Справа № 2а-0770/3950/11
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа №
876/7621/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Кухтея Р.В., Дяковича В.П.,

з участю секретаря судових засідань
Гелецького П.В.,

представника позивача
Батрина І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Кушницької сільської ради Іршавського
району Закарпатської області на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі за її позовом до
державної фінансової інспекції
Закарпатської області про визнання
протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2011 року Кушницька сільська
рада Іршавського району Закарпатської
області (далі - Сільрада) звернулося до
суду з адміністративним позовом, у
якому просила про визнання
протиправними та скасування пункти 2,4,5
вимоги контрольно-ревізійного відділу
в Іршавському районі
контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області (далі - КРВ)
№07-11/669 від 20.10.2011 року,
правонаступником якого є державна
фінансова інспекція Закарпатської
області (далі - ДФІ).

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі № 2а-0770/3950/11 у
задоволенні позову було відмовлено.

Позивач Сільрада у своїй апеляційній
скарзі просило скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
про задоволення її позову у повному
обсязі.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовувало тим, що предметом спору
є оскарження вимоги КРВ № 07-11/669 від
20.10.2011 року «Про усунення недоліків та
порушень» (далі - Вимога), прийнятої за
результатами проведення планової
ревізії стану дотримання бюджетного
законодавства та
фінансово-господарської діяльності
Сільради за період з 01.01.08 по 30.06.11, в
частині її пунктів 2, 4, 5.

Зазначеними пунктами позивача
зобов'язано провести
претензійно-позовну роботу щодо
повернення коштів: на суму 20902,36 грн.
зайво виплачених сільському голові як
премії та матеріальні допомоги для
вирішення соціально-побутових потреб
(п. 2 вимоги); на суму 3713,24 грн.
відшкодування вартості телефонних
розмов у приватних цілях (п. 4 вимоги);
стягнути 5850 грн. отриманих за
використання особистого автомобіля у
службових цілях (п. 5 вимоги).

Сільрада вважає, що вимоги відповідача
в оскаржуваній частині є
безпідставними, оскільки відповідні
виплати здійснені законно.

Представник позивача у ході
апеляційного розгляду підтримав
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
та просив задовольнити її у повному
обсязі.

Представник відповідача на виклик
апеляційного суду не прибув, що не
перешкоджає розгляду справи у
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
КРВ, правонаступником якого є ДФІ,
проводячи ревізію стану дотримання
бюджетного законодавства щодо
складання і виконання бюджету та
фінансово-господарської діяльності
Сільради за період з 01.01.2008 року по
30.06.2011 року, та пред'являючи вимогу про
усунення недоліків та порушень, які
виявленні в ході планової ревізії, діяв
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам апелянта,
що викладені у апеляційній скарзі, суд
першої інстанції виходить із таких
міркувань.

Згідно з положеннями пункту 7 статті 10
Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні» у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин (далі - Закон № 2939-XII),
державній контрольно-ревізійній
службі надано право пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведеної норми дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Відтак апеляційний суд вважає, що у
органу державного фінансового
контролю наявне право заявляти вимогу
про усунення порушень, виявлених у ході
перевірки підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

Збитки стягуються у судовому порядку
за позовом органу державного
фінансового контролю, правильність їх
обчислення перевіряє суд, який
розглядає цей позов.

З огляду на викладене апеляційний суд
вважає, що орган державного
фінансового контролю не повинен
перекладати необхідність звернення до
суду з позовом про відшкодування
виявлених збитків на підконтрольну
установу, а самостійно звертатися до
суду з відповідним позовом з метою
реалізації покладених на нього
обов'язків по захисту майнових
інтересів держави.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору судом
першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального права, а
мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Кушницької
сільської ради Іршавського району
Закарпатської області задовольнити.

Скасувати постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2013 року та прийняти нову, якою
позов Кушницької сільської ради
Іршавського району Закарпатської
області задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
пункти 2, 4, 5 вимоги
контрольно-ревізійного відділу в
Іршавському районі
контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області № 07-11/669 від 20
жовтня 2011 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Р.В.Кухтей

Постанова у повному обсязі складена 20
листопада 2014 року.