Справа № 813/5568/13-а
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 р.
Справа № 876/12311/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю: секретаря судового засідання
Сідельник Г. М.

представників особи, яка
подала

апеляційну скаргу
(відповідача) Шевчука І. З.,
Ониська З. М.

позивача
ОСОБА_3

представника позивача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року по справі №813/5568/13 - а за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення - рішення, -

УСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
звернувся до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області і
просив визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення № від 29 квітня 2013 року та
№ від 07 червня 2013 року.

Позовні вимоги мотивував тим, що
відповідач в ході перевірки прийшов до
помилкових висновків про безпідставне
включення до складу валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану витрат по придбанню товарі та
послуг у контрагентів: ТзОВ «Ейс
Констракшен Менеджмент», ТзОВ «Арс
Трейд», ПП «Львівкомфортгруп - К» ТзОВ
«Віктор Ко», ПП «Спецпостачсервіс»
ТзОВ «П'ятий фактор», ТзОВ «Викуп», ТзОВ
«Креата», ТзОВ «Науково-технічний
Центр «Сінергія», ТзОВ «Маштрейд», ТзОВ
«Екопласт - Львів», оскільки до
перевірки були представлені усі
первинні документи, які є підставою
формування валових витрат та
податкового кредиту суми податку на
додану вартість. Ці документи були
представлені до перевірки, проте
податковий орган без достатніх підстав
вважав, що вони не підтверджують
реальності господарських операцій із
зазначеними контрагентами. У зв'язку з
цим у відповідача не було законних та
обґрунтованих підстав для прийняття
оспорюваних податкових повідомлень -
рішень.

Відповідачем подані письмові
заперечення на адміністративний позов,
згідно змісту яких в ході проведення
перевірки встановлено, що позивачем
здійснювалося документальне
оформлення господарських операцій з
контрагентами, які фактично не
відбувалися. На обґрунтування такого
висновку відповідач посилається на
матеріали перевірок контрагентів
позивача: ТзОВ «Ейс Констракшен
Менеджмент», ТзОВ «Арс Трейд», ПП
«Львівкомфортгруп-К» ТзОВ «Віктор Ко»,
ТзОВ «П'ятий фактор», ТзОВ «Викуп», ТзОВ
«Креата», ТзОВ «Науково - технічний
Центр «Сінергія», ТзОВ «Маштрейд», ТзОВ
«Екопласт - Львів», проведених
податковими органами за місцем
реєстрації цих підприємств, в ході яких
виявлено відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення
господарської діяльності, відсутність
управлінського та технічного
персоналу, основних фондів, складських
приміщень, транспортних засобів, що у
свою чергу унеможливлює здійснення
ними господарської діяльності. Так як
позивачем не підтверджено фактичне
отримання товарів та послуг, вважає, що
в ході перевірки підтверджені факти
порушення позивачем вимог податкового
законодавства у зв'язку з
безпідставним формуванням податкового
кредиту та ухиленням від
оподаткування.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року адміністративний позов
задоволено повністю: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Франківському
районі Львівської області від 29 квітня
2013 року № та від 07 червня 2013 року
№.

Відповідач не погодився із таким
судовим рішенням суду першої інстанції
і оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржуване
судове рішення та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Окрім цього, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилається на ті
обставини, що контрагенти позивача
відображали господарські операції
щодо придбаннями ними товарів у їх
контрагентів, які фактично не
відбувалися. Ці обставини були
встановлені в ході перевірок
контрагентів, проведених податковими
органами за місцем їх реєстрації, якими
також встановлено відсутність
основних засобів та інших ресурсів,
необхідних для здійснення операцій з
поставки товарів. В свою чергу
позивачем до перевірки не представлено
документів, які б підтверджували
фактичність отримання товарів від
контрагентів, а також зв'язок поставок
з його господарською діяльністю. Крім
цього постановою Сихівського
районного суду м. Львова від 29 грудня 2011
року звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі Закону
України «Про амністію у 2011 році» за
вчинення суспільно - небезпечних діянь
осіб, причетних до фіктивної
діяльності ТзОВ «Віктор Ко», ТзОВ
«Екопласт - Львів» ПП «Універсалбуд» та
ТзОВ «Іртас», що підтверджує
винуватість цих осіб у вчиненні
інкримінованих їм дій. У свою чергу суд
першої інстанції не врахував цих
обставин, що призвело до ухвалення по
справі незаконного та
необґрунтованого рішення.

В судовому засіданні представники
особи, яка подала апеляційну скаргу
(відповідача), підтримали викладені в
апеляційній скарзі доводи і вважають,
що постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню.

Позивач та представник позивача не
погодилися з доводами апеляційної
скарги і вважають, що постанова суду
першої інстанції відповідає вимогам
щодо законності та обґрунтованості
судових рішень і підстави для її
скасування і, відповідно, для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи
позивача та представників сторін,
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
правильність правової оцінки судом
першої інстанції обставин справи,
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
документом, який підтверджує включення
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів, є
податкова накладна і позивачем на
підтвердження обґрунтованості
віднесення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
за перевіряємий період були надані
відповідачу та суду податкові
накладні. Представлені податкові
накладні складені у відповідності до
визначеного законодавством порядку
складення, а відтак, позивач мав право
включити суму податку на додану
вартість до складу податкового
кредиту.

Також за висновком суду першої
інстанції господарські операції
позивача з контрагентами не
суперечать актам цивільного
законодавства. В ході розгляду справи
не встановлено фактів, які свідчили б
про те, що проведення цих операцій не
відповідає дійсним намірам сторін і, що
вони спрямовані на заподіяння шкоди
інтересам держави чи заволодіння її
майном. Суб'єктом владних повноважень
не представлено суду доказів
відсутності повноважень у посадових
осіб позивача та його контрагентів на
здійснення господарських операцій,
притягнення їх до кримінальної
відповідальності за ухилення від
сплати податків та зборів тощо, а також
відповідачем під час перевірки та
судового розгляду не встановлено і не
надано жодних доказів, які б
підтверджували те, що укладені
позивачем з контрагентами договори, на
підставі яких виникли правовідносини
між ними не відповідали дійсним
намірам щодо набуття цивільних прав і
обов'язків.

Тому, як зазначив суд першої інстанції,
твердження органу державної
податкової служби, викладені в акті
перевірки, є необґрунтованими та не
знайшли свого підтвердження зібраними
у справі належними та допустимими
доказами, а тому, у суду відсутні
правові підстави вважати податкові
повідомлення - рішення правомірними.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновками суду першої
інстанції з урахуванням такого.

Як було встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій і
підтверджується матеріалами справи,
відповідачем із 26 березня по 08 квітня
2013 року проведено виїзну планову
документальну перевірку дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період із 01
січня 2010 року по 31 грудня 2012 року, за
результатами якої 11 квітня 2013 року
складено акт за №606/17 - 2/ .

Згідно змісту вказаного акта,
перевіркою виявлені порушення
позивачем: ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» №13 - 92 від 26 грудня
1992 року, ст. 7, пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», п. 167.1 ст. 167 та п. п. 177.1,
177.2, 177.4. ст. 177 Податкового кодексу
України у частині перекручення даних в
поданій декларації про майновий стан і
доходи за 2010 - 2012 роки, що призвело до
несплати до бюджету податку на доходи
фізичних осіб в сумі 134 688 гривень 30 коп.;
п. п. 1.7, 1.8 ст. 1, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.3.1 п.7.3, пп.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14, пп. пп. 198.1, 198.6 ст. 198, п.200.1 ст. 200,
п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість до сплати в
сумі 167 745 гривень; пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4, п. 17.2
ст. 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», п. 203.1 ст. 203
Податкового кодексу України в частині
несвоєчасного подання до податкового
органу податкової декларації з податку
на додану вартість за квітень 2010 року,
за липень 2010 року, за січень 2012 року,
квітень 2012 була подана 07 червня 2012 року;
п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб», п. 177.10 ст. 177
Податкового кодексу України в частині
неналежного ведення книги обліку
доходів і витрат за 2010 - 2012 роки.

На підставі висновків перевірки
відповідачем 29 квітня 2013 року прийняті
податкові повідомлення - рішення:
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 168 360
гривень 38 коп., у тому числі на 134 688
гривень 30 коп. - за основним платежем та
на 33 672 гривні 08 коп. - за штрафними
санкціями; №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму 178
566 гривень 25 коп., у тому числі на 142 309
гривень - за основним платежем та на 36 257
гривень 25 коп. - за штрафними санкціями.

Вказані податкові повідомлення -
рішення були оскаржені в
адміністративному порядку до
Головного управління Міністерства
доходів та зборів України у Львівській
області.

За результатами розгляду скарги
Головним управлінням Міністерства
доходів та зборів України у Львівській
області 31 травня 2013 року було прийнято
рішення за №1838/10/10 - 2005/130, яким
податкове повідомлення - рішення
№ залишено без змін, а податкове
повідомлення - рішення від №
частково у частині застосованої
штрафної санкції в сумі 13 308 гривень 50
коп. скасовано і залишено без змін в
іншій частині. У зв'язку з цим
відповідачем 07 червня 2013 року було
прийняте нове податкове повідомлення -
рішення за №, яким позивачем
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість загалом на
165 257 гривень 75 коп., з яких на 142 309
гривень - за основним платежем та на 22 948
гривень 75 коп. - за штрафними санкціями.

Підставою для таких висновків
податкового органу були встановлене в
ході перевірки безпідставне включення
до складу валових витрат оплати
товарів та послуг, а також безпідставне
включення до складу податкового
кредиту сплаченого податку на додану
вартість по безтоварних операціях
позивача із ТзОВ «Ейс Констракшен
Менеджмент», ТзОВ «Арс Трейд», ПП
«Львівкомфортгруп - К» ТзОВ «Віктор
Ко», ТзОВ «П'ятий фактор», ТзОВ «Викуп»,
ТзОВ «Креата», ТзОВ «Науково -
технічний Центр «Сінергія», ТзОВ
«Маштрейд», ТзОВ «Екопласт - Львів».

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду зазначає
наступне.

У відповідності до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. п. 198, 2, 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктами 201.6, 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

На час виникнення спірних
правовідносин порядок обчислення та
сплати податку на додану вартість
регулювався Законом України «Про
податок на додану вартість»,
відповідно до п.1.7 якого податковий
кредит визначено, як суму, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду.

Згідно з пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Не підлягають включення до податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку із придбанням товарів
(послуг), не підтвердженні податковими
накладними чи митними деклараціями.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88 господарські
операції - це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Пунктами 2.2, 2.4 цього Положення
визначено, що первинні документи
повинні бути складені у момент
проведення кожної господарської
операції або, якщо це неможливо,
безпосередньо після її завершення.
Первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Отже, будь - які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише
в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Позивачем представлено документальне
підтвердження обґрунтованості
віднесення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
за перевірений період, а саме надано
документи, що підтверджують реальність
та товарність господарських операцій з
контрагентами: ПП «Львівкомфортгруп -
К», ТОВ «НТЦ «Сінергія», ТОВ «Екопласт -
Львів» ТОВ «Віктор Ко», ПП
«Спецпостачсервіс», ТОВ «Креата», ТОВ
«П'ятий Фактор», ТОВ «АРС Трейд», ТОВ
«Викуп», ТОВ «Ейс констракшн
менеджмент», ТОВ «Маштрейд». Зокрема,
до перевірки та суду представлені:
видаткові та податкові накладні,
накладні на відвантаження, договори
суборенди, договори поставки. Також
представлені докази оплати за товари
та послуги: виписки про рух коштів на
поточних рахунках, платіжні доручення.

Крім цього позивачем до перевірки та
суду представлені докази використання
придбаних товарів в господарській
діяльності і, зокрема, про реалізацію
товарів покупцям: договори поставки,
видаткові та податкові накладні,
довіреності на отримання товарів акт
приймання - передачі наданих послуг по
оренді, акти прийомки - передачі
обладнання

Позивачем на підтвердження
обґрунтованості віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість за період, що охоплений
перевіркою, були надані відповідачу та
суду податкові накладні, які оформлені
у відповідності до вимог
законодавства.

Правомірність формування позивачем
податкового кредиту та валових витрат
по операціях із контрагентами
підтверджується первинними
документами у тому числі податковими
накладними, які були виписані у
відповідності до вимог податкового
законодавства. Товар, який було
придбано згідно з видатковими
накладними і які були складені під час
здійснення господарських операцій,
оприбутковано і операції відображені в
бухгалтерському обліку позивача.
Витрати позивача на придбання товару
підтверджені відповідними платіжними
документами, а використання товару у
власній господарській діяльності
позивача підтверджується доказами
реалізації товару.

Представлені позивачем первинні
документи, які були досліджені судом та
детально описані в оскаржуваному
судовому рішенні, підтверджують
реальність господарських операцій.

З огляду на встановлені судами
фактичні обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують позовні вимоги та
заперечення проти позову, положення
Податкового кодексу України, Законів
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», «Про податок на додану
вартість» та «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що представлені позивачем
первинні документи, а також обставини,
які характеризують господарську
діяльність позивача та його
контрагентів підтверджують факт
реальності господарських операцій між
позивачем та його контрагентами і їх
зв'язок з господарською діяльністю
позивача, а тому підтверджують і
правильність формування валових
витрат, податкового кредиту, а також
правильність визначення податкових
зобов'язань.

При цьому доводи апеляційної скарги
щодо відсутності доказів
транспортування товару і,зокрема,
товаро - транспортних накладних, не
можуть слугувати підставою для
висновку про помилковість висновку
суду першої інстанції в оцінці доказів
і, відповідно про незаконність та
необгрунтованість оскаржуваного
судового рішення, оскільки позивачем
були представлені документи, які
підтверджують як факти реалізації
товару позивачем, так і поставку
(продаж) товарів позивачу його
контрагентами.

Не є безумовною підставою для висновку
про нереальність господарських
операцій і доводи апеляційної скарги з
посиланням на висновки перевірки
контрагентів позивача, так як будь - які
порушення податкового чи іншого
законодавства тягне негативні
наслідки для цих суб'єктів
господарювання і не впливає на
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту позивача. Фактичне
здійснення господарської операції та
виконання усіх передбачених законом
умов є підставою отримання
відшкодування сплаченого податку на
додану вартість за наявності
документального підтвердження розміру
заявленого податкового кредиту.

Посилання відповідача на постанову
Сихівського районного суду м. Львова
від 29 грудня 2011 року, якою осіб було
звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі акта
амністії, не можуть бути покладені в
основу судового рішення суду
апеляційної інстанції, як підстава для
скасування постанови суду першої
інстанції, оскільки вказаною
постановою не підтверджено
винуватість особи у вчиненні суспільно
- небезпечного діяння. Крім цього, зміст
цієї постанови не викладає змісту
пред'явленого особам обвинувачення.

У зв'язку з цим колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції прийшов до законних та
обґрунтованих висновків, а оспорювані
податкові повідомлення - рішення
прийняті без дотримання та урахування
принципів, передбачених ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з
урахуванням встановлених судом
обставин справи та доказів, вважає, що
суд першої інстанції дотримався
зазначених вимог.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неповне з'ясування судом обставини
справи, невідповідність висновків суду
обставинами справи та порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року по справі №813/5568/13 - а за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення - рішення, -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В.
Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О.
Яворський

Ухвалу у повному обсязі
складено 19 листопада 2014 року.