Справа № 806/4748/14
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
Житомир справа № 806/4748/14

час прийняття: 14 год. 15 хв.
категорія 5.5

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

суддів - Капинос О.В., Романченка Є.Ю.,

за участі секретаря Павлюк В.О.,

за участі представника Добровільної
асоціації "Дзвони Чорнобиля" Антонюка
Л.О.,

за участі представника Громадської
організації "Житомирський
благодійний фонд "Берегиня Полісся""
Маньковської О.Ю.,

за участі представника Міської
громадської організації "Фонд
співробітництва та ініціатив"
Герасимчук Т.А.,

за участі представників Первинної
профспілкової організації
Житомирського державного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства
Бортника О.М., Чичука В.Ф., Ковалюк Н.Д.,
Демчик Н.О.,

за участі представника відповідача
Мойсеєнка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Добровільної асоціації "Дзвони
Чорнобиля", Громадської організації
"Житомирський благодійний фонд
"Берегиня Полісся"", Міської
громадської організації "Фонд
співробітництва та ініціатив",
Первинної профспілкової організації
Житомирського державного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства
до Міністерства соціальної політики
України про визнання дій протиправними
та скасування наказу,

встановив:

Добровільна асоціація "Дзвони
Чорнобиля", Громадська організація
"Житомирський благодійний фонд
"Берегиня Полісся"", Міська громадська
організація "Фонд співробітництва та
ініціатив", Первинна профспілкова
організація Житомирського державного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства
звернулися до суду з позовом про
визнання протиправними дій
Міністерства соціальної політики
України щодо видання наказу від 01
вересня 2014 року № 611 "Про реорганізацію
Житомирського державного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства"
та його скасування. В обгрунтування
своїх вимог позивачі зазначили, що 01
вересня 2014 року відповідач прийняв
оспорюваний наказ, відповідно до якого
припиняється діяльність Житомирського
державного експериментального
протезно-ортопедичного підприємства
шляхом реорганізації через приєднання
на правах відокремленого підрозділу
(філії) до Київського казенного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства. З
такими діями і наказом Міністерства
соціальної політики України позивачі
не погоджуються, оскільки вони
порушують права інвалідів і
працівників підприємства, протирічать
нормам Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" у частині недотримання
порядку прийняття такого наказу без
проведення консультацій з
громадськістю та без узгодження з
органами влади на місцях.

Представники позивачів у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю і просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав і
просив у їх задоволенні відмовити.
Пояснив, що Житомирське державне
експериментальне протезно-ортопедичне
підприємство належить до сфери
управління Міністерства соціальної
політики України, до повноважень якого,
відповідно до Закону України "Про
управління об'єктами державної
власності", належить прийняття рішень
щодо реорганізації підприємств
державної власності, що і зроблено у
даному випадку. Наказ від 01 вересня 2014
року № 611 не є тим нормативно-правовим
актом, з приводу прийняття якого орган
виконавчої влади повинен проводити
консультації з громадськістю. Таким
чином, доводи позивачів щодо порушення
відповідачем норм Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", Порядку
проведення консультацій з
громадськістю з питань формування та
реалізації державної політики,
затвердженого Постановою Кабміну
України від 03 листопада 2010 року № 996, є
необґрунтованими.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що 01 вересня 2014 року
Міністерством соціальної політики
України прийнято наказ № 611 "Про
реорганізацію Житомирського
державного експериментального
протезно-ортопедичного підприємства",
згідно з яким припинено діяльність
Житомирського державного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства,
що знаходиться за адресою: вул.
Гоголівська, 103, м. Житомир, шляхом
реорганізації через приєднання на
правах відокремленого підрозділу
(філії) до Київського казенного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства
за адресою: вул. Фролівська, 4, м. Київ.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному
наказу суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
інваліди в Україні володіють усією
повнотою соціально-економічних,
політичних, особистих прав і свобод,
закріплених Конституцією України,
законами України та міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

За приписами частини 2 цієї ж статті,
центральні і місцеві органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
і організації (незалежно від форми
власності і господарювання, виду
діяльності і галузевої належності), їх
філії, відділення, представництва, що
ведуть окремий облік результатів
фінансової та господарської
діяльності, банки та інші фінансові
установи, а також представництва
іноземних юридичних осіб (у тому числі
міжнародних організацій), які
використовують працю найманих
працівників - громадян України, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України (далі - підприємства,
установи та організації), фізичні
особи, які використовують найману
працю, залучають представників
громадських організацій інвалідів до
підготовки рішень, що стосуються прав
та інтересів інвалідів.

Згідно з статтею 9 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", центральні та
місцеві органи виконавчої влади,
органи місцевого самоврядування за
участю громадських організацій
інвалідів, у межах своїх повноважень
здійснюють розроблення та координацію
довгострокових і короткострокових
програм з реалізації державної
політики щодо інвалідів та контролюють
їх виконання, сприяють розвитку
міжнародного співробітництва з питань,
що стосуються інвалідів.

У частині 1 статті 4 "Загальні
зобов'язання" Конвенції про права
інвалідів, яка ратифікована Законом
України "Про ратифікацію Конвенції про
права інвалідів і Факультативного
протоколу до неї" від 16 грудня 2009 року №
1767-VI, зазначається про те, що
держави-учасниці зобов'язуються
забезпечувати й заохочувати повну
реалізацію всіх прав людини й
основоположних свобод всіма
інвалідами без будь-якої дискримінації
за ознакою інвалідності. Із цією метою
держави-учасниці зобов'язуються, крім
іншого, вживати всіх належних
законодавчих, адміністративних та
інших заходів для здійснення прав, що
визнаються в цій Конвенції та
утримуватися від будь-яких дій або
методів, які не узгоджуються із цією
Конвенцією, і забезпечувати, щоб
державні органи та установи діяли
відповідно до цієї Конвенції.

Відповідно до частини 3 вказаної статті
Конвенції про права інвалідів, під час
розробки й застосування законодавства
й стратегій, спрямованих на виконання
цієї Конвенції, і в рамках інших
процесів ухвалення рішень з питань, що
стосуються інвалідів, держави-учасниці
тісно консультуються з інвалідами,
зокрема дітьми-інвалідами, активно
залучають їх через організації, що їх
представляють.

Стаття 33 Конвенції про права інвалідів
"Національне виконання та моніторинг"
передбачає, що громадянське
суспільство, зокрема інваліди й
організації, що їх представляють, у
повному обсязі залучаються до процесу
нагляду за виконанням конвенції й
беруть участь у ньому.

Стаття 9 Закону України "Про
реабілітацію інвалідів в Україні"
передбачає, що центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, у межах своїх повноважень
щодо здійснення державної політики у
сфері реабілітації інвалідів, зокрема,
сприяє роботі громадських організацій,
у тому числі громадських організацій
інвалідів, залучає їх до співпраці та
партнерства у цій сфері.

Таким чином, вказані вище
нормативно-правові акти передбачають
залучення інвалідів, громадських
організацій інвалідів до підготовки
рішень, що стосуються прав та інтересів
інвалідів та здійснення контролю за
виконанням таких рішень.

Однією із форм такого залучення до
формування та реалізації державної
політики є проведення консультацій з
громадськістю, які проводяться
відповідно до Порядку проведення
консультацій з громадськістю з питань
формування та реалізації державної
політики, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 996 від 03
листопада 2010 року (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку,
консультації з громадськістю
проводяться з метою залучення громадян
до участі в управлінні державними
справами, надання можливості для їх
вільного доступу до інформації про
діяльність органів виконавчої влади, а
також забезпечення гласності,
відкритості та прозорості діяльності
зазначених органів. Проведення
консультацій з громадськістю має
сприяти налагодженню системного
діалогу органів виконавчої влади з
громадськістю, підвищенню якості
підготовки рішень з важливих питань
державного і суспільного життя з
урахуванням громадської думки,
створенню умов для участі громадян у
розробленні проектів таких рішень.

Згідно з пунктом 4 Порядку, результати
проведення консультацій з
громадськістю враховуються органом
виконавчої влади під час прийняття
остаточного рішення або в подальшій
його роботі.

Пункт 7 Порядку встановлює, що
громадські, організації, професійні
спілки та їх об'єднання, інші інститути
громадянського суспільства, можуть
ініціювати проведення консультацій з
громадськістю з питань, не включених до
орієнтовного плану, шляхом подання
відповідних пропозицій громадській
раді або безпосередньо органу
виконавчої влади.

За приписами цього ж пункту Порядку, у
разі, коли пропозиція щодо проведення
консультацій з громадськістю з одного
питання надійшла не менше ніж від
трьох інститутів громадянського
суспільства, які діють на відповідній
території, такі консультації
проводяться обов'язково.

На реалізацію вищевказаних положень
нормативно-правових актів позивачами,
разом з іншими громадськими
організаціями, Житомирською обласною
радою, Житомирською міською радою,
Житомирською облдержадміністрацією
були спрямовані звернення до
Президента України, Прем'єр-міністра
України, комітету Верховної Ради
України у справах пенсіонерів,
ветеранів та інвалідів,
Антимонопольного комітету України,
народних депутатів України, Федерації
роботодавців України і, власне,
Мінсоцполітики України, в яких
містилися вимоги зупинити ліквідацію
Житомирського державного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства,
зберегти робочі місця з метою
забезпечення людей з обмеженими
можливостями протезно-ортопедичними
виробами і взуттям.

Згідно з пунктом 9 Порядку, до участі у
проведенні консультацій з
громадськістю залучаються в
установленому порядку органи
місцевого самоврядування.

Крім того, за результатами проведення у
м. Києві соціальної акції протесту 27
серпня 2014 року ухвалене звернення до
Прем'єр-міністра України та 10 вересня
2014 року - до Голови Верховної Ради
України щодо необхідності скасування
непродуманої реорганізації
підприємств протезно-ортопедичної
галузі, в тому числі і Житомирського
ДЕПОП.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно з частиною 1 статті
2 КАС України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно - правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним законодавчим
приписам Мінсоцполітики України не
надано суду беззаперечних та
неспростовних доказів на
підтвердження законності оспорюваного
наказу.

Враховуючи те, що звернення до
відповідача надійшли більше, ніж від
трьох інститутів громадянського
суспільства, передбачені пунктом 7
Порядку консультації з громадськістю
не були проведені, представником
відповідача не наведено обгрунтованих
доказів правомірності наказу
Мінсоцполітики України від 01 вересня
2014 року № 611 "Про реорганізацію
Житомирського державного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства",
тому суд вважає цей наказ прийнятим з
порушенням вимог чинного
законодавства та таким, що підлягає
скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними дій Мінсоцполітики щодо
видання спірного наказу, то суд звертає
увагу на наступне.

Відповідно до Положення про
Міністерство соціальної політики
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 389/2011 від
06 квітня 2011 року (далі - Положення),
Мінсоцполітики України є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади з формування та
забезпечення реалізації державної
політики у сферах зайнятості населення
та трудової міграції, трудових
відносин, соціального захисту,
соціального обслуговування населення,
волонтерської діяльності, з питань
сім'ї та дітей, оздоровлення та
відпочинку дітей, а також захисту прав
депортованих за національною ознакою
осіб, які повернулися в Україну.

Підпунктом 8 пункту 3 Положення вказано,
що одним із основних завдань
Мінсоцполітики України є, зокрема,
формування та реалізація державної
політики у сфері соціального захисту
інвалідів.

Мінсоцполітики України, відповідно до
покладених на нього завдань, здійснює
нормативно-правове регулювання,
зокрема, у сферах соціальних послуг та
соціального обслуговування населення,
соціального захисту інвалідів
(підпункт 5 пункту 4 Положення) та з
метою організації своєї діяльності
утворює, ліквідує, реорганізовує
підприємства, установи та організації,
затверджує їх положення (статути), в
установленому порядку призначає на
посади та звільняє з посад їх
керівників, формує кадровий резерв на
посади керівників підприємств, установ
та організацій, що належать до сфери
управління Мінсоцполітики України
(підпункт 8 пункту 5 Положення).

Крім того, відповідно до пункту 8
Положення, Мінсоцполітики України у
межах повноважень, на основі та на
виконання Конституції та законів
України, актів і доручень Президента
України, актів Кабінету Міністрів
України видає накази, організовує і
контролює їх виконання.

Зміст вищенаведених норм Положення
вказує на те, що саме прийняття
Мінсоцполітики України наказу від 01
вересня 2014 року № 611 й слугувало
підставою для звернення позивачів до
суду та охоплюється заявленою позовною
вимогою про його скасування.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що в частині визнання протиправними
дій відповідача щодо видання
оспорюваного наказу позов не підлягає
задоволенню, оскільки дії щодо його
прийняття є результатом реалізації
відповідачем своїх повноважень, а
зазначена позивачами вимога не є
належним способом захисту порушеного
права в контексті норм Положення.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ
Міністерства соціальної політики
України від 01 вересня 2014 року № 611 "Про
реорганізацію Житомирського
державного експериментального
протезно-ортопедичного підприємства".

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Головуючий суддя

С.В. Черноліхов

Судді

О.В. Капинос

Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 24
листопада 2014 р.