Справа № 818/1175/14
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.Справа № 818/1175/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду в
м. Харкові адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інженерно-технічний центр "Оріон-Д" на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 11.09.2014р. по
справі № 818/1175/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю інженерно-технічний
центр "Оріон-Д"

до Державної податкової інспекції
у м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про визнання дій протиправними та
скасування податкових-повідомлень
рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-технічний
центр "Оріон-Д", звернувся з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області, в якому просив суд
визнати протиправними дії відповідача
по проведенню позапланової
документальної невиїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при формуванні
від'ємного значення в деклараціях по
податку на додану вартість за період з
01.06.2010 р. по 30.09.2013 р.; визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
04.12.2013 р. № про зменшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 526682,00 грн., №
про зменшення суми від'ємного
значення податку на додану вартість в
розмірі 14671421,00 грн. та № про
зменшення суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій, в розмірі 8026275,00
грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 11.09.2014 року
в задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просив постанову скасувати та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не прибули,
повідомлялись належним чином.

Згідно з вимогами статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
справу розглянуто в порядку письмового
провадження.

Відповідно до ч.1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що на підставі наказу ДПІ у
м. Сумах № 709 від 01.11.2013 р. (т. 2 а.с. 238)
згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст.
78, ст. 79 Податкового кодексу України
проведено позапланову невиїзну
перевірку ТОВ "ІТЦ "Оріон-Д" з питань
дотримання податкового законодавства
при формуванні від'ємного значення в
деклараціях по податку на додану
вартість за період з 01.06.2010 р. по 30.09.2013 р.
За результатами перевірки 14.11.2013 р.
складений акт № 1739/2204/23638107/172 (т. 1 а.с.
19-94), згідно з яким відповідач дійшов
висновку про порушення позивачем пп.
7.3.7 п. 7.3, пп. 7.4.1. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" та п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, що призвело до:

- завищення значення рядку 19 "Від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду", який був
задекларований позивачем в
деклараціях за червень-листопад 2010 р.,
січень-грудень 2011 р., січень-грудень 2012
р., січень-вересень 2013 р., в т.ч. за
жовтень 2010 р. на суму 418 087, 00 грн., за
листопад 2010 р. на суму 1 400 000, 00 грн., за
березень 2011 р. на суму 6 083 209, 00 грн., за
травень 2011 р. на суму 1 317 408, 00 грн., за
червень 2011 р. на суму 1 251 924, 00 грн., за
липень 2011 р. на суму 602 396, 00 грн., за
серпень 2011 р. на суму 2 173 461, 00 грн., за
жовтень 2011 р. на суму 645 906, 00 грн., за
листопад 2011 р. на суму 721 532, 00 грн., за
січень 2012 р. на суму 404 505, 00 грн. та за
березень 2012 р. на суму 107 953, 00 грн.;

- завищення значення рядку 24 (р. 26)
"Залишок від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду", який був задекларований в
деклараціях за червень-листопад 2010 р.,
січень-грудень 2011 р., січень-грудень 2012
р., січень-вересень 2013 р., в т.ч. за
вересень 2013 р. на суму 13 111 272, 00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, 04
грудня 2013 р. ДПІ у м. Сумах були прийняті
податкове повідомлення-рішення №
(т. 1 а.с. 15) про зменшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 526682,00 грн.,
податкове повідомлення-рішення №
(т. 1 а.с. 16) про зменшення суми
від'ємного значення податку на додану
вартість в розмірі 14671421,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення №
(т. 1 а.с. 17) про зменшення суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій, в
розмірі 8026 275,00 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив з того, що
податковий орган під час проведення
перевірки та винесення оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень діяв в
межах повноважень, а також з того, що
позивачем не доведено реальність
здійснення господарських операцій між
ним та його контрагентами.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Так, позивач зазначає на порушення
відповідачем норм податкового
законодавства, зокрема: не вручення
наказу про призначення перевірки і
повідомлення, та проведення перевірки
поза межами встановленого ст. 102
Податкового кодексу України строку
давності - 1095 днів.

Колегією суддів встановлено, що
відповідно до Наказу № 709 від 01.11.2013 р.
(т. 2 а.с. 238), підставою для призначення
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
"ІТЦ "Оріон-Д" з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
формуванні від'ємного значення в
деклараціях по податку на додану
вартість за період з 01.06.2010 р. по 30.09.2013 р.
ДПІ у м. Сумах були визначені пп. 20.1.4 п.
20.1 ст. 20, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, ст. 79
Податкового кодексу України.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
проводити відповідно до законодавства
перевірки і звірки платників податків
(крім Національного банку України), у
тому числі після проведення процедур
митного контролю та/або митного
оформлення.

На виконання пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 та ст. 79
Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
здійснюється у разі, якщо платником
подано декларацію, в якій заявлено до
відшкодування з бюджету податок на
додану вартість, за наявності підстав
для перевірки, визначених у розділі V
цього Кодексу, та/або з від'ємним
значенням з податку на додану вартість,
яке становить більше 100 тис. гривень. У
цьому випадку перевірка проводиться
виключно щодо законності декларування
заявленого до відшкодування з бюджету
податку на додану вартість та/або з
від'ємного значення з податку на додану
вартість, яке становить більше 100 тис.
гривень.

Документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником контролюючого органу
рішення про її проведення та за
наявності обставин для проведення
документальної перевірки, визначених
статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Документальна невиїзна перевірка
здійснюється на підставі зазначених у
підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього
Кодексу документів та даних, наданих
платником податків у визначених цим
Кодексом випадках, або отриманих в
інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам контролюючого органу
право розпочати проведення
документальної невиїзної перевірки.

Крім того, відповідно до п. 3 Переліку
достатніх підстав, які надають
податковим органам право на проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки платника податку на додану
вартість для визначення достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
такого податку, затвердженого
Постановою КМУ від 27.12.2010 р. № 1238,
існування розбіжностей між сумою
податкового кредиту, сформованого
платником за операціями з придбання
товарів/послуг, та сумою податкових
зобов'язань його контрагентів за
операціями з постачання таких
товарів/послуг, які не усунуто за
результатами проведення камеральної
перевірки, надають податковим органам
право на проведення позапланової
перевірки.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ "ІТЦ "Оріон-Д" в деклараціях по
податку на додану вартість заявляло до
відшкодування з бюджету податок на
додану вартість та/або визначало
від'ємне значення з цього податку в
сумі більше 100 тис. гривень. Також, за
даними АІС "Податковий блок",
інформацією, наданою податковими
органами з інших регіонів (т. 1 а.с. 167-177)
та іншою податковою інформацією (т. 1
а.с. 178-188), були виявлені розбіжності між
сумою податкового кредиту,
сформованого позивачем за операціями з
придбання товарів/послуг, та сумою
податкових зобов'язань його
контрагентів за операціями з
постачання таких товарів/послуг. Тобто,
у відповідача були підстави для
призначення позапланової невиїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
формуванні показників в деклараціях по
податку на додану вартість за період з
01.06.2010 р. по 30.09.2013 р.

Щодо посилань позивача на проведення
перевірки поза межами встановленого
ст. 102 Податкового кодексу України
строку давності 1095 днів колегія суддів
зазначає таке.

Відповідно до ст. 102 Податкового
кодексу України контролюючий орган,
крім випадків, визначених пунктом 102.2
цієї статті, має право самостійно
визначити суму грошових зобов'язань
платника податків у випадках,
визначених цим Кодексом, не пізніше
закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така декларація була
подана пізніше - за днем її фактичного
подання.

Згідно з п. 114.1 ст. 114 Податкового
кодексу України граничні строки
застосування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) до платника податків
відповідають строкам давності для
нарахування податкових зобов'язань,
визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Податковим кодексом також передбачено
застосування строків давності щодо
внесення змін до податкової звітності
(п. 50.1 ст. 50), щодо оскарження податкових
повідомлень-рішень в
адміністративному та судовому порядку
(п. 56.14, 56.18 ст. 56), визначено
обов'язковість зберігання документів
протягом 1095 днів (п. 44.4 ст. 44).

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
строків давності для визначення
періоду, який охоплюється перевіркою,
чинним податковим законодавством не
встановлено.

Враховуючи те, що позапланова невиїзна
перевірка здійснювалась лише з питань
дотримання податкового законодавства
при формуванні від'ємного значення в
деклараціях по податку на додану
вартість, яке накопичувалось ТОВ "ІТЦ
"Оріон-Д" за рахунок формування
податкового кредиту саме з червня 2010
року, а також враховуючи що під час
перевірки була використана лише наявна
у контролюючого органу податкова
інформація, у тому числі інформація
щодо відсутності у позивача первинних
документів (акт перевірки №
1293/2260/23638107/17 від 16.04.2013 р.), відсутні
порушення прав платника податків при
визначенні меж періоду, що підлягав
перевірці.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що адміністративний позов
ТОВ "ІТЦ "Оріон-Д" в частині визнання цих
дій протиправними не підлягає
задоволенню.

Також позивач зазначав, що
господарські операції з ДП "Метал і Ка",
ТОВ "Джеспла", ПП "Толіман", ТОВ "ВКФ
Мілана", ТОВ "Градъ", ТОВ "Акцентбуд", ТОВ
"Стройресурс" та ТОВ "Дон Втор-Мет" є
реально здійсненими та спрямованими на
настання правових наслідків, а тому
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що згідно з
пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 9.1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 5 червня 1995 року за
№168/704. Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.
Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам (пункти 2.15 і 2.16 цього
Положення).

Для відображення господарської
операції в податковому обліку
недостатньо самого лише її
документального оформлення.
Господарська операція повинна
фактично відбутися. Статтею 4 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", з поміж
основних принципів бухгалтерського
обліку, передбачено обачність, тобто
застосування в бухгалтерському обліку
методів оцінки, які повинні запобігати
заниженню оцінки зобов'язань та витрат
і завищенню оцінки активів і доходів
підприємства, а також превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Відповідно до пункту 2.16 Положення
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

З урахуванням зазначених вимог
будь-які документи навіть за наявності
всіх передбачених чинним
законодавством формальних реквізитів
таких документів мають силу первинних
лише у разі фактичного здійснення
господарських операцій. Тому для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарських
операцій.

Відповідно до п.п. 7.3.7 п.7.3 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" (чинний на момент виникнення
спірних відносин) датою виникнення
податкових зобов'язань виконавця з
контрактів, визначених
довгостроковими відповідно до Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", є дата збільшення
валового доходу виконавця
довгострокового контракту.

Згідно з п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 зазначеного
Закону податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
в необоротні капітальні активи), у
тому числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у
виробництві та/або поставці товарів
(послуг) для оподатковуваних
операцій у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від того,
чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Якщо у подальшому такі товари
(послуги) починають використовуватися
в операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3
цього Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5
цього Закону, чи основні фонди
переводяться до складу невиробничих
фондів, то з метою оподаткування
такі товари (послуги), основні фонди
вважаються проданими за їх звичайною
ціною у податковому періоді, на який
припадає початок такого використання
або переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" Не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно
з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами. Для
банківських установ при одержані ними
права власності на заставлене майно
з метою подальшого продажу таке
право зберігається до моменту продажу
такого заставленого майна.

Згідно з п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така
сума підлягає сплаті (перерахуванню)
до бюджету у строки, встановлені
законом для відповідного податкового
періоду. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

У відповідності до підпункту 14.1.36
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України, господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
частини другої статті 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватися відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів
бухгалтерського обліку. Будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів для цілей ведення
податкового обліку лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

В даному випадку, в якості
підтвердження здійснення спірних
господарських операцій позивачем були
надані такі первинні документи
бухгалтерського обліку:

- по ДП "Метал і Ка": договори поставки №
217 від 24.12.2010 р., № 1403 від 14.03.2011 р., № 137
від 17.09.2010 р., специфікації до них,
видаткові накладні, податкові
накладні, документи про оплату товару,
що поставлявся та товарно-транспортні
накладні про перевезення товарів від
продавця покупцю (т. 1 а.с. 190-250, т. 2 а.с.
1-17);

- по ТОВ "Джеспла": договір поставки №
70403 від 04.07.2011 р., специфікація до нього,
документи про оплату придбаного
товару, видаткову накладну № 8229 від
22.08.2011 р., податкові накладні та
товарно-транспортні накладні (т. 2 а.с.
18-27);

- по ТОВ "Градъ": договір купівлі-продажу
№ 711014 від 11.07.2011 р., специфікація до
нього, документи про оплату придбаного
товару, видаткова накладна № 8307 від
30.08.2011 р., податкові накладні та
товарно-транспортна накладна від 30.08.2011
р. (т. 2 а.с. 28-33);

- по ТОВ "Акцентбуд": договори № 09/10-2010
від 15.09.2010 р., № 140311 від 14.03.2011 р. про
виконання робіт по розробці технічної
розрахункової документації, акти
приймання-передачі виконаних робіт,
платіжні доручення про оплату
виконаних робіт та податкові накладні
(т. 2 а.с. 140-170);

- по ТОВ "Строй-Ресурс": договір № 26/09-2011
від 26.09.2011 р. про надання послуг по
розробці та тестуванню
програмно-алгоритмічного забезпечення
системи автоматичного управління
компресорного модуля та автоматичної
системи управління технологічним
процесом АГНКС, договір № 03/10-2011 від
03.10.2011 р. про надання послуг по
перевезенню вантажу, платіжні
доручення про оплату послуг,
рахунки-фактури та акти
приймання-передачі наданих послуг (т. 2
а.с. 171-211).

Також, в якості доказів оприбуткування
придбаних у контрагентів товарів, ТОВ
"ІТЦ "Оріон-Д" були надані картки
складського обліку (т. 4 а.с. 163-251, т. 5 а.с.
1-13).

Первинні документи по
взаємовідносинам з ПП "Толіман", ТОВ
"ВКФ "Мілана" та ТОВ "Дон Втор-Мет",
позивач не надав, посилаючись на
вилучення їх в.о. ст. о/у в ОВС УДСБЕЗ
УМВС України в Сумській області
майором міліції Плотніковим О.М. згідно
протоколу виїмки від 14 грудня 2011 року
(т. 1 а.с. 144-159).

Судом першої інстанції встановлено, що
предметом вищезазначених договорів
поставки між позивачем та вказанимим
контрагентами ДП "Метал і Ка", ТОВ
"Джеспла", ПП "Толіман", ТОВ "ВКФ Мілана",
ТОВ "Градъ" та ТОВ "Дон Втор-Мет" є
придбання товару, транспортування
якого від продавця до покупця
здійснювалося перевізниками на
підставі договорів перевезення, а тому
товарно-транспортні накладні, що
підтверджують переміщення
товарно-матеріальних цінностей, в
даному випадку мають силу первинних
документів.

Вимоги до первинних документів
визначені Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів від
24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Мін'юсті
України 05.06.1995р. за №168/704.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та звітність в
Україні" первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

За визначенням п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Мінфіну України від 24.05.1995р. №88,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Таким чином, проведення будь-якої
господарської операції фіксується та
підтверджується первинними
документами, на підставі яких ведеться
бухгалтерський облік.

Згідно з вимогами ст. 4 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" одним із принципів
бухгалтерського обліку є превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
документи первинного бухгалтерського
та податкового обліку позивача не
фіксують фактичне здійснення
господарської операції, оскільки з них
не вбачається можливим встановити
зв`язок понесених позивачем витрат з
придбання товару, його перевезенням та
використанням його у власній
господарській діяльності.

Частиною 2 ст.48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" встановлено,
що документами для юридичної особи, що
здійснює вантажні перевезення, є
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійна картка,
дорожній лист, товарно-транспортна
накладна або інший визначений
законодавством документ на вантаж.

Згідно з п. 11.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 року № 363 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 20.02.1998
року за № 128/2568 (далі - Правила),
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Суд звертає увагу на те, що за умовами
транспортування товару за договорами,
укладеними між позивачем та
вищезазначеними контрагентами,
доставка товару виконується
транспортом Покупця, тобто позивачем.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем не було надано
належним чином оформлених
товарно-транспортних накладних, які б
підтверджували факт транспортування
товару. У наданих товарно-транспортних
накладних не міститься повної адреси
пункту навантаження, пункту
розвантаження, маршруту, назви
продукції, одиниці виміру, кількості,
ціни, виду пакування, кількості місць,
маси товару.

Також судом першої інстанції було
встановлено та підтверджено судом
апеляційної інстанції, що є
розбіжності між виписаними
товарно-транспортними накладними та
видатковими накладними.

Так, відповідно до видаткових
накладних та товарно-транспортних
накладних щодо отримання товару
позивачем від контрагентів зазначено,
що товар отримувала за довіреністю
ОСОБА_3 - посадова особа ТОВ "ІТЦ
"Оріон-Д", однак, доказів її відрядження
до пунктів завантаження товару, суду не
надано. Також, згідно протоколу допиту
ОСОБА_3, вона в період з 2010 р. по липень
2013 р. працювала на посаді начальника
відділу постачання ТОВ "ІТЦ "Оріон-Д", до
її обов'язків входило пошук матеріалів,
комплектуючих тощо, які необхідні для
виробництва, та їй не знайомі такі
підприємства як ДП "Метал і Ка", ТОВ
"Градъ", ТОВ "Джеспла", ПП "Таліман" та ТОВ
"ВКФ Мілана".

Враховуючи встановлені розбіжності,
колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
наявні в матеріалах справи
товарно-транспортні накладні, не є
підтвердженням переміщення
(транспортування) товару від
контрагентів позивача на його адресу
за укладеними договорами.

Надані позивачем первинні документи по
взаємовідносинам з ТОВ "Акцентбуд" і
ТОВ "Строй-Ресурс" також не можуть бути
достатнім підтвердженням реальності
господарських операцій з цими
контрагентами та підтвердженням
фактичного виконання робіт по розробці
технічної розрахункової документації,
наданню послуг по розробці і
тестуванню програмно-алгоритмічного
забезпечення системи автоматичного
управління компресорного модуля та
автоматичної системи управління
технологічним процесом АГНКС, та
наданню послуг по перевезенню вантажу,
оскільки акти приймання-передачі
виконаних робіт (наданих послуг) не
містять обов'язкових реквізитів
первинного документа, визначених
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", зокрема, в них не зазначені
зміст та обсяг господарської операції,
а також не надані проведені розрахунки,
креслення, товарно-транспортні
накладні та інші документи в
підтвердження фактичного виконання
робіт (надання послуг).

Зазначені недоліки та неточності в
оформленні первинних документів є
такими, що ставлять під сумнів фактичне
виконання відображених у них
господарських операцій, в зв'язку з чим
суд вважає, що такі первинні документи
не є належною підставою для формування
позивачем податкового кредиту, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується із висновками суду
першої інстанції з приводу того, що
позивачем не надано суду належних,
достатніх та переконливих доказів
реальності надання товарів/послуг від
згаданих суб'єктів господарювання.

З наданих позивачем документів слідує,
що фактично господарських операцій
між позивачем та його контрагентами не
відбувалось, а тому наявні у справі
копії первинних документів не можуть
бути взяті до уваги навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Також Ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16.07.2014 року по справі № 818/8858/13-а були
встановлені обставини щодо
нереальності здійснення та
безтоварності господарських операцій
між ТОВ "ІТЦ "Оріон-Д" та його
контрагентами - ДП "Метал і Ка", ТОВ
"Градъ", ТОВ "Джеспла", ПП "Толіман" та ТОВ
"ВКФ Мілана".

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що в частині скасування податкових
повідомлень-рішень вимоги також
задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки викладена
правова позиція не є обґрунтованою та
підтвердженою матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інженерно-технічний центр "Оріон-Д"
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 11.09.2014р. по
справі № 818/1175/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.Судді
Катунов В.В. Ральченко І.М.