Справа № 489/24/2013
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 489/24/2013

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Тихонова Н.С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та
Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 23.06.2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області про скасування
постанови про адміністративне
правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області про скасування
постанови про адміністративне
правопорушення.

В обґрунтування позову зазначалося, що
відносно позивачки представником
відповідача було винесено постанову №
596 про притягнення її до
адміністративної відповідальності за
порушення ч. 1 ст. 96-1 КУпАП. Однак, на
думку ОСОБА_1, обставини, викладені в
постанові, не відповідають дійсності,
вимог діючого законодавства вона не
порушувала. Так проектна документація
на об'єкт «Реконструкція нежитлової
будівлі рятувально-водолазної станції
на воді» за адресою АДРЕСА_1, розроблена
у повній відповідності до діючого
законодавства, існуючих будівельних
норм, державних стандартів та правил.
Крім того посилалась на
неправомірність проведення
відповідачем перевірки проектної
документації. В зв'язку з
вищевикладеним позивачка просила суд
скасувати постанову Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю в Миколаївській області № 596
від 24.09.2013 р. про притягнення її до
адміністративної відповідальності та
накладення адміністративного
стягнення.

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 23.06.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі зазначає про
невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому апелянт
вважає, що судом допущено порушення
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті. У зв'язку з чим в
апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із задоволенням позовних вимог.

Оскільки сторони були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
повідомленнями про вручення почтових
відправлень, однак в судове засідання
вони не з'явилися, поважність своєї
неявки суду не повідомили, тому
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до вимог ст.197
КАС України за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
09.09.2013 р. представником Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Миколаївській області було
проведено позапланову перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності щодо
вищезазначеного об'єкта будівництва -
на підставі вимоги Прокуратури
Корабельного району м. Миколаєва за
вих. № (15-05) 4240 від 05.08.2013 р. "провести
перевірку додержання вимог
містобудівного законодавства під час
будівництва будинку на земельній
ділянці, наданій у власність ТОВ
"Басвар" рішенням Миколаївської
міської ради № 11/29 від 24.11.2011 p.".

За результатами вказаної перевірки
09.09.2013 р. головним державним
інспектором Миколаївського
інспекційного відділу ІДАБК в
Миколаївській області Шоломоном О.О.
Було складане Акт перевірки дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, а також
Протокол про адміністративне
правопорушення, відповідно до якого
встановлено, що ОСОБА_1 порушила ч. 1 ст.
96-1 КУпАП, а саме проектна документація
на об'єкт "Реконструкція нежитлової
будівлі рятувально-водолазної станції
на воді" за адресою АДРЕСА_1 розроблена
з порушенням вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил.

Відповідно до постанови першого
заступника начальника Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Миколаївській області
Жердєва М.Г. № 596 по справі про
адміністративне правопорушення від
24.09.2013 р. ОСОБА_1 було притягнено до
адміністративної відповідальності за
порушення ч. 1 ст. 96-1 КУпАП та накладено
на неї адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп.

Судова колегія, перевіривши докази,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши норми чинного
законодавства дійшла висновку, що
постанова Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Миколаївській області про накладення
штрафу підлягає скасування, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 3, ст. 4 Закону України «Про
відповідальність за порушення у сфері
містобудівної діяльності» справи про
правопорушення передбачені цим
Законом, розглядаються центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю.

Накладати штраф від імені центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
мають право його керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»,
викладена у редакції згідно Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
діяльності Міністерства внутрішніх
справ України, Міністерства
надзвичайних ситуацій України,
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, інших
центральних органів виконавчої влади,
діяльність яких спрямовується та
координується через відповідних
міністрів» від 16 жовтня 2012 року №5459-VI,
який набрав чинності 08 листопада 2012
року.

До внесення вказаних змін,
повноваження щодо накладення штрафів
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності належало
керівникам територіальних органів
Держархбудінспекції та їх заступникам.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону
від 16 жовтня 2012 року №5459-VI визначено, що
Кабінет Міністрів України протягом
трьох місяців з дня набрання чинності
цим Законом повинен привести чинні
нормативно-правові акти у
відповідність із цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», порядок накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності визначається
Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, Постановою Кабінету
Міністрів України від 06 квітня 1995 року
№ 244 затверджено Порядок накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, зі змісту
пункту 2 вказаного Порядку вбачається,
що накладати штраф від імені інспекцій
мають право керівник
Держархбудінспекції та його
заступники, керівники територіальних
органів Держархбудінспекції та їх
заступники.

Тобто, існує невідповідність вимог
підзаконних нормативно-правових актів
вимогам закону.

Таким чином, на час виникнення спірних
правовідносин до повноважень
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Миколаївській області не належало
повноваження по накладенню штрафів за
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, такими
повноваженнями, у відповідності до
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності», наділений
лише центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику з
питань державного
архітектурно-будівельного контролю, а
саме: Державна архітектурно-будівельна
інспекція України.

Крім того, на думку судової колегії
оскаржувана постанова про
адміністративне правопорушення є
протиправною у зв'язку з відсутністю
підстав для накладання
адміністративних стягнень на позивача,
виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
встановлено, що проектна документація
на будівництво об'єктів розробляється
у порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування, з
урахуванням вимог містобудівної
документації та вихідних даних і
дотриманням вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та затверджується замовником.

Відповідно до п. 9 Порядку розроблення
проектної документації на будівництво
об'єктів, затвердженого Наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 16.05.2011 року №
45, проектна документація на
будівництво об'єктів розробляється з
урахуванням вимог містобудівної
документації, вихідних даних на
проектування та дотриманням вимог
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, у тому
числі вимог доступності для інвалідів
та інших маломобільних груп населення.

Згідно ст. 29 Закону України «Про
регулювання містобудівної
документації» та п. 4 вказаного Порядку
основними складовими вихідних даних є:
містобудівні умови та обмеження;
технічні умови; завдання на
проектування.

Відповідно до п. 1 Містобудівних умов та
обмежень забудови земельної ділянки,
виданих Управлінням містобудування та
архітектури Миколаївської
облдержадміністрації за № 25 від 23.05.2013
року, була допущена помилка: «Гранично
допустима висота будівель - 2
поверхи», про що свідчить лист з
Управління містобудування та
архітектури Миколаївської
облдержадміністрації. Проте, фактично
в проектній документації позивачем
запроектовано 4 поверхи, а саме 1
півповерх та 3 поверхи.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП
«АБМ» було спроектовано 3 поверхи
нежитлової будівлі
рятувально-водолазної станції на воді,
про що свідчить робочий проект - лист 1,
стадія «П», - 19-2011-АР. Перші два поверхи
для постійного перебування людей
експлуатовані, а третій поверх будівлі
є технічним. Тобто проектна
документація була розроблена згідно
вимог чинного законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил, і не було порушено ст. 31 ЗУ
«Про регулювання містобудівної
діяльності», п. 1.5. Наказу Міненергобуду
№109 від 07.07.2011 року «Про затвердження
порядку надання містобудівних умов та
обмежень забудови земельної ділянки,
їх склад та зміст», п. 4.3. ДБН А.2.2.-2-2012
«Склад та зміст проектної документації
на будівництво».

Суд першої інстанції, аналізуючи
вимоги ДБН В.2.2.-9-2009 «Громадські будинки
та споруди», дійшов помилкового
висновку, оскільки в п. Б.8 додатку № 4 до
ДБН В.2.2.-9-2009 «Громадські будинки та
споруди» чітко зазначено, що технічний
поверх, розташований над верхнім
поверхом, при визначенні поверховості
будинків не враховується.

Крім того, на думку судової колегії суд
першої інстанції під час прийняття
оскаржуваної постанови не надав
належної правової оцінки тому, що в
даному конкретному випадку
застосування норм ДБН В.2.2.-15.2005
«Житлові будинки. Основні положення» є
виправданим, оскільки відповідно
технічного паспорту від 29.11.2012 року
№3117, запроектована будівля має 14
кімнат, тобто житлових приміщень.

Згідно з робочим проектом 019-2011-АР, ПП
«АБМ» запроектовано розміщення у
будівлі водолазно-рятувальної станції
спальних кімнат для проживання. А тому
в даному випадку застосування ДБН
В.2.2,-15.2005 «Житлові будинки. Основні
положення» є необхідним, оскільки
кімнати як житлові приміщення повинні
відповідати
санітарно-епідеміологічним вимогам
щодо мікроклімату і повітряного
середовища, природного освітлення,
допустимих рівнів нормованих
параметрів відносно шуму, вібрацій,
ультразвуку та інфразвуку, електричних
та електромагнітних полів та
іонізуючого випромінювання. В свою
чергу зазначені вимоги зазначені в ДБН
В.2.2.-15.2005 «Житлові будинки. Основні
положення».

Виходячи з вищезазначеного, судова
колегія дійшла висновку, що постанову
№ 596 по справі про адміністративне
правопорушення від 24.09.2013 року є такою,
що винесена з порушенням норм чинного
законодавства та перевищенням
повноважень органу, який її прийняв,
матеріалами справи не доведено
наявність самого правопорушення, тому
постанова Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області № 596 від 24.09.2013
року підлягає скасуванню.

Таким чином, враховуючи, що судом
першої інстанції при вирішенні справи
порушені норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а також те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202
КАС України вважає необхідним
скасовуючи постанову суду першої
інстанції, прийняти нову постанову,
якою адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 23.06.2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області про скасування
постанови про адміністративне
правопорушення - задовольнити.

Постанову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області № 596 від 24.09.2013
року про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 за порушення ч. 1 ст. 96-1 КУпАП та
накладення на неї адміністративного
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17
000 грн. - скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили в порядку, встановленому
частиною 5 статті 254 КАС України, і може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
Л.Є.Зуєва

суддя
О.А.Шевчук

суддя
А.Г.Федусик