Справа № 810/3885/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3885/14
Головуючий у 1-й інстанції: Панченко
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стройсервіс Монтаж»
та Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 20
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Стройсервіс Монтаж» до Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Стройсервіс Монтаж» звернулось до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
14.03.2014 № , № , № та №
.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
14.03.2014 № . У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач та відповідач подали
апеляційні скарги. Позивач просить
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від 29
липня 2014 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та прийняти
нову постанову, якою визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 14.03.2014 №
, № . Свої вимоги апелянт
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення неповно
досліджено докази, та допущено
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Відповідач просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю, вважаючи, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права, неповно та не
всебічно з'ясовано всі обставини
справи, що призвело до неправильного
вирішення питання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стройсервіс Монтаж»
- задовольнити, апеляційну скаргу
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення,
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року - скасувати та прийняти нову, якою
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Стройсервіс Монтаж» задовольнити
частково.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено факту реальності
господарських операцій по
взаємовідносинам із ПП «Женевьєва»,
ТОВ «Будівельне управління 26». Суд
дійшов висновку, що оскільки у позивача
відсутнє належне документальне
оформлення господарських операцій з
виконання ПП «Женевьєва», ТОВ
«Будівельне управління 26» на його
користь будівельних робіт, то
викладені у позовній заяві доводи
позивача, у цій частині, є
необґрунтованими, а його вимоги такими,
що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони суперечать
нормам чинного законодавства, виходячи
з наступного.

Судом встановлено та убачається з
матеріалів справи, що ТОВ «Стройсервіс
Монтаж», ідентифікаційний код 33728848,
місцезнаходження: 07400, Київська
область, м. Бровари, пров. Парковий, буд.
4, зареєстроване як юридична особа
09.08.2005. Як платник податків позивач
узятий на податковий облік у
податковому органі з 10.08.2005 за № 2577.

Позивач з 30.08.2005 зареєстрований
платником податку на додану вартість,
про що Броварською ОДПІ видано
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість № 13642296.

Видами діяльності ТОВ «Стройсервіс
Монтаж» є інші будівельно-монтажні
роботи; покриття підлоги й облицювання
стін; інші роботи із завершення
будівництва; інші спеціалізовані
будівельні роботи, н. в. і. у.;
будівництво житлових і нежитлових
будівель (основний).

Відповідно до ліцензії, виданої
Державною архітектурно-будівельною
інспекцією України, ТОВ «Стройсервіс
Монтаж» має право здійснювати
будівельні та монтажні роботи (термін
дії з 08.04.2011 по 08.04.2016) (том І а.с.98).

У період з 05.02.2014 по 25.02.2014, посадовою
особою Броварської ОДПІ проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ «Стройсервіс Монтаж» з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012.

За результатами перевірки складений
акт від 04.03.2014 № 160/10-06-221/33728848 (надалі -
Акт перевірки), який містить висновки
про порушення позивачем:

- частин першої, п'ятої статті 203, частин
першої, другої статті 215, статті 228
Цивільного кодексу України;

- вимог пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 355455,00
грн., в тому числі за вересень 2011 року на
суму 1905,00 грн., за жовтень 2011 року на
суму 57124,00 грн., за листопад 2011 року на
суму 136349,00 грн., за грудень 2011 року на
суму 96018,00 грн.; за березень 2012 року на
суму 29169,00 грн. та за квітень 2012 року на
суму 34980,00 грн.;

- вимог підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
в результаті чого позивачем занижено
податкові зобов'язання з податку на
прибуток підприємств на загальну суму
402385,00 грн., в тому числі за ІІІ квартал
2011 року на суму 2191,00 грн., за ІV квартал
2011 року на суму 332915,00 грн., за І квартал
2012 року на суму 30645,00 грн. та за ІІ
квартал 2012 року на суму 36634,00 грн.;

- вимог підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті
14, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168,
підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті164,
пункту 177.8 статті 177 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем занижено податкові
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на суму 1647,47 грн.;

- вимог статті 7, статті 8, статті 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VІ, в результаті чого позивачем
занижено єдиний внесок на суму 685,35 грн.

Висновок податкового органу про
заниження суми податкового
зобов'язання, за його твердженням,
пов'язується із порушенням позивачем
встановленого порядку формування
податкового кредиту за операціями з
придбання робіт у ПП «Женевьєва», ТОВ
«Будівельне управління 26» та
безпідставне віднесення позивачем до
витрат, витрати на їх придбання у
вищевказаних контрагентів, що
ґрунтується на невідповідності
наданих до перевірки документів
вимогам Положенню про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, який зареєстрований в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
№ 168/704, у зв'язку з відсутністю у них
точної інформації про об'єкт
будівництва, кількість використаних
матеріалів, людино-годин, машино-годин,
устаткування тощо.

Зважаючи на зазначені обставини,
посадова особа Броварської ОДПІ дійшла
висновку, що сума податку на додану
вартість, сплачена позивачем за
господарськими операціями з ТОВ ПП
«Женевьєва», ТОВ «Будівельне
управління 26» включена до податкового
кредиту та витрат безпідставно.

Крім цього, висновок податкового
органу про порушення позивачем
податкового законодавства, що призвело
до заниження податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб та
єдиного внеску обґрунтовано тим, що до
перевірки не надано доказів належності
до виробничих витрат грошових коштів у
загальній сумі 9336,24 грн., які у вересні
2012 року видавались під звіт працівнику
ТОВ «Стройсервіс Монтаж» для
господарських потреб.

На підставі Акта перевірки, відповідно
до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54
Податкового кодексу України,
Броварською ОДПІ прийняті податкові
повідомлення-рішення від 14.03.2014: №
, згідно з яким позивачеві
збільшено податкове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств на
суму 419205,00 грн., у тому числі, за
основним платежем - 402385,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 16820,00 грн.; № , згідно з
яким позивачеві збільшено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 444319,84 грн., у тому
числі, за основним платежем - 355455,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 88864,00 грн.; № , згідно з
яким позивачеві збільшено податкове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачуються
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати на суму 2059,34 грн., у тому числі, за
основним платежем - 1647,47 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 411,87 грн. та № , згідно з
яким позивачеві збільшено податкове
зобов'язання з фізичних
осіб-підприємців у тому числі, які
обрали спрощену систему оподаткування
та осіб, які провадять незалежну
професійну діяльність на суму 856,69 грн.,
у тому числі, за основним платежем - 685,35
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 171,34 грн.;

Не погоджуючись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку, подавши
скарги до Головного управління
Міндоходів у Київській області (скарга
від 19.03.2014 № 7) та у подальшому до
Міністерства доходів і зборів України
(скарга від 30.05.2014 № б/н) (том І а.с.61-68,
77-86).

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Київській області від
23.05.2014 № 1255/10/10-36-10-01-04/297 скаргу позивача
задоволено частково, скасовано
податкове повідомлення-рішення
Броварської ОДПІ від 14.03.2014 № ,
зобов'язано Броварську ОДПІ виставити
вимогу про сплату боргу (недоїмки) та
винести рішення про застосування
штрафних санкцій відповідно до вимог
чинного законодавства. В задоволенні
іншої частини скарги відмовлено, а
податкові повідомлення-рішення
Броварської ОДПІ від 14.03.2014 № , №
та № залишено без змін (том
І а.с.69-76).

За результатами розгляду повторної
скарги рішенням Міністерства доходів і
зборів України від 17.06.2014 № 10754/6/99-99-100005
скаргу позивача залишено без
задоволення, а податкові
повідомлення-рішення Броварської ОДПІ
від 14.03.2014 № , № та №
без змін. Разом з цим, Міністерством
доходів і зборів України збільшено
штрафну санкцію з податку на доходи
фізичних осіб у сумі 514,58 грн. (том І
а.с.87-94).

Вважаючи, вказані податкові
повідомленням-рішення, позивач
звернувся до адміністративного суду з
даним позовом.

Обговорюючи правомірність вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
товарів та послуг, які відповідно до
пункту 185.1 статті 185 цього Кодексу є
об'єктом оподаткування податку на
додану вартість.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (абзац другий).

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Крім цього, в силу положень пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті.

Згідно підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не належать до складу витрат будь-які
витрати не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

За змістом положень Податкового
кодексу України наявність
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), призначених для
використання у власній господарській
діяльності платника податків, є
визначальною умовою для виникнення у
платника податку права на формування
податкового кредиту та витрат, за
наявності необхідних
підтверджувальних документів
первинного бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи вбачається, що між
замовником - ТОВ «Стройсервіс Монтаж»
та підрядником - ПП «Женевьєва»
укладено два договори підряду, а саме:
від 14.10.2011 № 141011 та від 01.03.2012 № 010312,
відповідно до яких замовник доручає, а
підрядник бере на себе зобов'язання
виконати комплекс монолітно-монтажних
робіт, ремонтно-оздоблювальних робіт,
влаштування промислових підлог,
наливних підлог та фундаментів (том І
а.с.102-107).

Відповідно до пункту 1.2 вказаних
договорів підряду, перелік робіт, їх
ціна та обсяг вказуються в актах
виконаних робіт.

Крім цього, між замовником - ТОВ
«Стройсервіс Монтаж» та підрядником -
ТОВ «Будівельне управління 26» укладено
усний договір підряду, відповідно до
якого замовник доручає, а підрядник
бере на себе зобов'язання виконати
різку отворів у залізобетоні.

Відповідно до пункту 15 Загальних умов
укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 01.08.2005 № 668, у
договорі підряду сторони зобов'язані
визначити найменування об'єкта
будівництва та його місцезнаходження,
основні параметри (потужність, площа,
об'єм тощо), склад та обсяги робіт, які
передбачені проектною документацією
та підлягають виконанню підрядником,
інші показники, що характеризують
предмет договору.

Разом з тим, суд першої інстанції
здійснюючи аналіз вказаних вище
договорів дійшов висновку, що в
порушення вимог зазначеної норми
законодавства, вказані договори не
містять інформації щодо предмету
договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає такі висновки суду першої
інстанції помилковими, оскільки як
убачається із зазначених договорів,
зокрема, пункту 1.1. предметом договору є
комплекс монолітно-монтажних робіт,
ремонтно-оздоблювальних робіт,
влаштування промислових підлог,
наливних підлог та фундаментів.
Відповідно до пункту 1.2 договорів
перелік робіт, ціна, кількість та сума
вказується в Актах виконаних робіт, які
є невід'ємною частиною цього договору.

Крім того, позивачем до матеріалів
апеляційної скарги долучено копії
доповнення до Договору від 14.10.2011 року
№141011 від 14 жовтня 2011 року та від 05
квітня 2012 року, Доповнення до Договору
від 01.03.2012 року №010312 від 01 березня 2012
року та від 02 березня 2012 року, згідно
яких вказані вище договори доповнено
пунктом 1.4 - Роботи відповідно до цього
Договору виконуються Підрядником
Об'єкті будівництва:
Торгівельно-офісний центр з підземними
приміщеннями та підземним паркінгом по
вул. Льва Толстого, 57 у Голосіївському
районі м. Києва; Житловий будинок №1 з
вбудованими нежитловими приміщеннями
та підземним паркінгом на бульварі
Перова, 10-12 у Дніпровському районі м.
Києва.

Таким чином, доводи відповідача про те,
що договори підряду, а саме: від 14.10.2011 №
141011 та від 01.03.2012 № 010312 в порушення
вимог пункту 15 Загальних умов
укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 01.08.2005 № 668, не
містять інформації щодо предмету
договору, свого підтвердження в ході
апеляційного розгляду не знайшли.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Частиною першою статті 9 вказаного
Закону визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(частина друга статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", пункт 2.4 статті 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88).

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Тобто, відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підтвердженням здійснення
господарської операції є належним
чином оформлені первинні документи, що
містять дані про зміст господарських
операцій.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

У відповідності до п. "а" ст. 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є
документом, який є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових та
видаткових накладних є обов'язковою
обставиною для визначення
правильності формування податкового
кредиту та витрат, але не вичерпною,
оскільки підставою для виникнення
права на податковий кредит та витрати
є, зокрема, реальність господарських
операцій, на підставі яких сформовано
податковий кредит та витрати.

Тому, при розгляді тверджень органу
державної податкової служби про
безтоварність господарських операцій
підлягає перевірці факт здійснення
господарських операцій.

У такому випадку дослідженню
підлягають усі первинні документи, які
належить складати залежно від певного
виду господарської операції - договори,
акти виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання, використання
у господарській діяльності товарів
тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом доказування у даній справі є
факт виконання ПП «Женевьєва» та ТОВ
«Будівельне управління 26» на користь
позивача будівельних робіт.

У листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року №742/11/13-11
зазначено, що про відсутність факту
здійснення господарської операції
можуть свідчити, зокрема, такі
обставини:

- всупереч даним податкового обліку
будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного з
таких учасників (наприклад, збільшення
статутного капіталу особи за рахунок
активів, що не мають ринкової вартості,
зокрема фіктивних цінних паперів,
тобто цінних паперів, обіг яких на
момент вчинення операції був
припинений після оприлюднення даних
щодо скасування свідоцтва про
реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на
таку вигоду будь-кого з учасників
операції виключно шляхом зменшення
бази оподаткування з певного податку
та/або отримання коштів із Державного
бюджету за одночасної відсутності
об'єктивної можливості отримати
майнову вигоду від цієї операції в
інший спосіб (наприклад, експорт товару
на підставну особу, яка не має
відповідної реєстрації чи не веде
будь-якої господарської діяльності,
виключно з метою отримання документів,
що підтверджують право на бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість; "тимчасова" поставка товару
(тобто з подальшим поверненням того
самого товару без обґрунтованої
економічної причини в наступних
податкових періодах постачальнику від
покупця безпосередньо або через ланцюг
посередників) тим платником податку, в
якого за результатами певного
податкового періоду наявне від'ємне
значення податкових зобов'язань із
податку на додану вартість тому
учаснику, який має зобов'язання до
сплати в бюджет тощо);

- результати, відображені у даних
податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції,
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

На підтвердження факту виконання ПП
«Женевьєва» та ТОВ «Будівельне
управління 26» на користь позивача
будівельних робіт позивачем до
перевірки надані та копії яких
містяться в матеріалах справи:

- акти за жовтень 2011 року № 18, № 19, 20, 21,
за листопад 2011 року № 22, № 23, № 24, № 25, №
27, за грудень 2011 року № 28, № 29, № 30, № 31,
за березень 2012 року № 1, № 2, № 4, № 5, № 6,
№ 7 та за вересень 2011 року № 160901 (том І
а.с.108-111, 113, 115, 117, 119, 121, 123, 125, 127, 129, 131, 133,
134, 135, 137, 139, 141, 169);

- довідки про вартість виконаних
будівельних робіт за жовтень, листопад,
грудень місяці 2011 року, березень 2012
року та квітень 2012 року (том І а.с.112, 114,
116, 118, 120, 122, 124, 126, 128, 130, 132, 136, 138, 140, 142);

- податкові накладні від 31.10.2011 № 249, від
31.10.2011 № 348, № 217, № 303, від 29.11.2011 № 462, від
30.11.2011 № 523, № 524, № 526, № 581, № 582, від
27.12.2011 № 484, від 28.12.2011 № 500, від 01.03.2012 №
200, від 14.03.2012 № 256, від 20.03.2012 № 291, від
30.03.2012 № 364, від 31.03.2012 № 373, від 16.09.2011 № 293
(том І а.с.143-159, 170);

- виписки по банківському рахунку
позивача (том ІІ а.с.91-111).

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
документів та не було спростовано
відповідачем, що фактичне здійснення
господарських операцій на підставі
договорів підряду від 14.10.2011 № 141011 та
від 01.03.2012 № 010312 підтверджується
дослідженими судом первинними
документами.

Водночас суд першої інстанції визнаючи
правомірними спірні податкові
повідомлення-рішення дійшов висновку,
що наданні позивачем акти виконаних
робіт та довідки про вартість
виконаних будівельних робіт по формі
та змісту не відповідають вимогам
первинних облікових документів у
будівництві N КБ-2в "Акт приймання
виконаних будівельних робіт", N КБ-3
"Довідка про вартість виконаних
будівельних робіт та витрати",
затвердженим наказом Мінрегіонбуду
України від 04.12.2009 № 554, який був чинний
на час існування спірних
правовідносин, та загальним вимогам до
первинного документа, які містяться у
Законі України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

Зокрема, надані позивачем акти та
довідки не містять обов'язкової, для
даних видів документів, інформації,
зокрема, щодо найменування об'єкту
будівництва, його адреси, основні
параметри (потужність, площа, об'єм
тощо), найменування генпідрядника та
інформації, яка є обов'язковою для
будь-якого первинного документа, а
саме, місця складання актів та довідок,
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення та
прізвища, ім'я по батькові осіб, які
брали участь у здійсненні
господарської операції.

Суд вирішив, що відсутність вказаної
інформації об'єктивно унеможливлює
встановити реальність виконання ПП
«Женевьєва» та ТОВ «Будівельне
управління 26» будівельних робіт, їх
обсяг, зміст та осіб, що їх виконували.

Проте, колегія з такими висновками суду
першої інстанції погодитись не може.

Так, відповідно до правової позиції
Вищого адміністративного суду України,
відображеної в Інформаційному листі
від 01.11.11 №1936/11/13-11 «Щодо підтвердження
даних податкового обліку», документи
та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому, сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Надаючи оцінку дослідженим первинним
документам, наданим на підтвердження
реальності господарських відносин
позивач та його контрагентів, колегія
суддів враховує, що господарських
операцій реально задекларовані;
встановлена наявність ділової мети у
розглядуваних операціях, в результаті
якої відбувалося будівництво
означених вище об'єктів; при цьому,
позивачем дотримано норми податкового
законодавства щодо змісту та наслідків
для податкового обліку відповідних
операцій.

Також колегія суддів враховує кінцевий
економічний ефект у вигляді фактичного
приросту (зміни вартості) активів, який
настав в результаті здійснення
операцій, незалежно від зафіксованих у
документах намірів її учасників.

Крім того, податковим органом не надано
належних доказів про фактичне
нездійснення господарських операцій,
викладених в актах перевірки.

Крім того, судом першої інстанції
проігноровано пояснення позивача про
те, що залучення ПП «Женевьєва» та ТОВ
«Будівельне управління 26» до виконання
будівельних робіт було обумовлено
наявністю укладених між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «БМК Тріада» і
Товариством з обмеженою
відповідальністю «К.А.Н. Строй»
відповідних угод для їх виконання (том
ІІ а.с.1-6) та договори, укладені ТОВ
«Стройсервіс Монтаж» з ТОВ «БМК
Тріада» від 02.03.2012 № 9, від 05.04.2012 № 14 від
05.04.2012 № 14 та з ТОВ «К.А.Н. Строй» від
25.10.2010 № ЛТ120 (том ІІ а.с.70-88, 112, 113). Проте,
колегія суддів в цій частині не
погоджується із судом першої інстанції
з огляду на наступне.

Як вбачається із змісту договорів,
укладених між позивачем та ПП
«Женевьєва», ТОВ «Будівельне
управління 26» та складених актів, ТОВ
«Стройсервіс Монтаж» виступає
замовником будівництва, а ПП
«Женевьєва», ТОВ «Будівельне
управління 26» - підрядниками.

У той же час, як вбачається з договорів,
укладених між позивачем та ТОВ «БМК
Тріада» і ТОВ «К.А.Н. Строй», ТОВ
«Стройсервіс Монтаж» виступає
підрядником будівництва, а ТОВ «БМК
Тріада» і ТОВ «К.А.Н. Строй» -
генпідрядниками будівництва.

Разом з тим, як вбачається із змісту
договорів, укладених ТОВ «Стройсервіс
Монтаж» з ТОВ «БМК Тріада» від 02.03.2012 №
9 (пункт 7.5), від 05.04.2012 № 14 (пункт 7.5) від
05.04.2012 № 14 (пункт 7.5), субпідрядник
зобов'язаний виконати роботи власними
силами та засобами за вказаними
договорами.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що умови зазначених договорів не
передбачать можливість залучення
субпідрядників, проте, судом
проігноровано пункт 715 вказаних
Договорів, згідно якого Підрядник має
право вимагати вчасного надання
об'ємів робіт, прийомки виконаних
робіт, та своєчасної оплати та залучити
на об'єкт Субпідрядника.

Крім того, відповідно до умов договору,
укладеного між ТОВ «Стройсервіс
Монтаж» з ТОВ «К.А.Н. Строй» від 25.10.2010
№ ЛТ120, підрядник має право підписувати
договори на виконання робіт за цим
договором із субпідрядниками за умови
їх погодження із генпідрядником.

Відповідно до пункту 63 Загальних умов
укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 01.08.2005 № 668,
генеральний підрядник у порядку,
встановленому договором підряду,
погоджує із замовником питання про
залучення до виконання робіт
субпідрядників. Замовник може
відмовити у такому погодженні з
письмовим обґрунтуванням свого
рішення.

Разом з цим, висновки суду про те, що
позивачем не надано суду жодних
доказів погодження генпідрядниками та
замовниками будівництва залучення до
виконання будівельних робіт
субпідрядників - ПП «Женевьєва» та ТОВ
«Будівельне управління 26» є
помилковими. Зокрема, колегія суддів
зауважує, що вимоги про те, що вказане
погодження повинно бути викладене у
письмовій формі, норми законодавства
не містяться, тоді як доказів того, що є
письмова відмова замовника у такому
погодженні з обґрунтуванням свого
рішення, відповідачем суду не надано.

Відтак колегія суддів вважає
помилковими висновки суду першої
інстанції про те, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
щодо документального підтвердження
виконання ПП «Женевьєва» та ТОВ
«Будівельне управління 26» на користь
позивача будівельних робіт.

Належних доказів на спростування
вищенаведеного відповідачем під час
судового розгляду в суді першої
інстанції та суді апеляційної
інстанції не надано.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо оцінки податкового
повідомлення-рішення Броварської ОДПІ
від 14.03.2014 № .

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме, з видаткових касових ордерів від
06.09.2012 № 11, від 07.09.2011 № 12, від 10.09.2012 № 13 у
вересні 2012 року працівнику ТОВ
«Стройсервіс Монтаж» ОСОБА_2 у зв'язку з
виробничою необхідністю (придбання
товарно-матеріальних цінностей) були
видані грошові кошти у розмірі 9336,24
грн., (том І а.с.175-177), які були повернуті
ним у повному обсязі відповідно до
прибуткових касових ордерів від 07.09.2012
№ 9, від 10.09.2011 № 10, від 11.09.2012 № 11 (том І
а.с.178-180).

Як вбачається із змісту заперечень ТОВ
«Стройсервіс Монтаж» від 06.03.2014 на Акт
перевірки, ним разом із запереченнями
додавались видаткові та прибуткові
касові ордери (том І а.с.56-60). Однак,
відповідачем не надано жодної оцінки
вказаним первинним документам.

Порядок оподаткування суми надміру
витрачених коштів, отриманих платником
податку на відрядження або під звіт, не
повернутої у встановлений строк,
врегульовано пунктом 170.9 статті 170
Податкового кодексу України.

З аналізу вказаної норм права
вбачається, що оподаткуванню
підлягають суми надміру витрачених
коштів, отриманих платником податку
під звіт лише при порушенні строку на
повернення коштів, який встановлено
підпунктом 170.9.2 пункту 170.9 статті 170
Податкового кодексу України (п'яти
банківських днів).

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечувалось відповідачем,
невикористані грошові кошти у розмірі
9336,24 грн. були повернуті ОСОБА_2 у строк,
що не перевищує п'яти банківських днів,
що свідчить про відсутність порушення
позивачем вимог податкового
законодавства у цій частині та, як
наслідок, про обґрунтованість позовних
вимог.

Також колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції щодо
податкового повідомлення-рішення
Броварської ОДПІ від 14.03.2014 № .

Як було встановлено судом, податкове
повідомлення-рішення Броварської ОДПІ
від 14.03.2014 № було скасовано
рішенням Головного управління
Міндоходів у Київській області від
23.05.2014 № 1255/10/10-36-10-01-04/297 за результатами
розгляду скарги позивача на податкові
повідомлення-рішення.

З огляду на зазначене, судом першої
інстанції правильно встановлено, що
позовні вимоги у цій частині
задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було не вірно встановлено
фактичні обставини справи, застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до ухвалення
неправомірного рішення. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення, апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стройсервіс» -
задовольнити, постанову Київського
окружного адміністративного суду від 29
липня 2014 року - скасувати та прийняти
нову, якою адміністративний позов
задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 71, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Стройсервіс Монтаж» - задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року - скасувати та прийняти нову, якою
адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 14.03.2014 року № , №
, № .

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 25.11.2014 року.

Головуючий суддя

Пилипенко О.Є.

Судді:

Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.