Справа № 813/6708/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2014 року
Справа № 813/6708/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області,
Управління Державної казначейської
служби у Галицькому районі м. Львова
про стягнення бюджетного
відшкодування з податку на додану
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернулося
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» (далі - позивач,
ТОВ «Львівська ізоляторна компанія») з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
відповідач 1, ДПІ у Галицькому районі м.
Львова), Управління Державної
казначейської служби України у
Галицькому районі м. Львова (далі -
відповідач 2, УДКС України в Галицькому
районі м. Львова), в якому просить
стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що ним до податкового
органу подано податкові декларації з
податку на додану вартість за липень,
серпень, вересень 2010 року та у графах 25.1
декларацій заявлено до бюджетного
відшкодування на розрахунковий
рахунок ПДВ на суму 637188,00 грн., 590091,00
грн., 580608,00 грн. відповідно. За
результатами проведених позапланових
виїзних перевірок ТОВ «Львівська
ізоляторна компанія» з питань
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
відповідні періоди складено акти
перевірок (за період липень, серпень 2010
року від 21.12.2010 року та за вересень 2010
року - від 02.03.2011 року), якими
встановлено завищення суми ПДВ за
підставі яких прийнято податкові
повідомлення-рішення. Позивач не
погоджуючись з такими, оскаржив їх у
судовому порядку. Постановами
Львівського окружного
адміністративного суду у справі №
2а-559/11/1370 та у справі 2а-3265/11/1370 вказані
податкові повідомлення-рішення
скасовані. Відповідно до ухвал
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.07.2014 року
та від 16.09.2014 року вказані постанови
залишені без змін, тобто набрали
законної сили, проте суми ПДВ
товариству так і не відшкодовані. З
огляду на вказане, позивач звернувся із
позовом до суду.
Представник позивача у судових
засіданнях позовні вимоги підтримав
повністю з підстав, що викладені у
позовній заяві, просив
адміністративний позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову
заперечив повністю із підстав,
викладених у письмових запереченнях
/а.с.91-93/. Зазначив, що відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 1232 від 27.12.2010 року «Про затвердження
порядку проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок»,
ДПС України зобов'язано здійснити
ретельне відпрацювання всієї суми
податкового кредиту платника по
ланцюгу до виробника сировини та
відпрацювати зазначені розбіжності та
ризики. Зазначив, що процедура судового
оскарження відповідних податкових
повідомлень-рішень ще не закінчена,
оскільки на розгляді Вищого
адміністративного суду перебувають
касаційні скарги відповідача. Просив у
задоволенні адміністративного позову
Відповідач 2 явки уповноваженого
представника у судові засідання не
забезпечив, про дату, час і місце
судових засідань повідомлений
належним чином, заперечень, клопотань
про відкладення розгляду справи чи
іншого змісту не подавав.
Суд заслухав пояснення представників
позивача та відповідача, з'ясував
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги і заперечення та ті, які
мають інше значення для вирішення
справи, повно, всебічно та об'єктивно
дослідив докази у справі, та, -
ТОВ «Львівська ізоляторна компанія»
подано Державній податковій інспекції
у м. Львові податкові декларації з
податку на додану вартість за липень,
серпень, вересень 2010 року /а.с.7-30/.
В рядках 25.1 вказаних декларацій «Сума,
що підлягає бюджетному відшкодуванню
на рахунок платника податку» визначено
наступні суми до відшкодування: 590091,00
грн. (серпень 2010 року), 637188,00 грн. (липень
2010), 580608,00 грн. (вересень 2010 року) /а.с.8, 16,
В період з 25.11.2010 року по 15.12.2010 року
Державною податковою інспекцією у м.
Львові проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Львівська ізоляторна
компанія» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
липень, серпень 2010 року, яка виникла за
рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в травні, червні та липні
2010 року, про що складено акт №
1102/23-4/30823262 від 21.12.2010 року /а.с.31-38/.
Вказаним актом зафіксовано, що
позивачем завищено суми ПДВ, що
підлягає бюджетному відшкодуванню за
На підставі вказаного акту прийняте
податкове повідомлення-рішення №
серпень 2010 року /а.с.39/.
Таке податкове повідомлення-рішення
оскаржене у судовому порядку, та
постановою Львівського окружного
адміністративного суду у справі №
2а-599/11/1370 від 15.06.2011 року визнане
протиправним та скасоване /а.с.40-44/.
Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду вказану
постанову суду залишено без змін
Крім того, ДПІ у Галицькому м. Львова
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок підприємства за вересень 2010
року, про що складено акт № 246/23-409/30823262
від 02.03.2011 року /а.с.49-55/. Вказаним актом
зафіксовано завищення бюджетного
відшкодування за вересень 2010 року на
Відповідачем, на підставі вказаного
акту перевірки прийнято податкове
Позивач, не погоджуючись із таким
податковим повідомленням-рішенням,
звернувся до суду із позовом про його
скасування. Постановою Львівського
окружного адміністративного суду у
справі 2а-3265/11/1370 від 19.05.2011 року таке
визнано протиправним та скасоване.
Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.07.2014 року
таке рішення суду першої інстанції
залишено без змін /а.с.60-63/.
24.09.2014 року позивач, з врахуванням того,
що такі судові рішення набрали
законної сили, звернувся до ДПІ у
Галицькому районі м. Львова про
відшкодування вказаних сум ПДВ /а.с.64/.
Однак, станом на момент звернення до
суду із адміністративним позовом, такі
суми позивачу не повернуті.
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.
Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
Згідно з п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03
квітня 1997 року №168/97-ВР (далі - Закон №
168) та п.1.1 Наказу ДПА України,
Держказначейства України «Про
затвердження Порядку відшкодування
ПДВ» №209/72 від 02.07.1997 року (далі - Наказ
№209), які були чинні на момент
виникнення спірних правовідносин,
бюджетне відшкодування - це сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
визначено пунктом 7.7. Закону № 168.
Згідно з пп. 7.7.1 Закону № 168 - сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пп. 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені законом для
відповідного податкового періоду. При
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.
Підпунктом 7.7.2 пункту 7.2 ст.7 Закону № 168
передбачено, якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то: згідно з
пунктом "а" бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів (послуг) у попередньому
податковому періоді постачальникам
таких товарів (послуг); згідно з пунктом
"б" залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.
Підпунктом 5.12.2 Наказу ДПА України від
30.05.1997 року №166 "Про затвердження форми
податкової декларації та Порядку її
заповнення і подання" встановлено, що
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).
Сума податку, фактично сплачена у
попередніх податкових періодах,
визначається із сум, які були включені
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду та не
брали участі у розрахунках бюджетного
відшкодування протягом попередніх
податкових періодів або не погашали
податкові зобов'язання наступних
звітних періодів (рядок 24).
Платник податку може прийняти
самостійне рішення про зарахування
належної йому повної суми бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку наступних
податкових періодів. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
наслідками звітного періоду, в якому
виникає право на подання заяви про
отримання бюджетного відшкодування
згідно з нормами цієї статті. При
прийнятті такого рішення зазначена
сума не враховується при розрахунку
сум бюджетного відшкодування
наступних податкових періодів (пп. 7.7.3
п. 7.7 ст. 7 Закону № 168).
Згідно з п.п.7.7.4. ст.7 Закону № 168 та
пунктом 2.4 Наказу № 209 платник податку,
який має право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації.
Згідно з підп.7.7.5 п.7.7 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", протягом 30 днів, наступних за
днем отримання податкової декларації,
податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.
Податковий орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після закінчення
перевірки надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню з
бюджету. У відповідності до вимог підп.
7.7.6 п. 7.7 статті 7 зазначеного Закону, на
підставі отриманого висновку
відповідного податкового органу орган
державного казначейства надає
платнику податку зазначену у ній суму
бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку податкового органу.
Підпунктом 7.7.8 пункту 7.7 статті 7 Закону
№ 168 передбачено, що у разі, коли за
результатами перевірки сум податку,
заявлених до відшкодування, платник
податку або податковий орган
розпочинає процедуру
адміністративного оскарження,
податковий орган не пізніше наступного
робочого дня за днем отримання
відповідного повідомлення від
платника або ухвали суду про порушення
справи, зобов'язаний повідомити про це
орган державного казначейства. Орган
державного казначейства призупиняє
процедуру відшкодування в частині
оскаржуваної суми до прийняття
остаточного рішення з
адміністративного або судового
оскарження. Після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження податковий орган протягом
п'яти робочих днів, наступних за днем
отримання відповідного рішення,
зобов'язаний надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.
Таким чином, за змістом вказаних норм,
право позивача на бюджетне
відшкодування виникає через 40 днів
після отримання податкової декларації
з податку на додану вартість
податковим органом, а в разі судового
оскарження суми бюджетного
відшкодування протягом 5-ти робочих
днів наступних за днем отримання
відповідного рішення.
Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 КАС України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.
Судом з матеріалів адміністративної
справи, встановлено, що ТОВ «Львівська
ізоляторна компанія» одночасно із
поданням декларацій за липень 2010 року,
серпень 2010 року, вересень 2010 року
подано заяви про повернення суми
бюджетного відшкодування відповідно
до п. 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість, визначені у
відповідних податкових деклараціях
/а.с.12, 20, 28/ у наступних розмірах: за
серпень 2010 року - 590091,00 грн., за липень 2010
року - 637188,00 грн.; за вересень 2010 року -
Із заявлених до бюджетного
відшкодування сум податку на додану
вартість платнику повернено лише
частину. Тобто позивач не отримав
2010 року, щодо яких прийняті вищевказані
податкові повідомлення - рішення, які
визнані протиправними та скасовано.
Крім того судом встановлено, що позивач
звернувся до відповідача з листом від
24.09.2014 року № 03.12-611 про здійснення
заходів з відшкодування вказаних сум
ПДВ у зв'язку із набранням вказаними
рішеннями законної сили.

Відповідно до підп. 7.7.8 п. 7.7 ст. 7 Закону
№ 168 У разі, коли за результатами
перевірки сум податку, заявлених до
відшкодування, платник податку або
податковий орган розпочинає процедуру
адміністративного оскарження,
податковий орган не пізніше наступного
робочого дня за днем отримання
відповідного повідомлення від
платника або ухвали суду про порушення
справи, зобов'язаний повідомити про це
орган державного казначейства. Орган
державного казначейства призупиняє
процедуру відшкодування в частині
оскаржуваної суми до прийняття
остаточного рішення з
адміністративного або судового
оскарження.

Після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження податковий орган протягом
п'яти робочих днів, наступних за днем
отримання відповідного рішення,
зобов'язаний надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.

Аналогічні положення викладені в п. 200.15
ст. 200 Податкового кодексу України.

Таким чином, після набрання законної
сили судовим рішенням, Державне
казначейство України зобов'язане
поновити процедуру бюджетного
відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Частиною 2 ст. 257 КАС України
передбачено, що судове рішення, яке
набрало законної сили або яке належить
виконати негайно, є підставою для його
виконання.

Як зазначалось вище, судові рішення про
скасування податкових
повідомлень-рішень набрали законної
сили, отже орган Державної податкової
служби протягом п'яти робочих днів, що
настали за днем отримання відповідного
рішення, зобов'язаний був подати органу
Державного казначейства України
висновок із зазначенням суми податку,
що підлягає відшкодуванню з бюджету, а
відповідний орган Державної
казначейської служби України, в свою
чергу, зобов'язаний був здійснити
бюджетне відшкодування на користь
позивача в розмірах: за липень 2010 року в
сумі 49972,00 грн.; за серпень 2010 року в сумі
в сумі 36727,89 грн.; за вересень 2010 року в
сумі 12594,35 грн.

З врахуванням вищевказаного,
покликання представника відповідача 1
на те, що контролюючим органом подано
касаційні скарги на судові рішення, суд
до уваги не бере, оскільки судові
рішення уже набрали законної сили, а
саме клопотання не підтверджене
жодними доказами.

Враховуючи, що обґрунтованість
заявлених сум податку на додану
вартість та неправомірність винесення
відповідачем 1 податкових
повідомлень-рішень про зменшення сум
бюджетних відшкодувань з ПДВ у
відповідних розмірах, підтверджені
судовими рішеннями в інших справах, що
набрали законної сили, і не потребують
додаткового доказування в силу
приписів ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку, що вимоги
товариства з обмежено
відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» є обґрунтованими,
підтвердженими належними доказами
долученими до матеріалів справи та
слід задовольнити.

Щодо судових витрат, то відповідно до
вимог ст. 94 КАС України, такі слід
повернути позивачу.

До матеріалів справи долучено платіжне
доручення № 10216 від 23.09.2014 року,
відповідно до якого позивачем, при
зверненні до Львівського окружного
адміністративного суду сплачено
судовий збір у сумі 182,70 грн., та з
врахуванням вищевикладеного такий
належить повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86,
128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» (м. Львів, вул.
Новаківського О., 14; ) суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за липень 2010 року у
сумі 49972 (сорок дев'ять тисяч дев'ятсот
сімдесят дві) грн. 00 коп.; за серпень 2010
року у сумі 36727 (тридцять шість тисяч
сімсот двадцять сім) грн. 00 коп.; за
вересень 2010 року у сумі 12594 (дванадцять
тисяч п'ятсот дев'яносто чотири) грн. 00
коп.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Львівська
ізоляторна компанія» (м. Львів, вул.
Новаківського О., 14; )
судовий збір у сумі 182 (сто вісімдесят
дві) грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 16.20 год. 01.12.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.