Справа № 826/10370/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

24 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Оксененка
О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беарс логістик
центр» на ухвалу Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
жовтня 2014 року та постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Державної
податкової інспекції у Черкаському
районі Головного управління
Міндоходів у Черкаській області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беарс логістик
центр» про стягнення податкового
боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беарс логістик
центр» про стягнення податкового боргу
з плати за землю у розмірі 44727,33 грн.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції позивачем було заявлено
клопотання про відстрочення виконання
судового рішення на один рік.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року у
задоволенні клопотання про
відстрочення виконання судового
рішення відмовлено.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
жовтня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із ухвалою та
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу з підстав неповного
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, в якій просить
змінити постанову в частині
задоволення позовних вимог шляхом
вирішення питання про відстрочення
виконання рішення суду на один рік та
скасувати ухвалу.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувані рішення суду першої
інстанції - без змін, з огляду на
наступне.

Переглядаючи ухвалу Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
жовтня 2014 року колегія суддів виходить
з наступного.

11 вересня 2014 року через канцелярію
Окружного адміністративного суду м.
Києва відповідачем подано клопотання
про відстрочення виконання рішення
суду на один рік. В обґрунтування
клопотання відповідач посилається на
факт настання кризових явищ у
економіці, який визнає і держава, про що
Верховною Радою України та Кабінетом
Міністрів України було прийнято низку
нормативних актів, направлених на
подолання негативних тенденцій в
країні.

Відмовляючи у задоволенні клопотання,
суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність підстав для
відстрочення виконання судового
рішення.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 263
КАС України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що відповідачем не
надано будь - яких доказів на
обґрунтування відсутності коштів у
товариства.

Крім того, як вірно зазначено судом
першої інстанції, що клопотання
відповідачем заявлено до винесення
постанови у даній справі, що
унеможливлює відстрочити її виконання.

Також, як вірно встановлено судом
першої інстанції, виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа, що виданий за постановою у даній
справі, не відкривалося, що свідчить
про відсутність обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення.

Крім того, судом першої інстанції вірно
зазначено, що Податковим кодексом
України встановлено порядок
відстрочення грошових зобов'язань або
податкового боргу платників податків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні клопотання про
відстрочення виконання судового
рішення.

Переглядаючи постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
жовтня 2014 року колегією суддів
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідач перебуває на податковому
обліку за неосновним місцем обліку в
ДПІ у Черкаському районі Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області.

27.01.2014 року ТОВ «Беарс логістик центр»
подало до контролюючого органу
податкову декларацію з плати за землю
(земельний податок та/або орендна плата
за земельні ділянки державної або
комунальної власності) від 27.01.2014 №
за 2014 рік, в якій самостійно
нарахував орендну плату за землі в
розмірі 134886,28 грн.

Однак, у зв'язку з несплатою
товариством чергових платежів за
період з березня по травень 2014 року, у
останнього станом на 14.07.2014 року існує
заборгованість в розмірі 44727,33 грн, яка
складається з нарахованих 56202,60 грн
згідно податкової декларації, з 71,89 грн
залишку несплаченої пені, за
виключенням 11500,00 грн сплати та 47,16 грн
переплати.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
за відповідачем обліковується
заборгованість з земельного податку,
яка у зв'язку з несплатою відповідачем
підлягає стягненню.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
виходячи з наступного.

Пунктом 49.1 статті 49 ПК України
передбачено, що податкова декларація
подається за звітний період в
установлені цим Кодексом строки
контролюючому органу, в якому
перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК
України крім випадків, передбачених
податковим законодавством, платник
податків самостійно обчислює суму
податкового та/або грошового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання вважається
узгодженою.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України
визначено, що платники плати за землю
(крім фізичних осіб) самостійно
обчислюють суму податку щороку станом
на 1 січня і не пізніше 20 лютого
поточного року подають відповідному
контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями.

Згідно пункту 287.3 статті 287 ПК України
податкове зобов'язання щодо плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Пунктом 56.11 статті 56 ПК України
передбачено, що не підлягає оскарженню
грошове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1
статті 14 ПК України грошове
зобов'язання платника податків - сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, а
також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 14.1.175 пункту 14.1
статті 14 Кодексу податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Оскільки сума узгодженого грошового
зобов'язання не сплачена позивачем у
встановлені строки, тому воно
податковим боргом.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового
кодексу України у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення - рішення.

Згідно пункту 59.4 статті 59 Податкового
кодексу України податкова вимога
надсилається також платникам податків,
які самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суми
податкових зобов'язань у встановлені
цим Кодексом строки, без попереднього
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

У зв'язку із наявністю податкового
боргу, з метою його погашення,
відповідачу було направлено податкову
вимогу від 17.03.2014 року №272-25.

Отже, як вірно зазначено судом першої
інстанції, заходи, прийняті податковим
органом щодо стягнення податкового
боргу з плати за землю, не призвели до
їх погашення, строки їх добровільної
сплати вийшли, про що свідчать матеріли
справи.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги.

Відповідно до частини першої статті 200
КАС України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувані
ухвала та постанова суду першої
інстанції винесені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
з повним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстави для скасування
або зміни рішень суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Беарс
логістик центр» залишити без
задоволення, ухвалу Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
жовтня 2014 року та постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
жовтня 2014 року- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
01.12.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.М. Оксененко

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Оксененко О.М.

Федотов І.В.