Справа № 814/190/14
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/190/14

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції:
Брагар В. С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та
Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Державної інспекції сільського
господарства в Миколаївській області
на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14.05.2014 року
по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Миколаївзеленгосп" до Державної
інспекції сільського господарства в
Миколаївській області про скасування
припису, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Миколаївзеленгосп"
звернулось до суду з позовом до
Державної інспекції сільського
господарства в Миколаївській області
про скасування припису.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що вказаний припис є
незаконним, оскільки позивач
самовільно не займав земельну ділянку,
а проводив роботи з дозволу третьої
особи, яка є власником земельної
ділянки на якої знаходиться міське
водосховище.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від
14.05.2014 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
припис Державної інспекції сільського
господарства в Миколаївської області
від 13.01.14 №000026. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, Державна
інспекція сільського господарства в
Миколаївській області в апеляційній
скарзі зазначає про невідповідність
висновків суду обставинам справи. При
цьому апелянт вважає, що судом допущено
порушення матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті. У зв'язку з чим в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із відмовою в задоволенні позову.

Оскільки сторони були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
повідомленнями про вручення почтових
відправлень, однак в судове засідання
вони не з'явилися, поважність своєї
неявки суду не повідомили, тому
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до вимог ст.197
КАС України за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ТОВ "Миколаївзеленгосп"
проводив роботи з вибору осадкового
ґрунту з дна висушеного міського
водосховища.

13.01.2014 року відповідачем проведено
обстеження земельної ділянки, яка
знаходиться за адресою вул. Янтарна, 324
м. Миколаїв.

13.01.2014 року за наслідками перевірки
відповідач склав акт обстеження
земельної ділянки №1, в якому
зафіксовано факт самовільного зняття
позивачем земельної ділянки 1,2698га., із
земель запасу.

13.01.2014 року на підставі вказаного акту,
відповідачем винесено припис №000026,
яким, за порушення ст.211 ЗК України,
позивачу приписано усунути порушення
земельного законодавства.

Під час вирішення справи по суті суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Державна інспекція сільського
господарства в Миколаївській області в
апеляційній скарзі зазначає, що
обов'язковою умовою фактичного
використання земельної ділянки є
наявність у особи, яка її використовує,
правовстановлюючих документів на цю
земельну ділянку. В інакшому випадку на
думку апелянта відбулося самовільне
зайняття земельної ділянки.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
самовільне зайняття земельної ділянки
- це будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Тобто, не вважається самовільним
зайняттям земельної ділянки, якщо
орган виконавчої влади чи орган
місцевого самоврядування прийняв
рішення про її передачу у власність або
надання у користування (оренду). Даний
перелік рішень є вичерпним. У разі
використання земельної ділянки за
наявності будь-яких інших рішень
зазначених органів (наприклад, про
надання дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки, про
погодження місця розташування об'єкту
тощо), дані дії слід кваліфікувати як
самовільне зайняття земельної ділянки.

Також не вважається самовільним
зайняттям земельної ділянки, якщо
стосовно неї вчинено відповідний
правочин (тобто, укладена відповідно до
законодавства цивільно-правова угода
щодо земельної ділянки).

Так, у статті 93 Земельного кодексу
України визначено, що право оренди
земельної ділянки може відчужуватися,
у тому числі продаватися на земельних
торгах, а також передаватися у заставу,
спадщину, вноситись до статутного
фонду власником земельної ділянки - на
строк до 50 років, крім випадків,
визначених законом.

Відповідно до статті 127 Земельного
кодексу України органи державної влади
та органи місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень
здійснюють продаж земельних ділянок
державної чи комунальної власності або
прав на них (оренди, суперфіцию,
емфітевзису) громадянам, юридичним
особам та іноземним державам на
підставах та в порядку, встановлених
Земельним кодексом України. За
наявності відповідного правочину з
даних питань, використання земельної
ділянки не вважатиметься самовільним
її зайняттям.

Згідно статті 131 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
України, а також територіальні громади
та держава мають право набувати у
власність земельні ділянки на підставі
міни, ренти, дарування, успадкування та
інших цивільно-правових угод щодо
земельних ділянок. До інших
цивільно-правових угод, за якими
найчастіше набувається право
власності на земельні ділянки,
відносяться угоди про їх
купівлю-продаж, заставу.

Вимоги щодо змісту угод про перехід
права власності на земельні ділянки
визначено у статті 132 Земельного
кодексу України. Угоди про перехід
права власності на земельні ділянки
укладаються у письмовій формі та
нотаріально посвідчуються.

Правочином, за яким може набуватися
право користування земельною ділянкою,
слід також вважати: укладення договору
оренди (суборенди) земельної ділянки,
про встановлення земельного сервітуту,
договору на право користування чужою
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис) чи договору на право
користування чужою земельною ділянкою
для забудови (суперфіций). Відповідно
до частини першої статті 413 Цивільного
кодексу України власник земельної
ділянки має право надати її в
користування іншій особі для
будівництва промислових, побутових,
соціально-культурних, житлових та
інших споруд і будівель (суперфіций).
Таке право виникає на підставі
договору або заповіту. Слід також
враховувати, що згідно з частиною
першою статті 133 Земельного кодексу
України право користування земельною
ділянкою може передаватися в заставу.
Зазначені правочини укладаються у
письмовій формі та набувають чинності
після їх державної реєстрації.

Доказом того, що ТОВ
«Миколаївзеленгосп» не займало
самовільно вищезазначену земельну
ділянку, а лише використовували його
для потреб, є відповідь заступника
директора департаменту - начальника
управління комунального господарства
В.В.Гайдаржи від 09.11.2009 р. за вих. №
1283/08/05, з якої вбачається що ДЖКГ не
заперечує проти використання
осадкового мулу з дна осушеного
міського водосховища в обсягах,
передбачених проектом реконструкції.

З матеріалів справи вбачається, що
10.07.02р. рішенням Миколаївської міської
ради №3/9 у міського КП "Воловканал"
вилучено земельну ділянку по вул.
Янтарна, 324 м. Миколаїв (Жовтневе
водосховище), та зараховано до земель
запасу.

Отже, з 10.07.02р. ця земельна ділянка
перебуває у комунальній власності і
право розпорядження нею, відповідно до
положень ЗК України, належить
Миколаївській міській раді.

Так, 26.09.08р. Миколаївська міська рада
прийняла рішення №1855, яким визначила
департамент ЖКГ (структурний підрозділ
Миколаївської міської ради) замовником
очищення та реконструкції Жовтневого
водосховища.

На замовлення департаменту ЖКГ, ДП
"Миколаївкомундорпроект" виготовив
робочий проект очищення та
реконструкції Жовтневого водосховища.

Відповідно до пояснювальної записки,
реконструкція водосховища передбачає
зокрема очищення дна від осадкового
ґрунту, що передбачає зняття ґрунту і
його вивіз за межі водосховища.

09.11.09р. Миколаївська міська рада листом
№1283/08/05 надала позивачу дозвіл на
використання осадкового мулу з дна
висушеного міського водосховища, в
обсягах передбачених проектом
реконструкції, за рахунок коштів
позивача.

Частиною 2 ст.168 ЗК України встановлено,
що власники земельних ділянок та
землекористувачі не мають права
здійснювати зняття та перенесення
ґрунтового покриву земельних ділянок
без спеціального дозволу центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері здійснення
державного нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.

Виходячи з вищезазначеного судова
колегія дійшла висновку, що позивач
виконував з дозволу та фактично за
дорученням Миколаївської міської ради,
тобто власника, роботи відповідно до
проекту очищення та реконструкції
Жовтневого водосховища, а не займав
земельну ділянку, про що зазначено в
оскаржуваному приписі.

З огляду на викладене апеляційний суд
не приймає до уваги доводи апелянта,
оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, зазначених у
рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства в
Миколаївській області залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14.05.2014 року -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили в порядку, встановленому
частиною 5 статті 254 КАС України, і може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
Л.Є.Зуєва

суддя
О.А.Шевчук

суддя
А.Г.Федусик