Справа № 826/8076/13-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/38335/14

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів Весельської Т.Ф.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Київської міської державної
адміністрації(далі - КМДА) про
зобов'язання виконати розпорядження
щодо відселення громадян, за
касаційною скаргою позивачів на ухвали
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 9 січня 2014 року,
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 червня 2014
року,

в с т а н о в и
л а :

У травні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись в суд з позовом, відповідно
до якого просили зобов'язати КМДА
виконати розпорядження №1375 від 09.11.1992
року про відселення мешканців будинку
АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Окружного
адміністративного суду м. Києва від 9
січня 2014 року, залишеною без змін
Київським апеляційним
адміністративним судом від 17 червня 2014
року, відмовлено у відкритті
провадження в адміністративній справі
з підстав, передбачених пунктом 1
частини першої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У касаційній скарзі позивачі, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені судами, просять попередні
судові рішення скасувати з
направленням справи для продовження
розгляду. Вказують на те, що
розпорядження КМДА є актом
індивідуальної дії, тому відносини, які
виникли між учасниками провадження, є
публічно-правовими.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги з урахуванням
наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження в
адміністративній справі, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
відносини, які виникли між учасниками
провадження, є приватно - правовими,
тому підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Висновок судів не відповідає вимогам
закону та обставинам справи.

Юрисдикція адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ
визначається за правилами,
передбаченими статтями 3 та 17 КАС
України.

Відповідно до положень зазначених
норм, зокрема, частини першої статті 17
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Вжитий у цій процесуальній нормі
термін «суб'єкт владних повноважень»
означає орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративному суду публічно -
правовий спір, який виник між двома
(кількома) суб'єктами суспільства щодо
їх прав та обов'язків у конкретних
правових відносинах, у яких хоча б один
суб'єкт законодавчо уповноважений
владно керувати поведінкою іншого
(інших) суб'єктів, а ці суб'єкти
відповідно зобов'язані виконувати
вимоги та приписи такого владного
суб'єкта (пункт 1 частини першої статті 3
КАС України).

Протиправна бездіяльність суб'єкта
владних повноважень - це пасивна
поведінка, яка може мати вплив на
реалізацію прав, свобод, інтересів
фізичної чи юридичної особи.

Позивачі, звертаючись до суду, просили
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень виконати розпорядження
від 09.11.1992 року про відселення
мешканців аварійного будинку, оскільки
КМДА допускається протиправна
бездіяльність, яка приводить до
порушення їх прав щодо знаходження у
аварійному будинку.

Такий спір носить публічно-правовий
характер, тому що предметом перевірки є
правильність дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень при
здійсненні ним владних управлінських
функцій, направлених на відселення
мешканців з аварійного будинку.

Відповідно до частини першої статті 1
Цивільного кодексу України цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленню, майновій самостійності
їх учасників.

Виходячи з положень цієї норми, для
розмежування публічно-правових та
цивільно-правових відносин, в які
вступають органи державної влади та
органи місцевого самоврядування з
іншими особами, використовуються один
із критеріїв юридичної рівності,
згідно якого у випадку, коли суб'єкт
владних повноважень діє на виконання
покладених на нього законодавством
повноважень, то такі правовідносини
відносяться до публічно-правових.

Вищий адміністративний суд України у
постанові Пленуму від 20 травня 2013 року
№ 8 зазначив, що вирішуючи питання про
віднесення норми до публічного права, а
спору до публічно-правового, суди
повинні враховувати
загальнотеоретичні та законодавчі
критерії. Зокрема, за змістом пункту 1
частини першої статті 3 КАС України у
публічно-правовому спорі, як правило,
хоча б однією стороною є орган
виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, у тому числі
на виконання делегованих повноважень
(пункт 3 постанови).

Згідно пункту 13 цієї постанови справи у
спорах про захист порушених,
невизнаних або оспорюваних інтересів,
що виникають із житлових
правовідносин, згідно з частиною
першою статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України від 18
березня 2004 року №1618-ІV розглядаються за
правилами цивільного судочинства, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

З огляду на положення частини другої
статті 17 КАС України спори, в яких
урегульовані нормативно визначеною
процедурою управлінські дії суб'єкта
владних повноважень, пов'язані з
реалізацією житлових прав фізичних
осіб (щодо обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов,
нагляду і контролю за забезпеченням
реалізації права громадян України на
житло, додержання правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків тощо), є публічно-правовими
і розглядаються за правилами
адміністративного судочинства.

Позивачі, згідно позовної заяви, не
просили визнати за ними право на житло
чи оспорювали таке право, а вимагають
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень виконати розпорядження
про відселення мешканців, в тому числі
і їх, з аварійного будинку.

Питання відселення мешканців
аварійних будинків згідно Житлового
кодексу, Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов, і
надання їм житлових приміщень,
відноситься до компетенції органів
місцевої влади.

З урахуванням зазначених обставин та
норм права, суди попередніх інстанцій
прийшли до помилкового висновку, що
спір, який виник між сторонами, носить
приватно-правовий характер.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 9 січня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 червня 2014
року скасувати з направленням справи
для продовження розгляду до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення ї копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

Т.Ф. Весельська

Ю.К. Черпак