Справа № 820/14570/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 р.Справа №
820/14570/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Бартош Н.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ДПІ у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.10.2014р.
по справі № 820/14570/14

за позовом ТОВ "Эстейт-Менеджмент"

до ДПІ у Київському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Эстейт-Менеджмент»
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом в якому
уточнивши позовні вимоги просить суд
скасувати податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області 16.04.2014 року № та від 07.07.2014
року № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 13.10.2014 року
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Эстейт-Менеджмент" задоволено.
Скасовано податкові повідомлення -
рішення форми "Р" від 16.04.2014 року №
та форми "В4" від 07.07.2014 року №
прийняті Державною податковою
інспекцією у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Эстейт-Менеджмент"
() сплачений судовий
збір у розмірі 186,00 грн.

ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області , не
погодившись з постановою суду першої
інстанції, подала апеляційну скаргу,
вважає, що суд при винесенні цього
судового рішення порушив норми
матеріального і процесуального права
та просить суд апеляційної інстанції
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.10.2014р.
скасувати, прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Апеляційна скарга розглядається
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи у їх
сукупності, постанову суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню , виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що Державною податковою
інспекцією у Київському районі міста
Харків ГУ Міндоходів у Харківський
області проведена позапланова
невиїзна перевірка ТОВ
«Эстейт-Менеджмент» з питання
правильності визначення, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «Асток - Інвест» за період з 01.10.2013р.
по 31.10.2013р., за наслідками якої
складений акт від 02.04.2014 року
№778/22.1-7/31796350.

Перевіркою встановлені наступні
порушення:

- ч.1 ст.203, ст.215, п.1 ст.216, ст.228 Цивільного
Кодексу України № 435-IV від 16.01.2003р. із
змінами та доповненнями, в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених ТОВ
«Эстейт-Менеджмент» з ТОВ «Асток -
Інвест» у жовтні 2013 року.

- п п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України № 2755-VI від 02.12.2010 року із
змінами та доповненнями, в результаті
чого занижено податок на додану
вартість всього в сумі 84 988 грн., у т.ч. за
жовтень 2013 року в сумі 84 988 грн.;
завищено залишок від'ємного значення
ряд.24 Декларації « Залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (рядок 22 - рядок 23)
за жовтень 2013 року у сумі 2 307грн. та
завищено від'ємне значення ряд.19
Декларації «Від'ємне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду» за
жовтень 2013р. у сумі 42 030,00 грн., і
занижено р.25 на суму 40 615 грн.

На підставі висновків акту перевірки
Державною податковою інспекцією у
Київському районі міста Харків ГУ
Міндоходів у Харківський області
винесене податкове повідомлення -
рішення від 16 квітня 2014 року №
(форма «Р») про визначення грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) (у розмірі 40 651
грн. за основним платежем та 10 162,75грн.
за штрафними санкціями) та податкове
повідомлення - рішення від 07 липня 2014
року № (форма «В4») про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
42030,00 грн.

Позивачем в порядку, передбаченому
статтею 56 Податкового Кодексу України,
до ГУ Міндоходів у Харківській області
направлена скарга з вимогою про
скасування вищезазначених податкових
повідомлень - рішень. Рішенням ГУ
Міндоходів у Харківській області від
14.05.2014 року № 3258/10/20-40-10-04-17 строк
розгляду скарги ТОВ
«Эстейт-Менеджмент» було продовжено до
03.07.2014 року включно. Рішенням ГУ
Міндоходів у Харківській області про
результати розгляду скарг від 02.07.2014
року № 4247/10/20-40-10-04-17 скарга директора
ТОВ «Эстейт-Менеджмент» залишена без
задоволення, податкові
повідомлення-рішення - залишені без
змін та збільшено зменшений розмір
від'ємного значення з податку на додану
вартість, визначеного у податковому
повідомленні - рішенні від 16.04.2014р.
№ на суму 2307,00 грн. У зв'язку з
викладеним відповідачем було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
07.07.2014 року № (форма «В4») про
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 44 337,00грн.

Підставою для встановлення порушення
та винесення оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень слугував висновок
відповідача про відсутність фактів
реального вчинення господарських
операцій за угодами, укладеними між
позивачем та ТОВ «Асток - Інвест» , а
саме відсутності проведення ремонту у
спірних правовідносинах,
невикористання даної будівлі (де
проводився ремонт) в господарській
діяльності скаржника, вартісних
показників зробленого ремонту,
способу, порядку та стану розрахунків
за виконану послугу з ремонту,
відсутності фізичного переміщення
обладнання та матеріалу (який
застосовувався при проведенні ремонту)
або змін у власному капіталі чи
зобов'язаннях платника податків -
учасників спірних господарських
операцій не були покладені суб'єктом
владних повноважень в основу спірного
рішення. Тобто, єдиним мотивом,
покладеним Відповідачем в основу
судження про г рушення підприємством
ТОВ «Эстейт-Менеджмент» закону, є
висновок Західної Міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби який ґрунтується на
акті перевірки ТОВ «Асток - Інвест» від
28 01.2014р. №53/20-33-22-03 07/14083774 «Про
неможливість проведення зустрічної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Асток-Інвест».

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи податкові
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції виходив з дотримання
позивачем вимог чинного законодавства
при формуванні податкового кредиту на
підставі отриманих від контрагенту
податкових накладних та про
необґрунтованість висновків акту
перевірки.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Розділ V Податкового кодексу України
визначає платників податку на додану
вартість, об'єкт оподаткування, дату
виникнення податкових зобов'язань,
порядок визначення бази оподаткування,
розміри ставок податку, порядок
визначення суми податку та строки
проведення розрахунків тощо.

Відповідно до вимог стаття 185.1
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України
регламентує порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Отже, від'ємне значення як категорія
Кодексу - це також математична
(об'єктивна) категорія; різниця між
зменшуваним (податкове зобов'язання) та
від'ємником (податковим кредитом).
Від'ємне (позитивне) значення є
результатом математичної дії
-"віднімання", и в силу дії об'єктивних
законів не може бути змінено будь-чиєю
волею.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні " № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

З матеріалів справи вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю " Эстейт-Менеджмент "
зареєстровано виконавчим комітетом
Харківської міської ради 28.12.2001 року за
№ 1 000443. Знаходиться на
податковому обліку у Західній ОДПІ м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області, про що свідчить виписка з
єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
зареєстровано платником податку на
додану вартість відповідно до
свідоцтва серія НБ № 313591, виданого
31.08.2004р. № 28758736 Державною податковою
інспекцією у Київському районі м.
Харкова, індивідуальний податковий
номер - 19.

У зв'язку з плановим проведенням
ремонтних робіт та незадовільним
станом покрівлі даху будівлі між ТОВ "
Эстейт-Менеджмент " (замовник) та ТОВ
"Асток - Інвест" (виконавць) укладений
Договір на виконання ремонтних робіт
0208/13 від 09.08.2013 року, з ремонту покрівлі
даху будівлі БЦ "ЦЕНТРАЛЬНЫЙ"
розташованого за адресою: м. Харків,
вул. Полтавський шлях, 56.

Не проведення відповідних робіт може
призвести до великого зносу опорних
конструкцій будівлі та неможливості
експлуатації будівлі надалі, що
підтверджується копіями службової
записки, копією акту огляду даху
покрівлі бізнес - центру від 01.07.2013р. з
додатками №1;2 до нього.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 02.11.2004 року у власності позивача
знаходяться нежитлова будівля за
адресою Полтавський шлях, буд. 56.
(а.с106-110 т. 1).

Вартість та склад робіт за договором
були узгоджені сторонами шляхом
підписання кошторисної документації
до Договору.

Вказані роботи були в повному обсязі
виконані, про що свідчить довідки про
вартість виконаних будівельних робіт
/та затрат та акти приймання виконаних
будівельних робіт (типова форма №КБ-2,
№КБ-3).

Спільним Наказом Державного Комітету
Статистики України та Державного
комітету України з будівництва та
Архітектури № 237/5 від 21.06.02 р. "Про
затвердження типових форм первинних
документів з обліку в будівництві",
затверджені типові форми № КБ-2в "Акт
приймання виконаних підрядних робіт"
та № КБ-3 "Довідка про вартість
виконаних підрядних робіт". Дані типові
форми розповсюджуються на будівельні
організації, будівельні структурні
підрозділи підприємств всіх видів
економічної діяльності незалежно від
форм власності, які виконують
будівельні та монтажні роботи, роботи
по капітальному та поточному ремонту
споруд та будівель та інші підрядні
роботи незалежно від форм власності
даного підприємства.

Акти Форми № КБ-2в є актами приймання
виконаних підрядних робіт підрядчиком
та в яких відображаються всі витрати
підрядника: прямі (вартість матеріалів,
виробів та конструкцій, заробітна
плата, вартість експлуатації машин),
загальновиробничі витрати, додаткові
витрати, тощо, а також акти Форми №КБ-3,
які складаються для визначення
вартості виконаних об'ємів будівельних
робіт і відображаються понесені
витрати підрядника по будові, тобто
акти, які підтверджували фактичні
обсяги виконаних робіт, на
підприємстві відсутні, а ті, що є, не
відповідають вимогам наведеного
наказу та не містять інформації про
витрати, понесені тим чи іншим
підрядником при виконанні
будівельно-монтажних робіт, перелік
використаних матеріально-технічних
ресурсів, тощо.

Оскільки спеціальним нормативним
документом для уніфікації звітних
документів була затверджена форма акту
Форми № КБ-2в, то позивач та його
контрагенти дотримались порядку
оформлення звітної документації по
виконанню договорів будівельного
підряду (підряду).

Вартість виконаних будівельних робіт
була оплачена позивачем шляхом
передачі простих векселів ТОВ "Асток -
Інвест", що підтверджується копією акту
передачі векселів від 31.01.2014р. та
копіями простих векселі.

ТОВ "Асток-Інвест" на адресу позивача
були виписані податкові накладні №43
від 01.10.2013 року, № 744 від 03.10.2013 року, № 745
від 07.10.2013 року, № 746 від 09.10.2013 року, № 747
від 14.10.2013 року, № 748 від 17.10.2013 року, № 749
від 21.10.2013 року, №750 від 24.10.2013 року, №751
від 29.10.2013 року.

Приєднані до справи документи, а саме:
копії простих векселі та акт передачі
векселів від 31.01.2014р., засвідчують факт
виконання позивачем зобов'язань за
спірним правочином шляхом передачі
простих векселів ТОВ "Асток-Інвест".

Відносини, пов'язані з обігом векселів
в Україні регулюються Конвенцією, якою
запроваджено Уніфікований закон про
переказні векселі та прості векселі
(від 07.06.1930р.), Конвенцією про
врегулювання деяких колізій законів
про переказні векселі та прості
векселі від 07.06.1930 р., а також Законами
України N2374-ІІІ "Про обіг векселів з
Україні"" від 05.04.2001 р., N 3480-ІV "Про цінні
напери та фондовий ринок" від 23.02.2006 р.,
Законом України N 826-ХІV "Про приєднання
України до Женевської конвенції 1930 р.
від 06.07.1999 р., якою запроваджено
Уніфікований закон про переказні
векселі та прості векселі та Закон
України N 827-ХІV "Про приєднання України
до Женевської конвенції 1930 р. про
врегулювання деяких колізій законів
про переказні векселі та прості
векселі" від 06.07.1999 р, а також Постановою
№ 5 Пленуму Верховного суду України
"Про деякі питання практики розгляду
спорів, пов'язаних з обігом векселів"
від 08.06.2007 року.

Згідно із статтею 14 Закону України "Про
цінні напери та фондовий ринок" вексель
- цінний папір, який посвідчує
безумовне грошове зобов'язання
векселедавця або його наказ особі
сплатити після настання строку платежу
визначену суму власнику векселя
векселедержателю.

Відповідно до актів передачі векселів
та тексту векселів від 31.01.2014р., що
виписані на ТОВ "Асток-Інвест" термін
платежу по векселям - за пред'явленням.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 4 Закону
України "Про обіг векселів в Україні",
видавати прості векселі можна лише для
оформлення грошового боргу за фактично
поставленні товари, виконані роботи,
надані послуги. У разі видачі (передачі)
векселя, відповідно до договору,
припиняються грошові зобов'язання щодо
платежу за цим договором та виникають
грошові зобов'язання щодо платежу за
векселем.

Строки платежу за векселем визначені
главою 5 Уніфікованого закону.

За приписами ст. 33, 35, 38 Уніфікованого
закону переказний вексель (так само і
простий) строком платежу "на визначену
дату" підлягає сплаті у визначений
строк від пред'явлення визначається
або датою акцепту, або датою протесту,
при цьому держатель переказного
векселя зі строком платежу на
визначений день або у визначений строк
від дати складання чи від пред'явлення
повинен пред'явити вексель для платежу
або в день, в який він підлягає оплаті,
або в один із двох наступних робочих
днів.

У разі непред'явлення до платежу
переказного векселя в установлені
строки його держатель втрачає права за
ним стосовно індосантів, векселедавця,
а також інших зобов'язаних за векселем
осіб, за винятком акцептанта, а при
непред'явленні до платежу простого
векселя - за винятком векселедавця
(статті 53, 78 Уніфікованого закону). Такі
самі наслідки настають, якщо вексель зі
строком платежу на визначений день або
у визначений строк від дати складання
чи пред'явлення не пред'явлено до
платежу в день, коли він мав бути
оплачений, або протягом двох наступних
робочих днів (статті 38, 53, 78
Уніфікованого закону).

Аналогічно вирішуються спори і за
участю векселедавця простого векселя,
що передбачено ст. 78 Уніфікованого
закону, а також п. 19 Постанови № 5
Пленуму Верховного суду України "Про
деякі питання практики розгляду
спорів, пов'язаних з обігом векселів"
від 08.06.2007 року.

Відповідно до статті 11 Уніфікованого
закону будь-який вексель, навіть
виданий без прямого застереження про
наказ, може бути переданий шляхом
індосаменту іншій особі. Згідно ст.14
Уніфікованого закону індосамент
переносить всі права, що випливають з
векселя. Відповідно до статті 16
Уніфікованого закону власник векселя
вважається його законним держателем,
якщо його право на вексель базується на
безперервному ряді індосаментів.
Згідно статті 38 Уніфікованого закону
держатель векселя зі строком платежу
на визначений день повинен пред'явити
вексель для платежу або в день, в який
він підлягає сплаті, або в один із двох
наступних робочих днів.

Згідно статті 78 Уніфікованого закону
векселедавець простого векселя
зобов'язаний так само, як акцептант за
переказним векселем. Відповідно ж до
статті 28 Уніфікованого закону
акцептант зобов'язується здійснити
платіж за векселем при настанні строку
платежу.

Частиною першою статті 34 Уніфікованого
закону про переказні векселі та прості
векселі визначено, що "переказний
вексель строком за пред'явленням
підлягає оплаті при його пред'явленні.
Він повинен бути пред'явлений для
платежу протягом одного року віддати
його складання".

Виходячи з вищенаведеного судом
встановлено, що строк пред'явлення до
оплати копій векселів, що містяться в
матеріалах справи, настане лише
31.01.2015р.. Тобто на час розгляду справи
термін платежу по простим векселям,
виданим позивачем, не настав та строк
позовної давності на момент закінчення
перевірки не закінчився.

Відповідно до ст.194 ЦК України цінним
папером є документ встановленої форми
з відповідними реквізитами, що
посвідчує грошове або інше майнове
право і визначає взаємовідносини між
особою, яка його розмістила (видала), і
власником та передбачає виконання
зобов'язань згідно з умовами його
розміщення, а також можливість
передачі прав, що випливають з цього
документа, іншим особам.

Статтею 5 Закону про обіг векселів і ст.
14 Закону України "Про цінні папери та
фондовий ринок" визначено, що векселі
(переказні та прості) складаються у
документарній формі на бланках з
відповідним ступенем захисту від
підроблення.

Перелік обов'язкових реквізитів для
простого векселя наведено у ст. 75
Уніфікованого закону, зокрема це: назва
"простий вексель", безумовне
зобов'язання сплатити визначену суму
грошей, зазначення строку платежу,
зазначення місця, в якому повинен бути
здійснений платіж, найменування особи,
якій або наказу якої повинен бути
здійснений платіж, зазначення дати і
місця складання простого векселя,
підпис особи, яка видає документ
(векселедавець).

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 196 ЦК України
і статей 2, 76 Уніфікованого закону
документ, який не містить обов'язкових
реквізитів, перелічених у вказаних
статтях Уніфікованого закону, не має
сили векселя.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України "Про
обіг векселів в Україні" вексель
підписується від імені юридичних осіб
власноручно керівником та головним
бухгалтером (якщо така посада
передбачена штатним розписом
юридичної особи) чи уповноваженими
ними особами. Підписи скріплюються
печаткою.

Виходячи з вищенаведеного, судом
встановлено, що копії векселів, що
містяться в матеріалах справи,
відповідають вказаним вище вимогам, а
отже мають силу векселя.

Повноваження ФОП ОСОБА_3 щодо складання
кошторисної документації до договору
на виконання ремонтних робіт №0208/13 від
09.08.2013 року, її кваліфікацію, а також те,
що дані ремонтні роботи були
заплановані ТОВ " Эстейт-Менеджмент "
заздалегідь та були не єдиними, які
проводились в перевіряє мий період,
підтверджується договором № 53/08 на
складання кошторисної документації
від 01.07.2013р. з додатками до нього;
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
серія НОМЕР_3; витягом з єдиного
державного реєстру на ФОП ОСОБА_3";
свідоцтвом платника єдиного податку
суб'єкта господарювання ОСОБА_3 серія
НОМЕР_2; кваліфікаційним сертифікатом
відповідального виконавця окремих
видів робіт (послуг), пов'язаних із
створенням об'єкта архітектури
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово - комунального
господарства України на ОСОБА_3 серія
НОМЕР_1; актом огляду даху покрівлі
бізнес - центру від 01.07.2013р. з додатками
№1;2 до нього; наказом від 09.08.2013р.
директора ТОВ " Эстейт-Менеджмент ".

Щодо мінімілізації витрат пов'язаних з
проведенням відповідних робіт, з
матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Эстейт-Менеджмент» виготовлення
відповідної кошторисної документації,
довідок про вартість виконаних
будівельних робіт /та затрат та акти
приймання виконаних будівельних робіт
(типова форма №КБ-2, №КБ-3) замовляє у
третьої особи, яка не виконує планові
ремонтні роботи, а займається лише
підготовкою кошторисної документації,
тобто ТОВ «Эстейт-Менеджмент» тим,
самим убирає ризик збільшення ціни
вартості запланованих ремонтних робіт
Підрядником, який має
заінтересованість в збільшені ціни
відповідного договору.

Наведене свідчать про неможливість
наявності між позивачем та його
контрагентом ТОВ «Асток - Інвест» при
укладанні і виконанні договору на
№0208/13 від 09.08.2013 року, взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.

ТОВ «Эстейт-Менеджмент» вище вказаний
договір укладений з ТОВ «Асток -
Інвест» як виконавцем для можливості
здійснення своєї господарської
діяльності з оренди нежитлових
приміщень розташованих в будівлі
БІЗНЕС - ЦЕНТРУ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ», про що
свідчить наступні документи, а саме:
реєстр договорів оренди за 2013р.,
укладених ТОВ «Эстейт-Менеджмент» з
контрагентами (відповідна копія
міститься в матеріалах справи); виписка
з єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців на
ТОВ «Эстейт-Менеджмент» з зазначення
відповідного економічного виду
діяльності (відповідна копія міститься
в матеріалах справи); копії договорів
оренди нежитлових приміщень укладених
ТОВ «Эстейт-Менеджмент» з деякими
контрагентами (відповідні копії
міститься в матеріалах справи).

У ході розгляду справи судом
встановлено, що жодних суттєвих
зауважень чи претензій до складених
первинних документів, правоздатності і
дієздатності юридичних осіб, які є
сторонами спірних правочинів, до
правового статусу сторін договорів як
платників ПДВ, відповідності спірних
правочинів вимогам закону, належності
складання первинних документів за
спірним правочином ДПІ, ані при
проведенні перевірки, ані в ході
судового розгляду з боку відповідача
не має.

ТОВ «Асток-Інвест» на момент
здійснення господарських операцій
зареєстровано в Єдиному державному
реєстрі, має свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість.

Здійснення платником податків
навмисних збиткових
фінансово-господарських операцій
матеріалами справи не підтверджується.
Фактичних даних, які б засвідчували
наявність у платника податків наміру
набути у спірних правовідносинах
безпідставну податкову вигоду, суд в
ході розгляду справи не виявив, адже
добутими доказами підтверджується
факт вибуття з власності суб'єкта
права-платника податків коштів і
векселів в оплату вартості придбаних
товарів (робіт, послуг), факт юридичної
непов'язаності сторін правочину, факт
відсутності у сторін правочину
спільних економічних інтересів, що в
сукупності підтверджує звичайність
умов ведення господарської діяльності.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку , що
господарські операції позивача з ТОВ
«Асток-Інвест» мали реальний характер,
пов'язані з господарською діяльністю
позивача, а відтак позивачем
правомірно віднесено суми податку,
сплаченого у зв'язку з придбанням робіт
до податкового кредиту.

Тобто, факт реальності
господарської операції за участю
позивача з ТОВ «Асток-Інвест» повністю
підтверджено залученими до матеріалів
справи первинними документами.

Жоден чинний на момент виникнення та
реалізації спірних правовідносин
нормативно-правовий акт не ставив
виникнення у платника податків права
на формування податкового кредиту в
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Загальним
принципом юридичної відповідальності
є вина особи в порушенні законодавчо
встановленого імперативного правила
поведінки. Закон не передбачає
відповідальності за винні дії іншої
особи при тому, що реальність
господарської операції за участю
позивача з ТОВ «Асток-Інвест» повністю
підтверджена залученими до матеріалів
справи первинними документами.

Добросовісний платник податків, який в
силу покладеного на нього законами
обов'язку щодо сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) вступає у
зв'язку з цим у відповідні
правовідносини з державою, не може
нести відповідальність за невиконання
чи неналежне виконання такого
обов'язку іншими платниками податків,
якщо інше прямо не встановлено законом.
У разі якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
віднесення отриманих ним у ціні товару
відповідних сум ПДВ до податкового
кредиту, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового
зобов'язання.

Також, колегією суддів критично
оцінено твердження відповідача, що
укладений між позивачем та ТОВ «Асток -
Інвест» правочин є недійсними
(нікчемними) відповідно до приписів
статті 228 ЦК України, як такі, що
порушують публічний порядок, виходячи
з наступного.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті
215 ЦК України недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

В процесі розгляду даної справи,
зазначені факти апеляційним судом
встановлено не було та відповідачем не
було надано доказів на підтвердження
недотримання сторонами в момент
укладення договорів вимог,
встановлених частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України, що є підставою для визнання
правочинів недійсними.

Правовідносини між позивачем та ТОВ
«Асток - Інвест» не були безтоварними, а
укладались з метою реального настання
позитивних наслідків для обох сторін,
за ними реально було отримано
матеріальні цінності та перераховано
грошові кошти.

Відповідачем не подано до суду жодних
доказів порушення кримінального
провадження відносно посадових
(службових) осіб платника податків або
за викладеними в акті фактами
діяльності платника податків, доказів
наявності обвинувального вироку суду,
рішення суду про стягнення одержаного
за нікчемним правочином чи рішення
суду про визнання правочину недійсним
суб'єктом владних повноважень до суду
також не подано.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового
кодексу України платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 6.1 ст. 16 Податкового кодексу
України платник податків, крім іншого,
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи тощо.

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Зазначене узгоджується з практикою
Верховного Суду України, викладеною у
постановах від 09 вересня 2008 року у
справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року
у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11
до Конвенції» ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала
джерелом права рішення Європейського
суду з прав людини, а також юрисдикцію
цього суду в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення і застосування
Конвенції. Рішення Європейського суду
є частиною національного
законодавства і є обов'язковим для
правозастосування органами
правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 22 січня 2009 року у справі
«Булвес» АД проти Болгарії (заява №
3991/03) визначено, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладення
штрафних санкцій.

Однак факт порушення
контрагентом-постачальником позивача
своїх податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди -відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань.

Сукупний аналіз вищезазначених норм
Податкового кодексу України свідчить
про те, що право на податковий кредит
виникає у платника податків лише після
одержання податкової накладної,
оскільки це єдиний документ первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
що містить у собі суму ПДВ, яку можливо
відобразити в податкових деклараціях з
ПДВ.

Про відсутність факту реального
вчинення господарських операцій
можуть свідчити, зокрема, такі
обставини: всупереч даним податкового
обліку будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного з
таких учасників; отримання майнової
вигоди чи права на таку вигоду
будь-кого з учасників операції
виключно шляхом зменшення бази
оподаткування з певного податку та/або
отримання коштів із Державного бюджету
за одночасної відсутності об'єктивної
можливості отримати майнову вигоду від
цієї операції в інший спосіб;
результати, відображені у даних
податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції,
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції. Проте,
відповідачем під час складення акту
перевірки не були встановлені
вищевказані обставини, а отже й
висновок щодо відсутності факту
реального вчинення господарських
операцій є передчасним.

Тобто, колегія суддів зазначає, що
позивач виконав усі необхідні умови,
передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для нарахування податкового
кредиту , в його діях не має порушень
вимог Податкового кодексу України,
відповідно позивачем правомірно
сформовано податковий кредит.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України правомірність винесеного
податкового повідомлення - рішення
належним чином в суді не довів , у
зв'язку з чим податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
16.04.2014 року № та від 07.07.2014 року
№ не відповідають вимогам
чинного законодавства та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ДПІ у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.10.2014р.
по справі № 820/14570/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Бартош Н.С.
Старостін В.В. Повний текст ухвали
виготовлений 25.11.2014 р.