Справа № 816/3641/14
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року м. Полтава Справа №
816/3641/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубовик
О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до Управління
Укртрансінспекції у Полтавській
області про визнання протиправними та
скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2014 року позивач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФО-П
ОСОБА_2, позивач) звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Укртрансінспекції у
Полтавській області (далі - відповідач)
про визнання протиправними та
скасування постанов від 11.08.2014 №032466 та
№032467.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при
винесенні оскаржуваних постанов
відповідачем не дотримано положень
нормативно-правових актів, якими
регулюються спірні правовідносини.
Договір (поліс) обов'язкового
особистого страхування водіїв від
нещасних випадків на транспорті не
входить до визначеного у статті 48
Закону України "Про автомобільний
транспорт" переліку документів, на
підставі яких виконуються вантажні
перевезення. При цьому, в наявності у
позивача мається договір обов'язкового
особистого страхування від нещасних
випадків на транспорті від 20.09.2013
№35-1601-00005. Відсутність тахокарт в
кількості 1+28 за поточний тиждень та
попередні 28 календарних днів
пояснюється тим, що транспортний засіб
у певні дні, відповідно до виданої
довідки, не здійснював рух у зв'язку з
проведенням його дрібного ремонту та
обслуговування, а також у зв'язку з
вихідними днями. Крім того, у
подорожньому листі №204624 вантажного
автомобіля Рено-340 /державний номерний
знак НОМЕР_1/ під керуванням водія
ОСОБА_3, в порушення пункту 21 Порядку
здійснення контролю на автомобільному
транспорті, відсутні записи посадових
осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
мотивів, наведених у позовній заяві,
просив позов задовольнити та скасувати
постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт.

В судовому засіданні 23.10.2014 представник
відповідача проти задоволення
позовних вимог заперечувала,
посилаючись на те, що оскаржувані
постанови прийняті у чіткій
відповідності до вимог чинного
законодавства. В судове засідання,
призначене на 24.11.2014, відповідач явку
свого уповноваженого представника не
забезпечив.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_2)
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 10.10.2001, номер запису
про державну реєстрацію 2 005770
(а.с. 6).

Статтею 6 Закону України "Про
автомобільний транспорт" від 05.04.2001
№2344-ІІІ передбачено, що державному
контролю підлягають усі транспортні
засоби українських та іноземних
перевізників, що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів і
вантажів на території України.
Державний контроль автомобільних
перевізників на території України
здійснюється шляхом проведення
планових, позапланових і рейдових
перевірок (перевірок на дорозі).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті, який
встановлює процедуру здійснення
такого контролю (далі - Порядок №1567).

Органами державного контролю на
автомобільному транспорті (далі -
органи державного контролю) є
Укртрансінспекція, її територіальні
органи - управління в Автономній
Республіці Крим, обласні, Київське та
Севастопольське міські, районні
управління (пункт 3 Порядку №1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567
державний контроль на автомобільному
транспорті (далі - державний контроль)
здійснюється посадовими особами
органу державного контролю (далі -
посадові особи) у форменому одязі, які
мають відповідне службове посвідчення,
направлення на перевірку, сигнальний
диск (жезл) та індивідуальну печатку,
шляхом проведення планових,
позапланових та рейдових перевірок
(перевірок на дорозі).

Згідно пункту 14 Порядку №1567 рейдова
перевірка транспортних засобів
проводиться в будь-який час на окремо
визначених ділянках дороги, маршрутах
руху, автовокзалах, автостанціях,
автобусних зупинках, місцях посадки та
висадки пасажирів, стоянках таксі і
транспортних засобів, місцях
навантаження та розвантаження
вантажних автомобілів, місцях
здійснення габаритно-вагового
контролю, під час виїзду з підприємств
та місць стоянки, на інших об'єктах, що
використовуються суб'єктами
господарювання для забезпечення
діяльності автомобільного транспорту.

Рейдова перевірка проводиться групою
посадових осіб у кількості не менш як
дві особи. Під час проведення такої
перевірки можливе застосування
спеціалізованих автомобілів, на яких
розміщений напис "Укртрансінспекція",
та використання спеціального
обладнання, призначеного для перевірки
дотримання водіями Європейської угоди,
здійснення габаритно-вагового
контролю (пункт 16 Порядку №1567).

Пунктом 15 вказаного Порядку визначено,
що під час проведення рейдової
перевірки, зокрема, перевіряється
наявність визначених статтями 39 і 48
Закону документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом; додержання
водієм вимог Європейської угоди щодо
роботи екіпажів транспортних засобів,
які виконують міжнародні автомобільні
перевезення (ЄУТР).

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі
виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт за
формою згідно з додатком 3.

Судом встановлено, що державними
інспекторами Управління
Укртрансінспекції у Кіровоградській
області 14.06.2014 відповідно до
направлення на перевірку №020801 від
13.06.2014 на автодорозі М-12
Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка
проведено рейдову перевірку
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
відносно транспортного засобу марки
Renault НR340, державний номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3
Вказаний транспортний засіб
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 належить ОСОБА_2

За результатами рейдової перевірки
складено акт від 14.06.2014 №062918 (а.с. 40).

В ході перевірки встановлено порушення
позивачем законодавства про
автомобільний транспорт - надання
послуг з перевезення вантажу на
договірних умовах без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтею 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт", а саме,
неоформлені заповнені тахокарти у
кількості, що передбачена ЄУТР, та
договір (поліс) обов'язкового
особистого страхування водіїв від
нещасних випадків на транспорті на
водія ОСОБА_3

На адресу позивача направлялося
повідомлення про розгляд справи про
порушення законодавства про
автомобільний транспорт від 02.07.2014
№2373/5/59-14, яке отримане ним 04.08.2014 (а.с. 39
зі звороту).

11.08.2014 за участі позивача, який, як
стверджує відповідач, не надав
відповідних документів на
спростування допущених порушень,
відбувся розгляд справи щодо допущених
останнім порушень законодавства про
автомобільний транспорт, в результаті
якого винесені:

- постанова від 11.08.2014 №032466 про
застосування до позивача
адміністративно-господарського штрафу
відповідно до абзацу 3 частини 1 статті
60 Закону України "Про автомобільний
транспорт" у розмірі ста
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян в сумі 1700,00 грн (а.с. 8);

- постанова від 11.08.2014 та №032467 про
застосування до позивача
адміністративно-господарського штрафу
відповідно до абзацу 8 частини 1 статті
60 Закону України "Про автомобільний
транспорт" у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян в сумі 340,00 грн (а.с. 9).

Вказані постанови направлялися на
адресу позивача та були отримані
останнім 28.08.2014 (а.с. 39).

Із вказаними постановами позивач не
згоден, у зв'язку з чим оскаржив їх до
суду.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові
від 11.08.2014 №032466 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
відповідно до абзацу 3 частини 1 статті
60 Закону України "Про автомобільний
транспорт" у розмірі ста
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян в сумі 1700,00 грн, суд виходить з
наступного.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про
автомобільний транспорт" (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
законодавство про автомобільний
транспорт складається із цього Закону,
законів України "Про транспорт", "Про
дорожній рух", чинних міжнародних
договорів та інших нормативно-правових
актів у сфері автомобільних
перевезень.

Статтею 30 Закону України "Про
автомобільний транспорт" передбачено,
що автомобільний перевізник, який
здійснює перевезення пасажирів на
договірних умовах, зобов'язаний,
зокрема, забезпечувати водіїв
необхідною документацією.

Відповідно до положень статті 34
вказаного Закону автомобільний
перевізник повинен, зокрема,
виконувати вимоги цього Закону та
інших законодавчих і
нормативно-правових актів України у
сфері перевезення пасажирів та/чи
вантажів.

Згідно зі статтею 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" автомобільні
перевізники, водії повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення. Документами для
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів є: для автомобільного
перевізника - документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством; для водія -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

Тобто, перелік документів, зазначених в
статті 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт", не є
вичерпним.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про транспорт" нормативні акти, які
визначають умови перевезень, порядок
використання засобів транспорту,
шляхів сполучення, організації безпеки
руху, охорони громадського порядку,
пожежної безпеки, санітарні та
екологічні вимоги, що діють на
транспорті, є обов'язковими для
власників транспорту і громадян, які
користуються послугами транспорту та
шляхами сполучення.

Згідно з положеннями статті 7 Закону
України "Про страхування" в Україні
здійснюються, зокрема, такі види
обов'язкового страхування, як особисте
страхування від нещасних випадків на
транспорті.

Порядок здійснення обов'язкового
особистого страхування від нещасних
випадків на транспорті, в тому числі й
водіїв автомобільного,
електротранспорту: машиністів і
помічників машиністів поїздів
(електровозів, тепловозів,
дизель-поїздів), визначається
Положенням про обов'язкове особисте
страхування від нещасних випадків на
транспорті, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 14.08.1996
№959 (далі - Положення №959).

Виходячи з аналізу вказаних норм
можливо дійти висновку про те, що чинне
законодавство при здійсненні
перевезень пасажирів та вантажів
вимагає оформлення обов'язкового
страхування водіїв від нещасних
випадків на транспорті.

Так, у акті рейдової перевірки від
14.06.2014 №062918, інспектором зроблено
висновок про надання ФО-П ОСОБА_2 послуг
з перевезення вантажу на договірних
умовах без оформлення документів,
перелік яких визначений статтею 48
Закону України "Про автомобільний
транспорт", оскільки водієм не було
надано для огляду договору (полісу)
обов'язкового особистого страхування.
Відповідальність за вказане порушення
передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60
Закону України "Про автомобільний
транспорт".

В ході судового розгляду справи
представник позивача вказував на
відсутність в діях ФО-П ОСОБА_2
вказаного порушення законодавства про
автомобільний транспорт, з огляду на
наявність у останнього договору
обов'язкового особистого страхування
від нещасних випадків на транспорті
від 20.09.2013 №35-1601-00005, укладеного між ним
та ПАТ "Страхова компанія "Українська
страхова група" в особі його
Кременчуцького відділення. При цьому,
представник зауважував також на
відсутність обов'язку у водія мати при
собі та пред'являти на вимогу
інспекторів Управління
Укртрансінспекції договір (поліс)
обов'язкового особистого страхування.

Вказані доводи представника позивача
не знайшли свого підтвердження в ході
розгляду справи.

Так, у пункті 13.1 договору обов'язкового
особистого страхування від нещасних
випадків на транспорті від 20.09.2013
№35-1601-00005 (копія якого надана
представником позивача та приєднана
судом до матеріалів справи /а.с. 47-48/)
вказано, що в будь-якому випадку
вказаний договір страхування не
набирає чинності раніше дати наступної
за датою сплати страхувальником 100%
страхового платежу (або його частини,
якщо сплата страхового платежу
частинами передбачена цим договором).

Тобто, у разі не проведення ФО-П ОСОБА_2
сплати страхового платежу, договір
обов'язкового особистого страхування
від нещасних випадків на транспорті
від 20.09.2013 №35-1601-00005, не набирає чинності
та не вважається укладеним.

На вимогу суду надати документи, які б
свідчити про проведення ФО-П ОСОБА_2
оплати страхового платежу, представник
позивача повідомив про те, що квитанція
про оплату в позивача не збереглась.

З метою з'ясування питання щодо
понесення ФО-П ОСОБА_2 витрат по сплаті
страхового платежу згідно договору
обов'язкового особистого страхування
від нещасних випадків на транспорті,
ухвалою суду від 05.11.2014 витребувано у
ПАТ "Страхова компанія "Українська
страхова група", в тому числі й у його
Кременчуцького відділення, інформацію
(з підтверджуючими документами) щодо
сплати ФО-П ОСОБА_2 страхового платежу.

Згідно з інформацією від 12.11.2014
(вих.№03/7626), наданою ПАТ "Страхова
компанія "Українська страхова група",
страховий платіж на підтвердження
укладення договору обов'язкового
особистого страхування від нещасних
випадків на транспорті від 20.09.2013
№35-1601-00005 ОСОБА_2 на розрахунковий
рахунок ПАТ "Страхова компанія
"Українська страхова група" внесено не
було (а.с. 78). При цьому, як пояснила у
своїй записці спеціаліст зі
страхування Кременчуцького відділення
ПАТ "Страхова компанія "Українська
страхова група" ОСОБА_6, договір від
20.09.2013 №35-1601-00005 було підготовлено та
видано агенту разом з розрахунком до
сплати, проте у визначений строк
договір ФО-П ОСОБА_2 не було оплачено, у
зв'язку з чим він не набув чинності (а.с.
79).

Отже, судовим розглядом встановлено, що
договір обов'язкового особистого
страхування від нещасних випадків на
транспорті від 20.09.2013 №35-1601-00005, на який
посилається представник позивача в
обґрунтування позовних вимог, не набув
чинності та вважається неукладеним.

Таким чином, в даному випадку мало
місце допущення ФО-П ОСОБА_2 порушення
законодавства про автомобільний
транспорт, а саме, надання послуг з
перевезення вантажу на договірних
умовах без оформлення документів,
перелік яких визначений статтею 48
Закону України "Про автомобільний
транспорт".

Відповідальність за вказане порушення
передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60
Закону України "Про автомобільний
транспорт", відповідно до якого за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Суд вважає за доцільне зазначити, що
відповідачем до ФО-П ОСОБА_2
адміністративно-господарський штраф у
розмірі 1700,00 грн застосований
постановою від 11.08.2014 №032466 саме за
надання останнім послуг з перевезення
вантажу на договірних умовах без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтею 48 Закону України
"Про автомобільний транспорт" (без
укладення позивачем договору /полісу/
обов'язкового особистого страхування
водіїв від нещасних випадків на
транспорті, що підтверджено судовим
розглядом), а не у зв'язку з відсутністю
у водія при собі договору (полісу)
обов'язкового особистого страхування
водіїв від нещасних випадків на
транспорті. А відтак, судом
відхиляються доводи представника
позивача про відсутність обов'язку у
водія мати при собі та пред'являти на
вимогу інспекторів Управління
Укртрансінспекції договір (поліс)
обов'язкового особистого страхування
від нещасних випадків на транспорті.

Таким чином, суд вважає, що постанова
Управління Укртрансінспекції у
Полтавській області від 11.08.2014 №032466
винесена на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством України, з
використанням повноваження та з метою,
з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, з урахуванням усіх
обставин справи.

Отже, позовні вимоги ФО-П ОСОБА_2 в
частині визнання протиправною та
скасування постанови від 11.08.2014 №032466 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові
від 11.08.2014 №032467 про застосування до
позивача
адміністративно-господарського штрафу
відповідно до абзацу 8 частини 1 статті
60 Закону України "Про автомобільний
транспорт" у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян в сумі 340,00 грн, суд виходить з
наступного.

Відповідно до положень статті 18 Закону
України "Про автомобільний транспорт" з
метою організації безпечної праці та
ефективного контролю за роботою водіїв
транспортних засобів автомобільні
перевізники зобов'язані:
організовувати роботу водіїв
транспортних засобів, режими їх праці
та відпочинку відповідно до вимог
законодавства України; здійснювати
заходи, спрямовані на забезпечення
безпеки дорожнього руху; забезпечувати
виконання вимог законодавства з питань
охорони праці; здійснювати організацію
та контроль за своєчасним проходженням
водіями медичного огляду,
забезпечувати їх санітарно-побутовими
приміщеннями й обладнанням. Контроль
за роботою водіїв транспортних засобів
має забезпечувати належне виконання
покладених на них обов'язків і включає
організацію перевірок режимів їх праці
та відпочинку, а також виконання
водіями транспортних засобів вимог
цього Закону та законодавства про
працю. Положення щодо режимів праці та
відпочинку водіїв транспортних
засобів визначається законодавством.

Особливості регулювання робочого часу
та часу відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів та порядок його
обліку встановлює Положення про
робочий час і час відпочинку водії
колісних транспортних засобів,
затверджене наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 07.06.2010
№340 та зареєстроване в Міністерстві
юстиції України 14.09.2010 №811/18106 (далі -
Положення №340).

Згідно з пунктом 1.3 Положення №340 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) вимоги цього
Положення поширюються на
автомобільних перевізників та водіїв,
які здійснюють внутрішні перевезення
пасажирів чи/та вантажів колісними
транспортними засобами.

Пунктом 6.1 Порядку №340 визначено, що
автобуси, що використовуються для
нерегулярних і регулярних спеціальних
пасажирських перевезень, для
регулярних пасажирських перевезень на
міжміських автобусних маршрутах
протяжністю понад 50 км, вантажні
автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн
повинні бути обладнані діючими та
повіреними тахографами.

На суб'єктів господарювання, які
провадять діяльність у сфері надання
послуг з перевезення пасажирів та/або
вантажів автомобільними транспортними
засобами (крім таксі) поширюються
положення Інструкції з використання
контрольних пристроїв (тахографів) на
автомобільному транспорті,
затвердженої наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 24.06.2010
№385 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 20.10.2010 за №946/18241 (далі -
Інструкція №385).

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції №385
контрольний пристрій (тахограф) -
обладнання, яке є засобом
вимірювальної техніки, призначене для
встановлення на транспортних засобах
для показу та реєстрації в
автоматичному чи напівавтоматичному
режимі інформації про рух таких
транспортних засобів та про певні
періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта
- бланк, призначений для внесення й
зберігання зареєстрованих даних, який
вводять в аналоговий контрольний
пристрій (тахограф) та на якому
маркувальні пристрої останнього
здійснюють безперервну реєстрацію
інформації, що підлягає фіксуванню
відповідно до положень ЄУТР.

Пунктом 3.3 Інструкції №385 визначено, що
водій транспортного засобу,
обладнаного тахографом, зокрема:
забезпечує правильну експлуатацію
тахографа та управління режимами його
роботи відповідно до інструкції
виробника тахографа; своєчасно
встановлює, змінює і заповнює
тахокарти та забезпечує їх належне
зберігання; використовує тахокарти (у
разі використання аналогового
тахографа) або у разі використання
цифрового тахографа - особисту картку
водія кожного дня, протягом якого
керував транспортним засобом; має при
собі: протокол про перевірку та
адаптацію тахографа до транспортного
засобу; заповнені тахокарти у
кількості, що передбачена ЄУТР, або
картку водія чи роздруківку даних
роботи тахографа у разі обладнання
транспортного засобу цифровим
тахографом.

Перевізники, зокрема, забезпечують
водіїв, які відправляються в рейс,
необхідною кількістю тахокарт або
паперу для роздруківки даних, що
відповідають типу тахографа
(аналоговий, цифровий); зберігають
інформацію, отриману за допомогою
тахографа, кожного водія протягом 12
місяців з дати останнього запису, а
протоколи перевірки та адаптації
тахографа до транспортного засобу,
свідоцтва про повірку - протягом одного
року з дати закінчення терміну їх дії
(пункт 3.5 Інструкції №385).

Згідно з пунктом 3.6 Інструкції №385
перевізники забезпечують належну
експлуатацію тахографів та
транспортних засобів з установленими
тахографами та згідно з вимогами ЄУТР
здійснюють періодичні інспекції, які
включають перевірку, зокрема,
наявності у водіїв транспортних
засобів тахокарт у кількості,
визначеній пунктом 3.3 цього розділу,
або наявності та чинності картки для
цифрового тахографа.

Відповідно до Європейської Угоди, що
стосується роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення
(ЄУТР), підписаної у Женеві 01.07.1970 (зі
змінами, внесеними Поправкою №6) водії
мають надавати інспектору для контролю
реєстраційні листки за поточний день
та попередні 28 календарних днів, тобто
1+28 тахокарт.

Як слідує зі змісту акту від 14.06.2014
№062918, інспектором під час проведення
рейдової перевірки встановлено, що у
водія неоформлені заповнені тахокарти,
у кількості, що передбачена ЄУТР (28+1
тахокарт). Відповідальність за вказане
порушення передбачена абзацом 8
частини 1 статті 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт", відповідно
до якого за порушення законодавства
про автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за порушення режимів праці та
відпочинку водіями транспортних
засобів - штраф у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. Керуючись вказаною нормою,
відповідачем постановою від 11.08.2014
№032467 до ФО-П ОСОБА_2 застосовано
адміністративно-господарський штраф у
розмірі 340,00 грн.

В ході розгляду справи в якості свідка,
будучи попередженим про кримінальну
відповідальність за статтями 384, 385 КК
України, був допитаний водій
транспортного засобу Renault НR340,
державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3

Так, ОСОБА_3 вказав, що 14.06.2014 близько 09
год 30 хв під час руху на вантажному
автомобілі Renault НR340, державний номерний
знак НОМЕР_1, по об'їздній автодорозі м.
Кіровограда його було зупинено
інспекторами Управління
Укртрансінспекції у Кіровоградській
області з метою проведення перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом. На
вимогу інспекторів ним були
пред'явлені посвідчення водія,
тахокарта за 14.06.2014 та інші наявні у
нього документи на вантаж. Інспектор
попросив надати також тахокарти за
інші дні, в зв'язку з чим він пред'явив
для огляду коробку з усіма тахокартами
з початку 2014 року, за виключення
тахокарт за ті дні, в які він не
працював (вантажний автомобіль
проходив ремонт або в зв'язку з
вихідними та святковими днями).
Оглянувши надані тахокарти, про що
проставлено відбиток печатки
Управління Укртрансінспекції у
Кіровоградській області на тахокарті
від 14.06.2014, інспектором не було
висловлено жодних зауважень з приводу
невідповідності кількості тахокарт
вимогам законодавства про
автомобільний транспорт. При цьому, у
своїх свідченнях ОСОБА_3 зауважив також
про те, що жодні документи перевіряючим
у його присутності не складалися, з
актом рейдової перевірки він не
ознайомлювався, пропозицій надати
будь-які пояснення від інспектора йому
не надходило.

Пояснення водія ОСОБА_3 знайшли своє
підтвердження в ході судового розгляду
справи.

Так, згідно довідки ФО-П ОСОБА_2 №24 від
04.11.2014 водій ОСОБА_3 дійсно не
здійснював виїздів на вантажному
автомобілі Renault НR340 /державний номерний
знак НОМЕР_1/ 3,5,6,7,12,13,14,26,27,28,30 травня 2014
року, 3,4,6,11,12,13 червня 2014 року у зв'язку з
дрібним ремонтом та обслуговуванням
транспортного засобу, а також у вихідні
дні - 1,2,4,9,10,11,17,18,24,25 травня 2014 року та 1,7,8
червня 2014 року (а.с. 60).

Отже, відсутність у водія ОСОБА_3
необхідної кількості тахокарт
пояснюється тим, що транспортний засіб
у певні дні, відповідно до довідки, не
здійснював рух у зв'язку з проведенням
його дрібного ремонту та
обслуговування, а також у зв'язку з
вихідними днями.

На тахокарті від 14.06.2014 (а.с. 87) мається
відбиток штампу Управління
Укртрансінспекції у Кіровоградській
області, що підтверджує надання ОСОБА_3
на перевірку та огляд інспектору
тахокарт вантажного автомобіля Renault
НR340, державний номерний знак НОМЕР_1,
копії яких також долучені до
матеріалів справи (а.с. 82-92).

Крім того, згідно відміток тахометра,
відображених на тахокарті від 14.06.2014,
починаючи з 10 год 30 хв та закінчуючи 13
год 00 хв вантажний автомобіль Renault НR340,
державний номерний знак НОМЕР_1,
безперервно рухався, чим
спростовуються викладені в акті
рейдової перевірки відомості щодо її
проведення саме об 11 год 10 хв та відмову
водія у вказаний час від підписання
акту та надання пояснень.

За викладених обставин, суд доходить
висновку про відсутність в діях ФО-П
ОСОБА_2 порушення, відповідальність за
яке встановлена абзацом 8 частини 1
статті 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт".

За приписами частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач в ході судового розгляду
справи правомірності прийнятої
постанови від 11.08.2014 №032467 про
застосування до ФО-П ОСОБА_2
адміністративно-господарського штрафу
в сумі 340,00 грн не довів, а відтак
позовні вимоги ФО-П ОСОБА_2 в частині
визнання протиправною та скасування
вказаної постанови є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені витрати з Державного
бюджету України; якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" визначено, що
за подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру встановлюється ставка
судового збору в розмірі 2 відсотка
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Розмір мінімальної заробітної плати
станом на 01.01.2014 року становить 1218,00 грн.

Отже ставка судового збору за подання
позовної заяви майнового характеру в
даному випадку складає 1827,00 грн.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" передбачено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Згідно квитанцій від 10.09.2014 №03210012 та
від 30.09.2014 (дата валютування 01.10.2014)
№100700.780.1 позивачем при зверненні до
суду сплачено 10% розміру ставки
судового збору, а саме - 182,70 грн.

З огляду на часткове задоволення
позовних вимог, з ФО-П ОСОБА_2 до
Державного бюджету України підлягає
стягненню судовий збір в розмірі 122,41
грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 до Управління
Укртрансінспекції у Полтавській
області про визнання протиправними та
скасування постанов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Управління
Укртрансінспекції у Полтавській
області від 11 серпня 2014 року №032467.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_2) до
Державного бюджету України (реквізити
для сплати судового збору: отримувач
коштів - УДКСУ у м. Полтаві Полтавської
області, 22030001; код за ЄДРПОУ - 38019510; банк
отримувача - ГУДКСУ у Полтавській
області; код банку - 831019; розрахунковий
рахунок - 4002; призначення платежу -
судовий збір, за позовом ______/ПІБ чи
назва установи, організації позивача/,
Полтавський окружний адміністративний
суд, ) судовий збір у
розмірі 122 (сто двадцять дві) гривні 41
(сорок одна) копійка.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 01
грудня 2014 року.

Суддя
О.В. Гіглава