Справа № 490/1676/14-а
Суддя: Подзігун Г. В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
нп 2-а/490/1182/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина )

13 листопада 2014 року

Центральний районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого судді -
Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко
Т.О.,

за участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

представників третіх осіб -
Спіріної О.М.

Меленчук Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Миколаєва
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Миколаївської міської ради, треті
особи Вище професійне училище
судобудування Управління освіти і
науки Миколаївської обласної
державної адміністрації, Служба у
справах дітей адміністрації
Корабельного району Виконкому
Миколаївської міської ради, про
відновлення порушених прав дитини
позбавленої батьківського піклування.

Керуючись ст.ст. 2, 7- 12, 70, 71, 136, 159- 163 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволені позову - відмовити.

Апеляційну скаргу може бути подано до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Центральний районний суд м.Миколаєва
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови.

Суддя
Подзігун Г.В.

Справа №490/1676/14-а

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року

Центральний районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого судді -
Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко
Т.О.

за участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

представників третіх осіб -
Спіріної О.М.

Меленчук Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Миколаєва
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Миколаївської міської ради, треті
особи Вище професійне училище
судобудування Управління освіти і
науки Миколаївської обласної
державної адміністрації, Служба у
справах дітей адміністрації
Корабельного району Виконкому
Миколаївської міської ради, про
відновлення порушених прав дитини
позбавленої батьківського піклування,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
Виконавчого комітету Миколаївської
міської ради в якому просив зобов'язати
відповідача поставити його на
квартирний облік як особу, що має право
на позачергове отримання житла та
забезпечити благоустроєним жилим
приміщенням для постійного проживання.
В обгрунтування вимог позову вказував,
що він є дитиною позбавленою
батьківського піклування, а за такого в
силу ч.1 ст.33 Закону України "Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування" має право зараховуватися
на квартирний облік та соціальний
квратирний облік за місцем походження
або проживання. Оскільки м.Миколаїв є
місцем походження його батьків та в
цьому місті він проживав разом з
батьком, вважає що має право на
позачергове отримання житла саме в
цьому місті.

В судовому засіданні позивач та його
представник вимоги позову підтримали,
посилаючись на обставини, що викладені
в позовній заяві.

Представник відповідача Статкевська
І.С. проти задоволення позову
заперечувала, посилаючись на те, що
місто Миколаїв не є ні місцем
походження не місцем проживання ОСОБА_1

Представники третіх осіб вимоги
позову підтримали та просили про їх
задоволення.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши доводи позову,
дослідивши письмові докази, судом
встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1, про що
07.10.1993 року Відділом РАЦС Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області до книзі
реєстрації актів про народження
внесений актовий запис №20. Згідно
вказаного акту його батьками є ОСОБА_7
та ОСОБА_6, місцем народження є м.
Неданчичі Ріпкинського району
Чернігівської області.(а.с.7)

15.04.1994 року рішенням Славутичського
міського суду Київської області ОСОБА_1
було відібрано від його батьків ОСОБА_8
та ОСОБА_7 без позбавлення їх
батьківських прав. (а.с.8-10)

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, вказаним рішенням
встановлено, що на момент розгляду
справи, його батько ОСОБА_7 мешкав в
м.Миколаєві, мати ОСОБА_6 відбувала
покарання в місцях позбавлення волі. За
місцем проживання сім'ї в м.Миколаєві
батьком не були створені належні для
проживання малолітньої дитини умови
(а.с.8), що стало підставою для прийняття
такого рішення. Вказане, на його думку,
є доказом що його місцем походження є
м.Миколаїв.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с.11).

23.11.1999 року мати позивача ОСОБА_6
відмовилася від своїх батьківських
прав у відношені неповнолітнього сина
ОСОБА_1 Заява посвідчена приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с.12)

27.02.2004 року рішенням виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
№227 ОСОБА_1 було направлено до
Миколаївської загальноосвітньої школи
соціальної реабілітації на повне
державне забезпечення, де він навчався
з 15.12. по 31.09.2008 року. (а.с.13,14)

01.09.2008 року позивач поступив до Вищого
професійного училища судобудування
Управління освіти і науки
Миколаївської облдержадміністрації.
На час навчання проживав та був
зареєстрований у гуртожитку училища у
м.Миколаєві за адресою: АДРЕСА_1.

В квтіні 2010 року керівництво училища
зверталось до Миколаївського міського
голови з проханням поставити ОСОБА_1 на
квартирний облік і облік на соціальне
житло. При цьому зазначалось, що згідно
рішення Миколаївської міської ради
№1201/08 від 09.12.2003 року ОСОБА_1 власного
житла в м.Миколаєві не має. (а.с.30,31,32)

Як пояснив позивач, в липні 2013 року він
звернувся до адміністрації ВПУС за
довідкою форми 4 та дізнався, що його
було знято з реєстрації місця
проживання. На підтвердження йому було
надано талон зняття з реєстрації місця
проживання в України від 22.03.2012 року
(а.с.21). В серпні 2013 року ним отриманий
витяг з рішення виконавчого комітету
Миколаївської міської ради №797 від
22.08.2013 року, з якого вбачається, що
ОСОБА_1 відмовлено у виключені до
списку громадян, які користуються
правом першочергового отримання жилих
приміщень. (а.с.22). При цьому він вважає,
що відповідачем порушено його право
першочергового отримання житла.

Однак з позицією позивача погодитися
не можна виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України
передбачено, що дитинство охороняється
державою.

Відповідно до статті 47
Конституції України кожен має право на
житло. Громадянам, які потребують
соціального захисту, житло надається
державою та органами місцевого
самоврядування безоплатно або за
доступну для них плату відповідно до
закону.

Статтею 18 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачено, що держава
забезпечує право дитини на проживання
в таких санітарно-гігієнічних та
побутових умовах, що не завдають шкоди
її фізичному та розумовому розвитку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування» дитина-сирота - дитина, в
якої померли чи загинули батьки; статус
дитини-сироти та дитини, позбавленої
батьківського піклування, - визначене
відповідно до законодавства становище
дитини, яке надає їй право на повне
державне забезпечення і отримання
передбачених законодавством пільг та
яке підтверджується комплектом
документів, що засвідчують обставини,
через які дитина не має батьківського
піклування; особи із числа дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування, - особи віком від 18 до 23
років, у яких у віці до 18 років померли
або загинули батьки, та особи, які були
віднесені до дітей, позбавлених
батьківського піклування.

Пункт 5 частини 1 ст. 3
вищезазначеного нормативно-правового
акту наголошує на тому, що основними
засадами державної політики щодо
соціального захисту дітей-сиріт і
дітей, позбавлених батьківського
піклування, а також осіб з їх числа є в
тому числі захист майнових, житлових та
інших праві та інтересів таких дітей.

У підпункті 2 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» законодавець вказує, що до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належить облік
громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов; розподіл та надання
відповідно до законодавства житла, що
належить до комунальної власності;
вирішення питань щодо використання
нежилих приміщень, будинків і споруд,
що належать до комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЗУ «Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування» діти-сироти та діти,
позбавлені батьківського піклування,
які досягли 16 років, у разі
відсутності в таких дітей житла мають
право зараховуватися на квартирний
облік та соціальний квартирний облік
за місцем їх походження або
проживання до встановлення опіки,
піклування, влаштування в прийомні
сім'ї, дитячі будинки сімейного типу,
заклади для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
за заявою опікуна чи піклувальника,
прийомних батьків,
батьків-вихователів, адміністрації
закладу, де проживає дитина, або органу
опіки та піклування. Після досягнення 18
років такі діти протягом місяця
забезпечуються соціальним житлом до
надання їм благоустроєного житлового
приміщення для постійного проживання.

Згідно пункту 56 «Порядку
провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№866 від 24.09.2008 року, у разі коли у
дитини-сироти та дитини, позбавленої
батьківського піклування, відсутнє
житло, яке належить їй на праві
власності (користування), або якщо
повернення до нього неможливе, після
досягнення дитиною 16-річного віку
служба у справах дітей за місцем
походження або проживання дитини з
урахуванням її бажання подає районній,
районній у м. Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчому
органові міської, районної у місті,
сільської, селищної ради документи
дитини, необхідні для взяття її на
облік громадян, які потребують
поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Житлового
Кодексу Української РСР, діти-сироти та
діти, позбавлені батьківського
піклування, які досягли 16 років, а також
особи з їх числа беруться відповідними
органами місцевого самоврядування на
облік громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, за місцем їх
походження або проживання до
влаштування в сім'ї громадян, заклади
для дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону України
«Про охорону дитинства» діти-сироти та
діти, позбавлені батьківського
піклування, які до передачі під опіку
чи піклування, влаштування в дитячі
будинки сімейного типу, прийомної
сім'ї, заклади для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
не мали впорядкованого житла або
вселення яких у приміщення, що
зберігалося за ними, неможливе
внаслідок його знищення чи пошкодження
або з інших поважних причин, що
унеможливлюють проживання там цих
дітей, забезпечуються позачергово
впорядкованим житлом за місцем їх
походження або місцем проживання до
влаштування в сім'ї громадян,
відповідні заклади в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Стаття 46 Житлового кодексу України
наголошує на тому, що позачергою жиле
приміщення надається дітям-сиротам та
дітям, позбавленим батьківського
піклування, після завершення терміну
перебування у сім'ї опікуна чи
піклувальника, прийомній сім'ї,
дитячому будинку сімейного типу,
закладах для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
а також особам з їх числа у разі
відсутності житла або неможливості
повернення займаного раніше жилого
приміщення в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 народився в м.
Неданчичі Ріпкинського району
Чернігівської області та був знятий з
реєстрації у гуртожитку АДРЕСА_1.
Жожного належного доказу на
підтвердження того, що місцем
проживання ОСОБА_1 є м.Миколаїв, за час
розгляду справи суду не надано.

Вказане свідчить, що ОСОБА_1 не має
права на першочергове отримання житла
в місті Миколаєві.

За такого в задоволенні позову слід
відмовити за безпідставністю його
вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 7- 12, 70, 71, 136, 159- 163 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволені позову - відмовити.

Апеляційну скаргу може бути подано до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Центральний районний суд м.Миколаєва
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови.

Суддя
Подзігун Г.В.