Справа № 607/12353/13-а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Справа №
876/13268/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 10 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління соціальної політики
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради про скасування рішення та
поновлення виплати державної допомоги,
-

в с
т а н о в и в :

11 липня 2013 року позивач - ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом до
відповідача - Управління соціальної
політики виконавчого комітету
Тернопільської міської ради, в якому
просила скасувати рішення відповідача
про призупинення виплати позивачці
допомоги при народженні дитини та
зобов'язати відповідача поновити
виплату вказаної допомоги.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 10 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивач оскаржила його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального права та підлягає
скасуванню, покликаючись на те, що
судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки тому факту, що
відповідачем не надано жодних доказів,
які б свідчили про неналежне виконання
ОСОБА_1, як утримувачем відповідної
допомоги, своїх батьківських
обов'язків, зокрема, нецільове
використання коштів і незабезпечення
належних умов для повноцінного
утримання та виховання нею її
неповнолітньої дитини. Просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою позов задовольнити.

Представник відповідача - Петрик Ю.В. у
судовому засіданні не погодився з
доводами апеляційної скарги і вважає,
що вони не спростовують висновків суду
першої інстанції, який ухвалив законне
та обґрунтоване рішення, просить
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Апелянт (позивач)- ОСОБА_1 та її
представник у судове засідання не
прибули, про дату, час і місце
апеляційного розгляду повідомлені
належним чином, тому суд вважає
можливим проведення розгляду справи в
їх відсутності за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а оскаржувану постанову -
скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач - ОСОБА_1 перебувала на обліку в
Управлінні соціальної політики
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради, як отримувач державних
допомог сім'ям з дітьми на дитину -
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (рішення
Управління соціальної політики
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради від 20 вересня 2011 року).

17 лютого 2012 року соціальним
інспектором управління встановлено
відсутність заявниці з дитиною і
складено акт № 117, в якому зазначено
неможливість підтвердити факт
забезпечення батьками належних умов
для повноцінного утримання та
виховання дитини, внесено пропозицію
припинити виплату допомоги у зв'язку із
відсутністю можливості підтвердити
факт забезпечення батьками належних
умов для повноцінного утримання та
виховання дитини, цільового
використання коштів.

Наказом Управління соціальної
політики виконавчого комітету
Тернопільської міської ради від 20
лютого 2012 року припинено з 01 березня 2012
року ОСОБА_1 виплату допомоги при
народженні дитини.

У судовому засіданні встановлено, що
протягом 2011-2012 роках позивач тимчасово
перебувала за кордоном (в Російській
Федерації) у свого батька у зв'язку з
сімейними обставинами.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
ОСОБА_1 протягом шести місяців з дати
припинення виплати допомоги не
реалізувала своє право на відновлення
виплати, то виплата допомоги при
народженні дитини не може бути
поновлена.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його помилковим, виходячи з
наступного.

Ст. 3 Конституції України предбачає, що
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканість і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Ст.46 Конституції України гарантовано
громадянам України право на соціальний
захист.

Утверджуючи та забезпечуючи права і
свободи громадян, держава окремими
законами України встановила певні
соціальні пільги, компенсації і
гарантії, що є складовою
конституційного права на соціальний
захист і юридичними засобами
здійснення цього права, а тому,
відповідно до ч.2 ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68
Конституції України - вони є
загальнообов'язковими, однаковою мірою
мають додержуватися органами
державної влади, місцевого
самоврядування, їх посадовими особами.

Закон України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» встановлює
гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з врахуванням складу сім'ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

Ст.ст.2, 10 вказаного Закону, п.п.2,10
«Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми»,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№1751 передбачено, що державна допомога
сім'ям з дітьми призначається і
виплачується громадянам України, які
постійно проживають з дитиною.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
покриття витрат на виплату державної
допомоги сім'ям з дітьми здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України на відповідний рік у вигляді
субвенцій до місцевих бюджетів.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», п.13
Порядку виплата допомоги при
народженні дитини здійснюється
одноразово у десятикратному розмірі
прожиткового мінімуму при народженні
дитини, решта суми допомоги на першу
дитину виплачується протягом
наступних 24 місяців, на другу дитину - 48
місяців, на третю і кожну наступну
дитину - 72 місяці рівними частинами.

У п.13 Порядку передбачені підстави
припинення виплати державної допомоги,
зокрема виплата допомоги припиняється
у разі: позбавлення отримувача
допомоги батьківських прав; відмови
отримувача допомоги від виховання
дитини; нецільового використання
коштів і незабезпечення отримувачем
допомоги належних умов для
повноцінного утримання та виховання
дитини; відібрання дитини в отримувача
допомоги без позбавлення батьківських
прав; тимчасового влаштування дитини
на повне державне утримання, крім
дітей, які народилися під час
перебування матері в слідчому
ізоляторі або установі виконання
покарань за умови перебування дитини
разом з матір'ю; припинення опіки або
звільнення опікуна від його
повноважень щодо конкретної дитини;
перебування отримувача допомоги у
місцях позбавлення волі за рішенням
суду; усиновлення дитини-сироти або
дитини, позбавленої батьківського
піклування; смерті дитини; смерті
отримувача допомоги; виникнення інших
обставин. Виплата допомоги
припиняється з місяця, що настає за
місяцем, в якому виникли зазначені
обставини, за рішенням органу, який
призначив допомогу.

Відповідно до вимог п.49 Постанови,
виїзд батьків з дитиною тимчасово за
межі України не відносяться до
обставин, які впливають на виплату
державної допомоги та тягнуть
припинення вказаних виплат.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
позивач ОСОБА_1 є громадянкою України,
постійно проживає та здійснює догляд
та піклування за неповнолітньою
громадянкою України - дочкою ОСОБА_4,
використала державну грошову допомогу
на дитину за цільовим призначенням, а
тому рішення від 20 лютого 2012 року в
частині призупинення їй з 01 березня 2012
року виплати допомоги при народженні
дитини суперечить вимогам
законодавства і порушує майнові права
та інтереси дитини.

Ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, Управління соціальної
політики виконавчого комітету
Тернопільської міської ради не надано
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про неналежне виконання
ОСОБА_1, як утримувачем відповідної
допомоги, своїх батьківських
обов'язків, зокрема, нецільове
використання коштів і незабезпечення
належних умов для повноцінного
утримання та виховання нею дитини.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
підставними та підлягають до
задоволення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з
огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен визнати
такі дії протиправними, скасувати
наказ відповідача в частині
призупинення виплати ОСОБА_1 допомоги
при народженні дитини та зобов'язати
відповідача поновити виплату допомоги
при народженні дитини.

Доводи апеляційної скарги є
підставними та обґрунтованими і
повністю спростовують висновки суду
першої інстанції.

З врахуванням усіх вищенаведених
обставин колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини справи,
постанова суду прийнята з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим постанова суду підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198,
п.п.1, 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о
в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 10 жовтня 2013 року у справі
№607/12353/13-а - скасувати, та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління
соціальної політики виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
щодо відмови в поновленні виплати
ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини.

Скасувати наказ Управління соціальної
політики виконавчого комітету
Тернопільської міської ради №14 від 20
лютого 2012 року в частині призупинення
виплати ОСОБА_1 допомоги при народженні
дитини.

Зобов'язати Управління соціальної
політики виконавчого комітету
Тернопільської міської ради поновити
ОСОБА_1 виплату допомоги при народженні
дитини ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) починаючи з
01 березня 2012 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст постанови виготовлено 28
листопада 2014 року.