного кодексу України, прийняте
органом доходів і зборів письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у
тому числі щодо числових значень
складових митної вартості, митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, інших умов, що
могли вплинути на ціну товарів), яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана органом
доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування.

Відповідачем не вказано: обґрунтування
причин, через які заявлену декларантом
митну вартість не може бути визнано;
обґрунтованого математичного
розрахунку ціни товару за одиницю (із
зазначенням конкретних складових
цього розрахунку), визначеної митницею
у спірних рішеннях, а лише містяться
посилання на норми закону. Крім того,
митним органом не зазначено це в
письмовому поясненні, після митного
оформлення товарів.

Згідно з частиною третьою статті 53
Митного кодексу України, у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Проте, представники митного органу не
довели декларанту про те, що подані
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Під час митного оформлення товарів, за
якими були винесені оскаржувані
рішення, позивачем надавались усі
необхідні основі документи,
передбачені частиною другою статті 53
Митного кодексу України. Будь-яких
розбіжностей у зазначених документах
митним органом не було вказано. Дане,
зокрема, підтверджується і копіями
електронних листів від митного органу
про необхідність надання додаткових
документів (копії 3-х листів по всім
поставкам наявні в матеріалах справи).
При цьому, митний орган не вказує, які
саме факти чи складові митної вартості
потрібно підтвердити запитуваними
документами. Не вказується і причини та
підстави необхідності надання таких
документів, а також не вказується про
будь-які розбіжності чи наявні ознаки
підробки в таких основних документах.

Слід врахувати, що право митниці на
витребування додаткових документів
закон тісно пов'язує з наявністю
розбіжностей чи ознак підробки у
основних документах, які повинні
доводитись митним органом при
витребовувані додаткових документів.
Однак, відповідач жодним чином не
вказує на наявність розбіжностей чи
ознак підробки в поданих документах, а
лише безпідставно витребовує
додаткові, що є явним порушенням
митного законодавства.

Крім того, зі змісту наданих позивачем
документів вбачається, що всі
відомості, необхідні для перевірки
числового значення складових митної
вартості, наявні.

У зв'язку з цим суд вважає
витребовування додаткових документів
безпідставними. При цьому, Митний
кодекс України зобов'язує надавати ці
документи лише у разі їх наявності у
декларанта.

Листом Міндоходів України від 31.03.2014
вих. № 7420/7/99-99-24-02-04-17 "Щодо додержання
законодавства України з питань
визначення митної вартості"
передбачено, що Кодексом визначений
виключний перелік підстав для запиту
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів.
До таких підстав, відповідно до частини
третьої статті 53 Кодексу віднесено:

- наявність в документах, які
підтверджують митну вартість товарів,
розбіжностей;

- наявність в документах, які
підтверджують митну вартість товарів,
ознак підробки;

- відсутність в документах, які
підтверджують митну вартість товарів,
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари.

Додаткові документи відповідно до
частини четвертої статті 53 Митного
кодексу України запитуються органом
доходів i зборів виключно у випадку
наявності у останнього підстав
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем i покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість.

Інших підстав для запиту додаткових
документів законодавством України з
питань державної митної справи не
встановлено.

У випадку встановлення визначених
законодавством підстав для запиту
додаткових документів, посадова особа
органу доходів i зборів здійснює
письмовий запит додаткових документів
із зазначенням конкретних документів,
які необхідно подати. При цьому,
необхідність надання окремих
додаткових документів повинна
визначатися посадовою особою, виходячи
з особливостей зовнішньоекономічної
операції.

Рішення про коригування митної
вартості товарів приймається органом
доходів i зборів виключно у випадках,
якщо встановлено, що заявлено неповні
та/або недостовірні відомості про
митну вартість, в тому числі, невірно
визначено митну вартість товарів.

Перелік таких випадків є виключний та
визначений частиною шостою статті 54
Митного кодексу України.

Суд звертає увагу, що у рішеннях про
коригування митної вартості товарів
повинні обов'язково вказуватись
визначені Кодексом підстави його
прийняття із зазначенням конкретних
джерел інформації та відомостей у цих
джерелах, що свідчать про наявність
таких підстав.

Проте, митний орган вказаних вимог
законодавства не дотримався.

Слід зазначити, що підстава для
незастосування основного методу
визначення митної вартості товару
передбачена частиною другою статті 58
Митного кодексу України. Відповідно до
вищевказаної норми, метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в Постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та
від 11.09.2012 у справі № 21-262а12, зокрема, в
останніх Верховний Суд України вказав:
"за умови не наведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
витребування цим органом переліку
документів, передбачених пунктом 11
Порядку № 1766, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
суд дійшов правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості.

Ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості."

Таким чином ненадання декларантом всіх
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом коригування митної вартості.

Відносно визначення митної вартості
товарів за методом 2-ґ (стаття 57 Митного
кодексу України, за резервним методом),
слід зазначити наступне.

Митним органом не доведено, що
неможливо було застосувати інші методи
визначення митної вартості, окрім
резервного.

Згідно з частиною третьою статті 57
Митного кодексу України, кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Згідно зі статтями 59, 60 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами або подібними
(аналогічними), що продаються на
експорт в Україну з тієї ж країни і час
експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

Відповідно до листа Держслужби
статистики України від 16.07.2014
вих.15.1-20/913ПІ вартість імпортних
товарів (Апельсини солодкі, свіжі) за
січень-травень 2014 року складає 0,96
доларів США за 1 кг.

Отже, визначена митним органом у
рішеннях про коригування митної
вартості товарів вартість на 65
перевищує середню вартість імпорту
цього товару з Єгипту в Україну у
січні-травні 2014 року.

Разом з тим, дані міжнародного
торгівельного сайту alibaba.com свідчать
про те, що аналогічний товар - апельсини
свіжі, походженням з Єгипту -
пропонується до продажу за ціною 0,35 - 0,46
доларів США за 1 кг, що нижче
задекларованій ТОВ "Фоззі-Фуд" митній
вартості товару.

При цьому, визначена митним органом
митна вартість товару перевищує майже
в три рази світові ціни на вказаний
товар у квітні 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 452
Митного кодексу України, інформація
щодо обсягів експорту та імпорту
конкретних видів товарів надається
центральним органам виконавчої влади
за їх вмотивованим запитом (одноразово)
або на підставі міжвідомчих угод про
інформаційний обмін (регулярно).

Таким чином вбачається, що митний орган
мав можливість застосувати метод 2-а
або 2-б визначення митної вартості
товарів (за ціною договору щодо
ідентичних або подібних товарів), проте
цього не зробив, застосувавши метод 2-ґ
(резервний).

Згідно пункту 5 Методичних
рекомендацій щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, які затверджені наказом ДМС
України від 13.07.2012 № 362, який є
обов'язковим для виконання для митного
органу, під час робіт з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків
використовуються такі джерела
інформації: спеціалізовані
програмно-інформаційні комплекси
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби України;
спеціалізовані видання, які містять
інформацію про ціни, сформовані на
світовому ринку; інформація, отримана в
мережі Інтернет (офіційні сайти
виробників товарів, прайс-листи
Інтернет-магазинів тощо).

Таким чином вбачається, що митна
вартість, визначена ТОВ "Фоззі-Фуд",
повністю відповідає вартості
подібного товару з країни Єгипту, тобто
у митного органу були відсутні
обґрунтовані сумніви у визначені
митної вартості з посиланням на дані
автоматизованої системи Державної
митної служби України.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, у митного органу була наявна
інформація щодо вартості аналогічних
товарів. Проте, митний орган з
незрозумілих підстав не використав
наявну в нього інформацію з Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України. При цьому, одним
суб'єктам господарювання відповідач
випускає у вільний обіг товари за
значно нижчими цінами, ніж
задекларовані були позивачем.

Відповідач посилається на
неможливість застосування другого та
третього методів у зв'язку з
відсутністю інформації. Але, як
вбачається з наявних у матеріалах
справи доказів, така інформація була
наявна та доступна для відповідача, при
цьому останній в порушення вимог
Митного кодексу України, не використав
її.

Таким чином, оскаржувані рішення
містять протилежні визначення про
відсутність інформації щодо подібних
товарів та застосування такої
інформації одночасно.

Крім цього, як вбачається з Експертного
висновку Київської обласної
Торгово-промислової палати від 11.06.2014
№Ц-236, контрактна вартість товару -
Апельсини солодкі, що ввозиться згідно
з умовами Контракту від 21.03.2014 №210314Е, є
обґрунтованою, відповідає
ціноутворюючим факторам та на дату
експертизи становила 0,44 доларів США за
1 кг.

В той же час, в рішеннях про коригування
митної вартості товарів не зазначено
докладну інформацію та джерела, які
використовувалися митним органом при
визначенні митної вартості товарів.

Відповідно до частини третьої статті 64
Митного кодексу України, митна
вартість імпортних товарів не
визначається згідно із положеннями
цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження
на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для
митних цілей вищої з двох
альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку
країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж
обчислена вартість, визначена для
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів відповідно до положень статті
63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з
країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

З аналізу положень пункту 2 та пункту 6
частини третьої статті 64 Митного
кодексу України вбачається, що
резервний метод не може бути
визначений за мінімальною, а також
максимальною митною вартістю, при
цьому з двох альтернативних вартостей
береться менша (про це свідчить
положення зазначених вище пунктів "не
визначається із системи вищої з двох
альтернативних вартостей").

Згідно графи 33 розділу 2 "Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів", затверджених
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 №598, зареєстровані в
Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за
№883/21195, у випадку визначення митної
вартості оцінюваних товарів із
застосуванням резервного методу
(стаття 64 Кодексу) зазначаються
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
її визначенні.

Отже, як вбачається з вищевикладеного,
відповідач в порушення вимог Митного
кодексу України, не зазначає
необхідної інформації в оскаржуваних
рішеннях, що є підставою для визнання
їх протиправними та, відповідно, їх
скасування.

Відносно не проведення процедури
консультацій, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 57
Митного кодексу України, застосуванню
другорядних методів передує процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган
доходів і зборів та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 "Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів", затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 №598, у графі також вказується
про проведення процедури консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59 - 61
Кодексу.

Результати проведеної консультації, а
також причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів (наприклад, відсутня
інформація щодо вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів),
фіксуються у графі.

В графі 33 оскаржуваних рішень
зазначено, що процедура консультацій
проведена та вказані причини, через які
не можуть бути застосовані методи
визначення митної вартості товарів
окрім резервного.

Зазначення даної обставини в
оскаржуваних рішеннях не є достатнім
доказом проведення консультації, у
разі заперечення цього факту
позивачем, так як консультація
проводиться до прийняття рішення.
Проте, позивачем зазначений факт
заперечується.

В той же час, відповідачем не надано
доказів на підтвердження вжиття ним
заходів з метою дотримання процедури
консультацій.

Так, митне оформлення товарів
здійснювалось шляхом електронного
декларування. При цьому, ніякої іншої
інформації, крім вимоги про надання
додаткових документів та прийнятого
рішення про коригування митної
вартості до позивача не надходило, що
свідчить про відсутність зі сторони
митного органу будь якої мети щодо
визначення основи вартості. Також
позивач не засвідчував жодним чином
запис у рішенні про коригування митної
вартості про проведення консультацій,
що також підтверджується матеріалами
справи.

При цьому, в графі 33 рішень не
зафіксовані результати проведеної
консультації, а лише вказані причини,
через які не можуть бути застосовані
методи визначення митної вартості
товарів.

Митний орган в оскаржуваних рішеннях
зазначає про проведення процедури
консультацій з Декларантом (позивачем).
Проте зазначення про проведення
консультацій в оскаржуваних рішеннях
не є достатнім та належним доказом
того, що такі консультації дійсно
проводились.

При цьому, позивач категорично
заперечив факт проведення процедури
консультацій. Натомість відповідачем
дані твердження спростовано не було.

Зазначене свідчить, що відповідач не
дотримався передбаченого статтею 266
Митного кодексу України порядку
визначення митної вартості товару.

Повноваження щодо процедури
консультації мають виникати виключно з
підстав, визначених у частині п'ятій
статті 55 Митного кодексу України (за
бажанням декларанта) та у частині
четвертій статті 57 Митного кодексу
України (під час застосування
другорядних методів). Перелік таких
підстав є вичерпним.

Згідно з частинами п'ятою та шостою
статті 55 Митного кодексу України,
декларант може провести консультації з
органом доходів і зборів з метою
обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в органі доходів
і зборів.

На вимогу декларанта консультації
проводяться у письмовому вигляді.

Відповідно до частини четвертої статті
57 Митного кодексу України,
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

В матеріалах справи відсутні
документи, які б свідчили про те, що
позивач скористався правом,
встановленим частиною п'ятою статті 55
Митного кодексу України.

Проведення консультації відносно
вибору методу визначення митної
вартості товару лише на підставі
інформації, яка наявна у митного
органу, є порушенням вимог
вищевказаної норми Митного кодексу
України.

Крім того, в порушення графи 33 "Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів", затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 № 598, відповідачем не вказано
результати проведеної консультації.

Відносно відмови відповідача
скасувати свої рішення при наданні
протягом 80-ти днів додаткових
документів, слід зазначити наступне.

Як зазначалось вище, позивач протягом 80
днів з моменту випуску товарів у
вільний обіг звернувся до відповідача
із заявою від 11.07.2014 №УРБ-10/14-3236 на
визнання заявленої митної вартості та
скасування рішень, надаючи додаткові
документи, які витребовувались митним
органом.

Листом від 22.07.2014 №8394/1/26-70-61-04 митним
органом було відмовлено у перегляді
рішень про коригування митної
вартості, що на думку суду, враховуючи
наявні в матеріалах справи докази, є
безпідставним та необґрунтованим.

Враховуючи вище викладене, заявлена
позивачем митна вартість у поданих МД
вважається правильною, а рішення про
коригування митної вартості товарів
протиправними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
митний орган неправомірно відмовив
позивачу у визнанні задекларованої ним
митної вартості товару за основним
методом, визначив митну вартість за
резервним методом та прийняв
оскаржувані рішення про коригування
митної вартості товарів, тому ці
рішення підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, Відповідачем не надано суду
належних та достатніх доказів на
підтвердження позиції щодо
правомірності застосування норм
митного законодавства, а відтак,
Відповідач не довів суду правомірність
прийняття оскаржуваних рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір, доказів
понесення ним інших судових витрат
суду не надано. Таким чином, витрати по
сплаті судового збору підлягають
присудженню з Державного бюджету
України на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 257 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"
- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів від 25.04.2014
№100250002/2014/000189/2, №100250002/2014/000190/2 та
№100250002/2014/000191/2.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд" () витрати по сплаті судового
збору в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн.
70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Київський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Балаклицький А. І.