Справа № 2а-167/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-167/11
Головуючий у 1-й інстанції: Кулініч
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

29 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддівСобківа Я.М.,
Кобаля М.І., Петрика І.Й.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління праці
та соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації на постанову Овруцького
районного суду Житомирської області
від 12 січня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації, Відділу
освіти Овруцької райдержадміністрації
Житомирської області про нарахування
та виплату коштів відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Овруцького
районного суду Житомирської області із
позовом до УПСЗН Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області, Відділу освіти Овруцької
райдержадміністрації Житомирської
області, в якому просив зобов'язати
відповідача провести нарахування та
виплату недоотриманої ним суми
щомісячної доплати до заробітної плати
згідно ст. 39 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01.05.2010р. по
31.10.2010р. та недоотриманої щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва за
період з 01.05.2010р. по 31.10.2010р.

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 12 січня 2011
року позов задоволено.

Відповідач - Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області не
погоджуючись з прийнятим рішенням суду
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
зазначає, що оскаржувана постанова
суду не відповідає вимогам
матеріального та процесуального
права, а саме, судом першої інстанції
неповно з'ясовано та не доведено
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду першої інстанції
не відповідають обставинам справи, в
зв'язку з чим просить скасувати
постанову суду та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні заявлених позивачем вимог.

Перевіряючи правомірність
оскаржуваного рішення, колегія суддів
виходить з положень ч. 1 ст. 195 КАС
України, згідно яким суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Враховуючи, що постанова суду першої
інстанції позивачем не оскаржується,
суд апеляційної інстанції не знаходить
підстав для перегляду зазначеного
рішення в частині, яка не оскаржується
апелянтом.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе дану справу в зв'язку з
неприбуттям, належно повідомлених про
дату, час і місце судового засідання,
жодної з осіб, які беруть участь у
справі, в судове засідання, розглядати
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних в ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_4 зареєстрований та
постійно проживає в селі Можари,
Овруцького району, Житомирської
області. Відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 106 від
23.07.1991, смт. Лугини Житомирської області
віднесено до зони гарантованого
добровільного відселення.

Позивач на момент виникнення спірних
правовідносин працював на посаді
вчителя в Можарівській
загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів
Овруцького району, Житомирської
області та має статус громадянина,
який потерпів від Чорнобилської
катастрофи категорії ІІІ, що
підтверджується наявною в справі
копією посвідчення серії НОМЕР_1.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у зоні
гарантованого добровільного
відселення - 40% від мінімальної
заробітної плати.

Згідно абз.3 ч.1 ст. 39 вказаного Закону,
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення у зоні
гарантованого добровільного
відселення, провадиться доплата в
розмірі двох мінімальних заробітних
плат.

Колегією суддів встановлено, що
відповідачем вказані доплати
виплачувались позивачу у розмірах,
визначених постановою КМ України № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що є значно меншими від
встановлених законом розмірів.

Вирішуючи питання про те, положення
якого Закону підлягають застосуванню
для вирішення спірних правовідносин,
колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ст. 75 Конституції
України, Верховна Рада України є єдиним
органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Водночас Конституційний Суд України у
пункті 3 мотивувальної частини рішення
від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про
набуття чинності Конституцією України
зазначив: «Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше».

Відповідно до ч. 3 ст. 150 Конституції
України, рішення Конституційного Суду
України є обов'язковими до виконання на
території України.

В свою чергу, частиною 1 статті 99 КАС
України передбачено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Аналізуючи норми чинного
законодавства, колегія суддів при
ходить до висновку про наявність у
позивача права на отримання щомісячної
доплати до заробітної плати згідно ст.
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та щомісячної грошової
допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва за період з
01.05.2010р. по 31.10.2010р. (в межах вимого
даного позову з урахуванням
шестимісячного строку звернення до
суду за захистом порушених прав, свобод
та інтересів).

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно ч. 10 статті 1832 КАС України, у разі
оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, ухвала суду апеляційної
інстанції по такій справі є остаточною
і оскарженню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації - залишити без
задоволення.

Постанову Овруцького районного суду
Житомирської області від 12 січня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків М.І. Кобаль І.Й.
Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Кобаль М.І.

Петрик І.Й.