Справа № 826/3276/14
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року
м. Київ К/800/40654/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Донця О.Є.,

суддів:
Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 14.04.2014 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.07.2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Іченської М.С. про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Іченської М.С. про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.04.2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.07.2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено
без задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.04.2014 року - без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не
погоджуючись з даними рішеннями,
посилаючись на допущені судами
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.04.2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03.07.2014 року та ухвалити нову
постанову, якою задовольнити її
позовні вимоги у повному обсязі.

Реєстраційною службою Головного
управління юстиції у м. Києві подано
заперечення на касаційну скаргу, в яких
вона просить залишити касаційну скаргу
ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржувані
рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не надають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 07.08.2008 року по справі № 2-2871/08 за
ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1; 1/2 частину
квартири АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_3.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 25.08.2010 року по справі №
2в-5/10, яка набрала законної сили,
задоволено заяву представника ОСОБА_2
про вжиття заходів забезпечення позову
та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1,
квартиру АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
09.11.2011 року по справі №
2-12707/2011 було задоволено апеляційну
скаргу ОСОБА_2 Рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 07.08.2008 року
по справі № 2-2871/08 - скасовано та
постановлено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5 про розподіл майна
подружжя - відмовлено.

Відповідно до повідомлення Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності, станом на 18.03.2011 року за
ОСОБА_4 на праві власності
зареєстровано: на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, 1/2 частину квартири АДРЕСА_2,
квартира АДРЕСА_3.

31.10.2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції в м. Києві із заявою
про державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_3.

За результатом розгляду поданих
позивачкою документів, державним
реєстратором Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві
прийнято рішення від 19.11.2013 року № 8072080
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, яким ОСОБА_2
відмовлено у державній реєстрації
права власності на вказану квартиру,
оскільки заяву про державну реєстрацію
прав подано після державної реєстрації
обтяжень, встановлених щодо цього
майна.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації та їх обтяжень,
врегульовано Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно із статтею 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі:

1) договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної
сили;

6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначено Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року № 703.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
передбачено, що державну реєстрацію
прав шляхом внесення записів до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
(далі - нотаріус).

Орган державної реєстрації прав
проводить: державну реєстрацію права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно за місцем розташування
такого майна; державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно незалежно від місця розташування
такого майна; облік безхазяйного
нерухомого майна.

Пунктом 7 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
встановлено, що для проведення
державної реєстрації прав заявник
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові заяву про державну
реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заява про державну реєстрацію
подається щодо кожного об'єкта
нерухомого майна окремо.

У разі коли виникнення, перехід або
припинення права власності на житловий
будинок, будівлю або споруду
відбувається одночасно з виникненням,
переходом або припиненням у
відповідної заінтересованої особи
речових прав на земельну ділянку, на
якій вони розташовані, подається одна
заява про державну реєстрацію щодо
таких об'єктів.

Відповідно до пункту 10 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, заявник разом із
заявою про державну реєстрацію подає
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені цим
Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита.

Згідно із пунктом 27 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно, чи його
дублікат;

2) свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину,
видане нотаріусом або консульською
установою України, чи його дублікат;

4) свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
видані нотаріусом, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане державним
реєстратором відповідно до цього
Порядку;

6) свідоцтво про право власності, видане
органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

7) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком;

8) рішення про закріплення нерухомого
майна на праві оперативного управління
чи господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою;

10) рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження
(визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким встановлено сервітут
на нерухоме майно;

13) закон, яким встановлено сервітут на
нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом
органу державної влади про повернення
об'єкта нерухомого майна релігійній
організації;

15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Пунктом 16 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
визначено, що за результатами розгляду
заяви про державну реєстрацію та
документів, необхідних для її
проведення, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 23 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
передбачено, що державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідності до пункту 5 частини 1
статті 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень», у державній
реєстрації права може бути відмовлено
в разі, якщо заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону.

Як встановлено судом, ухвалою
Святошинського районного суду м. Києва
від 25.08.2010 року по справі № 2в-5/10
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1,
квартиру АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що ухвала
Святошинського районного суду м. Києва
від 25.08.2010 року по справі № 2в-5/10 про
накладення арешту скасована, та
доказів того, що арешт на квартиру
АДРЕСА_3 знято.

Враховуючи, що із заявою про державну
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_3 ОСОБА_2 звернулася до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції в м. Києві 31.10.2013
року, тобто після державної реєстрації
обтяжень, встановлених щодо спірної
квартири, суд першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшов вірного висновку про те, що
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві
Іченської М.С. від 19.11.2013 року № 8072080,
яким ОСОБА_2 відмовлено у державній
реєстрації права власності на вказану
квартиру, прийнято відповідно до вимог
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» та з дотриманням
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, що
виключає підстави його скасування.

Згідно із статтею 26 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень», записи
до Державного реєстру прав вносяться
на підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до запису та заяв про скасування
запису Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 12.12.2011 року № 3502/5, для скасування
запису Державного реєстру прав заявник
подає органові державної реєстрації
прав рішення суду про скасування
рішення державного реєстратора, що
набрало законної сили, та копії
документів, визначених у пункті 2.3
цього розділу.

Аналіз вищезазначених норм свідчить
про те, що підставою для скасування
державної реєстрації прав та їх
обтяжень є судове рішення про
скасування рішення про державну
реєстрацію прав.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не оскаржувалося
рішення про державну реєстрацію прав
на спірні квартири за ОСОБА_4, а отже
рішення суду про скасування рішення
про державну реєстрацію прав не
приймалося, та те, що позовна вимога про
зобов'язання скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_4 на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1, 1/2 частину
квартири АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3
та зобов'язання зареєструвати за
позивачкою право власності на спірні
квартири є втручанням в дискреційні
повноваження відповідача та виходить
за межі завдань адміністративного
судочинства, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов вірного висновку,
відмовивши у задоволенні позовних
вимог про зобов'язання скасувати
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,
1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та квартиру
АДРЕСА_3 та зобов'язання зареєструвати
за позивачкою право власності на
спірні квартири.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій є законними і не підлягають
скасуванню, оскільки суди, всебічно
перевіривши обставини справи, вирішили
спір у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин; в
них повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
судів щодо встановлених обставин і
правові наслідки є правильними, а
доводи касаційної скарги їх не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.04.2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03.07.2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві, державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Іченської М.С. про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз