Справа № 752/16267/14-а
Суддя: Пасинок В. С.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/723/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Пасинок В.С.

при секретарі - Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва про
визнання дій та бездіяльності
незаконними і неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

06.08.2014 р. позивач звернувся до суду з
даним позовом. Свої вимоги мотивує тим,
що є інвалідом ІІ групи та особою,
постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС 1
категорії, перебуває на обліку у
відповідача та отримує пенсію, проте,
отримує державну та додаткову пенсії у
розмірі нижчому, ніж це передбачено
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

У зв`язку з цим просить суд:

- звернутися до Верховного Суду
України з клопотанням для вирішення
питання стосовно внесення до
Конституційного Суду України подання
щодо конституційності постанови
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р.
№ 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- визнати незаконними дії
відповідача щодо застосування ним під
час нарахування/перерахунку пенсій
позивача за період з 17.06.2011 року і до
моменту винесення рішення у цій справі
положень бюджетних законів, а також
підзаконних нормативно-правових актів,
якими у порушення та розріз
встановлених Конституцією і Законами
України вимог і норм, визначено розміри
пенсій для осіб, які страждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
до того, ще й значно менші, ніж
передбачені ст. 50, 54 Закону № 796 для
відповідної категорії громадян;

- визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
нарахування, перерахунку та виплати
ним позивачу недоотриманих сум
державної та додаткової пенсій,
передбачених ст. 49, 50, 54 Закону № 796, за
період з 17.06.2011 року і до моменту
винесення рішення у цій справі;

- зобов'язати відповідача зробити
нарахування, перерахунок та виплату
державної пенсії позивача відповідно,
на підставі, у порядку та розмірах,
встановлених законом № 796 у редакції
діючих Законів № 230/96, № 231 та
пов'язаними із ним законами, а саме: у
розмірі не нижчому 8 мінімальних пенсій
за віком, за період, починаючи з 17.06.2011 р.
і до моменту винесення рішення у цій
справі, де розмір пенсії за віком
визначається у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого законом,
одночасно враховуючи вимоги ст. 67
Закону № 796, за якими розміри пенсій
збільшуються у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; без
урахування приписів Бюджетних законів,
а також підзаконних
нормативно-правових актів КМУ, якими
визначено розміри пенсій для осіб,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, мінні від законодавчо
встановлених, ще й у бік зменшення;

- зобов'язати відповідача зробити
нарахування, перерахунок та виплату
додаткової пенсії позивача відповідно,
на підставі, у порядку та розмірах,
встановлених законом № 796 у редакції
діючих Законів № 230/96, № 231, та
пов'язаними із ним законами, а саме у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком,
за період, починаючи з 17.06.2011 року і до
моменту винесення рішення у цій справі,
з урахуванням фактично виплачених сум,
де розмір пенсії за віком визначається
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили нездатність,
встановленого законом, одночасно
враховуючи вимоги ст. 67 Закону № 796, за
якими розміри пенсій збільшуються у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність; без урахування
приписів бюджетних законів, а також
підзаконних нормативно-правових актів
КМУ, якими визначено розміри пенсій для
осіб, постраждалих внаслідок ЧАЕС,
відмінні від законодавчо встановлених,
ще й у бік зменшення;

- стягнути із відповідача у
порядку негайного виконання,
передбаченого ст. 256 КАС України на
користь позивача боргову суму за
пенсійними виплатами, що виникла за
весь період невиконання вимог Законів
України щодо нарахування та
перерахунку пенсій позивача,
передбачених ст. 50, 54 Закону № 796.

Позивач та його представник в судове
засідання не з'явились, надали заяву
про розгляд справи за їх відсутності
(а.с. 31).

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, проте,
надав письмові заперечення проти
позову, в яких просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог останнього
з огляду на їх безпідставність та
необґрунтованість (а.с. 33-39).

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва, є
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов`язаного з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
та відноситься до осіб, постраждалих
внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії
(а.с. 21-23).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі та в межах повноважень і у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених КМУ.

Стаття 62 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зазначає, що застосування
цього закону визначається КМУ, рішення
якого відповідно до Конституції
України є обов'язковими до виконання.

У відповідності до ст. 117 Конституції
України Кабінет Міністрів України в
межах своєї компетенції видає
постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Як вказав Конституційний Суд України у
рішенні від 26.12.2011 року № 20- рп/2011
невід'ємною складовою правового
регулювання відносин у сфері
соціального забезпечення є визначення
правового механізму та державних
органів, на які покладається обов'язок
виконання соціальної політики держави
у цій сфері.

Конституційний Суд України виходить з
того, що надання Верховною Радою
України права Кабінету Міністрів
України встановлювати у випадках,
передбачених законом, порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України,
пов'язується з його функціями,
визначеними в п. 2, 3 ст. 116 Конституції
України. Отже, Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного
подання положення ч. 2 ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116
Конституції України треба розуміти
так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах.

У рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011
Конституційний Суд України зазначив,
що розміри соціальних виплат залежать
від соціально-економічних можливостей
держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 150
Конституції України вирішення питання
про відповідність Конституції України
законів та інших правових актів
Верховної Ради України, актів
Президента України, актів Кабінету
Міністрів України належить до
повноважень Конституційного суду
України.

Як з'ясував суд, Конституційним судом
України не приймалось Рішення про
визнання неконституційною постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року. Крім того, Конституційний
Суд України у рішенні від 25.01.2012 року №
3-рп/2012 зазначив, що: в аспекті
конституційного подання положення ч. 2
ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116 Конституції України
треба розуміти так, що повноваження
Кабінету Міністрів України щодо
розробки проекту закону про Державний
бюджет України та забезпечення
виконання відповідного закону
пов'язані з його функціями, в тому числі
щодо реалізації політики у сфері
соціального захисту та в інших сферах.
Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Як вбачається із п. п. 3, 4 Прикінцевих
положень до Законів України № 2857-VI «Про
державний бюджет України на 2011 рік», №
4282-VI «Про державний бюджет України на
2012 рік», № 5515-VI «Про державний бюджет
України на 2013 рік», п. 6-7 Прикінцевих
положень до Закону України № 719-VII «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
установлено, що у вказаних роках норми
і положення, зокрема ст. ст. 20-23, 30, 31, 37, 39,
ст. 48, 50-5 та ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на
відповідний рік.

Тобто, виплата пенсій із надбавками
позивачу проведена згідно з чинним
законодавством України на момент
виплати, у зв'язку з чим суд приймає
рішення про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19, 116, 117, 150 Конституції України, Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
Законом України № 2857-VI «Про державний
бюджет України на 2011 рік», Законом
України № 4282-VI «Про державний бюджет
України на 2012 рік», Законом України №
5515-VI «Про державний бюджет України на
2013 рік», Законом України № 719-VII «Про
державний бюджет України на 2014 рік»,
Рішеннями Конституційного Суду
України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року, №
3-рп/2012 від 25.01.2012 року, ст. ст. 8, 9, 11, 90, 99,
159, ст. 160-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва про
визнання дій та бездіяльності
незаконними і неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити .

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
адміністративного апеляційного суду
через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя
В.С. Пасинок