Справа № 2а-238/10/1570
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року м.
Київ К/800/9059/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Мороз В.Ф.

Логвиненко А.О.

Донець О.Є.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги товариства з
обмеженою відповідальністю «Боріваж»
на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 січня 2013
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Боріваж»
до Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» в
особі Одеської регіональної філії,
третя особа - Новобілярська селищна
рада Комінтернівського району
Одеської області про визнання рішення
протиправним та зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Боріваж»»
звернулось із адміністративним
позовом про визнання неправомірним
рішення Державного підприємства
«Центр державного земельного
кадастру» в особі Одеської
регіональної філії від 27.11.2009 року №
07-08/10995 про відмову у державній
реєстрації речового права на
користування чужою земельною ділянкою
для забудови (суперфіцій) загальною
площею 2,152 га, що знаходиться за
адресою: смт. Нові Біляри,
Комінтернівський район, Одеська
область, вул. Лиманна, набутого ТОВ
«Боріваж» на підставі договору
суперфіцію, укладеного з
Новобілярською селищною радою
Комінтернівського району Одеської
області 9 липня 2008 року та зобов'язання
здійснити державну реєстрацію
речового права на зазначену земельну
ділянку.

Позов мотивовано тим, що відмова у
державній реєстрації речового права на
користування чужою земельною ділянкою
суперечить вимогам діючого
законодавства оскільки не є
передбаченою законом підставою для
відмови в реєстрації договору.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2010 року, позовні вимоги ТОВ «Боріваж»
задоволено повністю. Визнано
протиправним рішення Центр ДЗК від 27
листопада 2009 року за № 07.08/10995.
Зобов'язано Центр ДЗК здійснити
державну реєстрацію речового права на
користування земельною ділянкою.

Рішення мотивовано тим, що
повідомлення Центром ДЗК заявника про
відсутність механізму реєстрації є
непередбаченою ст. 24 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» відмовою в
здійсненні державної реєстрації
договору суперфіцію.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 січня 2013
року скасовано постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 24
березня 2010 року та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що Центр
ДЗК відмовляючи в реєстрації речового
права на земельну ділянку, діяв у межах
та на підставі повноважень.

До Вищого адміністративного суду
України надійшла касаційна скарга, в
якій ТОВ «Боріваж» просить,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції, скасувати
рішення суду апеляційної інстанції, та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що09 липня 2008 року, між
Новобілярською селищною радою
Комінтернівського району Одеської
області та ТОВ «Боріваж» було укладено
договір суперфіцію про передачу
земельної ділянки 2,152 га, яка
знаходиться за адресою: смт. Нові
Біляри Комінтернівського району
Одеської області вул. Лиманна для
забудови земельної ділянки, який
нотаріально посвідчений.

На підставі договору складено акт
прийому-передачи права користування
земельною ділянкою від 09 липня 2008 року,
яким ТОВ «Боріваж» передано,
відповідно до договору суперфіцію, в
користування земельну ділянку 2,152 га,
яка знаходиться за адресою: смт. Нові
Біляри Комінтернівського району
Одеської області вул. Лиманна.

16 листопада 2009 року, ТОВ «Боріваж»
звернулось до Центру ДЗК із заявою про
реєстрацію речового права на земельну
ділянку, набутого підприємством на
підставі договору суперфіцію від 9
липня 2008 року.

За результатами розгляду звернення ТОВ
«Боріваж», Центром ДЗК 27 листопада 2009
року, було надано відповідь про
відсутність встановленої процедури
реєстрації речового права на
користування чужою земельною ділянкою
для забудови (суперфіцій), оскільки
Кабінетом Міністрів України не
прийнято відповідних
нормативно-правових актів відповідно
до абзацу 5, пункту 4 Прикінцевих
положень ЗУ «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень». Крім того, заявнику було
роз'яснено, що з 1 січня 2010 року набуває
чинності Постанова КМ України № 1021 від
09 вересня 2009 року «Про затвердження
порядків ведення Поземельної книги і
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі»,
пунктами 16 - 21 якого, передбачено
механізм здійснення державної
реєстрації обмежень використання
земельної ділянки, земельного
сервітуту та набуття права емфітевзису
і суперфіцію.

Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин) (далі - Закон)
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону речові права на
нерухоме майно, їх обмеження та
правочини щодо нерухомого майна
підлягають обов'язковій державній
реєстрації в порядку, встановленому
цим Законом.

Відповідно до пп. ґ ч. 1 ст. 4 Закону,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно, що знаходиться на території
України, фізичних та юридичних осіб,
держави, територіальних громад,
іноземців та осіб без громадянства,
іноземних юридичних осіб, міжнародних
організацій, іноземних держав, зокрема
- право забудови земельної ділянки
(суперфіцій).

На момент виникнення спірних
правовідносин, ДП «Центр державного
земельного кадастру» проводило
реєстрацію земельних ділянок та прав
на них шляхом внесення записів про
реєстрацію земельних ділянок та прав
на них до бази даних державного реєстру
земель, а комунальні підприємства бюро
технічної інвентаризації вносили
відповідно до п.4 Постанови КМ України
«Про створення єдиної системи
державної реєстрації земельних
ділянок, нерухомого майна та прав на
них у складі державного земельного
кадастру» № 1088 від 17 липня 2003 року.

Ведення Державного реєстру земель
здійснювалось відповідно до
Тимчасового порядку ведення
державного реєстру земель,
затвердженого наказом Держкомзему
України № 174 від 02.07.2003 року. В силу
положень Тимчасового порядку, ведення
державного реєстру земель було
забезпечено веденням Книги записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі, та Поземельної
книги - документу, який є складовою
частиною державного реєстру земель,
містить відомості про земельну
ділянку, в тому числі кадастровий план,
відомості про державний акт на право
власності на землю, державний акт на
право постійного користування землею,
договір оренди землі та власника,
користувача, орендаря земельної
ділянки.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що
Тимчасовим порядком ведення
державного реєстру земель,
затвердженим Наказом Держкомзему
України № 174 від 02.07.2003 року не було
передбачено механізму реєстрації
речового права на земельну ділянку,
набутого на підставі договору
суперфіцію.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже судом апеляційної інстанції
зроблено вірний висновок, що Центр ДЗК
діяв в межах своїх повноважень та його
дії відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, оскільки відсутність
встановленого порядку реєстрації
договору суперфіцію є перешкодою для
виконання покладених на нього функцій.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій допущені
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Боріваж»,
а постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 січня 2013
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5
днів після направлення його копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянуте Верховним Судом
України з підстав передбачених ст.ст.
237-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець