Справа № 464/8833/14-а 2-аз/464/15/14
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 р.
Справа № 876/9886/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
првадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м.Львова на
ухвалу Сихівського районного суду
м.Львова від 27 серпня 2014 року про
відмову в забезпеченні позову у справі
за позовом Управління Пенсійного фонду
України у Галицькому районі м.Львова до
Сихівського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання дій неправомірними та
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження,-

В С Т А Н О
В И Л А:

22.08.2014 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання дій
неправомірними та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 29.07.2014 року ВП №44183266.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у
державного виконавця не було правових
підстав для винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження.

26.08.2014 року позивач звернувся до суду з
клопотанням про забезпечення
адміністративного позову шляхом
заборони Сихівському відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції вчиняти будь-які дії по
виконанню постанови від 29.07.2014 року ВП
№44183266 про відкриття виконавчого
провадження, в тому числі: заборонити
накладати штрафи, арешт на кошти або
виставляти платіжні вимоги про
списання коштів з рахунків УПФ України
в Галицькому районі м.Львова до
набрання чинності судом рішення по
даному спору. Покликалися на те, що
існує очевидна небезпека заподіяння
шкоди правам, свободам та інтересам не
лише УПФУ в Галицькому районі м.Львова,
але і особам, кошти на виплату
заробітної плати та пенсій яких
обліковуються на рахунках органів ПФУ.

Ухвалою Сихівського районного суду
м.Львова від 27 серпня 2014 року у
задоволенні клопотання позивача щодо
забезпечення адміністративного позову
- відмовлено.

Позивач ухвалу оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана ухвала
винесена з порушенням норм
процесуального права та є незаконною,
просить оскаржувану ухвалу скасувати
та прийняти нову, якою заборонити
державному виконавцю вчиняти будь-які
дії по виконанню постанови від 29.07.2014
року ВП №44183266 про відкриття
виконавчого провадження, в тому числі:
заборонити накладати штрафи, арешт на
кошти або виставляти платіжні вимоги
про списання коштів з рахунків УПФ
України в Галицькому районі м.Львова до
набрання чинності судом рішення по
даному спору..

В апеляційній скарзі покликаються на
те, що вчинення дій щодо виконання
судового рішення у даному виконавчому
провадженні, відкритого постановою від
29.07.2014 року ВП №44183266, яка прийнята з
порушенням вимог Закону спричинить
порушенн чинного законодавства,
заподіяння значної шкоди їхнім правам,
свободам та інтересам та правам,
свободам та інтересам пенсіонерів, які
отримують пенсії відповідно до інших
законів за рахунок страхових внесків
підприємств, які обліковуються на
рахунках органів ПФУ відкритих в
Ощадному банку.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні клопотання
позивача щодо забезпечення
адміністративного позову,суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
навів будь-яких, в тому числі належних
та допустимих аргументів, які свідчили
б про те, що існує очевидна небезпека
того, та у випадку невжиття заходів до
забезпечення адміністративного
позову, виконання рішення у даній
справі стане неможливим для його
виконання необхідно буде докласти
значних зусиль та витрат.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст.117 КАС України суд
за клопотанням позивача або з власної
ініціативи може постановити ухвалу про
вжиття заходів забезпечення
адміністративного позову, якщо існує
очевидна небезпека заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача
до ухвалення рішення в
адміністративній справі, або захист
цих прав, свобод та інтересів стане
неможливим без вжиття таких заходів,
або для їх відновлення необхідно буде
докласти значних зусиль та витрат, а
також якщо очевидними є ознаки
протиправності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

З цього приводу свої роз'яснення надав
Пленум Вищого адміністративного суду
України у Постанові № 2 від 6 березня 2008
року «Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ».

Згідно ч. 2 п.17 цієї Постанови в ухвалі
про забезпечення позову суд повинен
навести мотиви, з яких він дійшов
висновку про існування очевидної
небезпеки заподіяння шкоди правам,
свободам та інтересам позивача до
ухвалення рішення в адміністративній
справі, або захист цих прав, свобод та
інтересів стане неможливим без вжиття
таких заходів, або для їх відновлення
необхідно буде докласти значних зусиль
та витрат, а також вказати ознаки, які
свідчать про очевидність
протиправності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Відтак, аналіз норм чинного
законодавства свідчить, що заявник
повинен обгрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову, вказати про наявність
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу забезпечення позову. Факт
наявності визначених обставин має
підтверджуватись певними доказами, як
це встановлено положеннями ст. ст. 69-72
КАС України. При цьому обов'язок
доказування покладається на сторони, а
тому кожна сторона повинна довести
наявність тих обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що позивач не
навів будь-яких, в тому числі належних
та допустимих аргументів, які свідчили
б про те, що існує очевидна небезпека
того, та у випадку невжиття заходів до
забезпечення адміністративного
позову, виконання рішення у даній
справі стане неможливим для його
виконання необхідно буде докласти
значних зусиль та витрат.

Адекватність заходу забезпечення
позову, що застосовується судом,
визначається його відповідністю
вимогам, на забезпечення яких він
вживається. Оцінка такої відповідності
здійснюється судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення права
(інтересу), про захист яких просить
заявник, та майнових наслідків
заборони відповідачеві вчинити певні
дії.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів, оскільки обмеження можливості
суб'єкта користуватися та
розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 199 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова залишити без
задоволення, а ухвалу Сихівського
районного суду м.Львова від 27 серпня 2014
року у справі №464/8833/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний