Справа № 826/15587/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Гарника К.Ю., суддів
Кобилянського К.М., Саніна Б.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Коблево" до Державної
фіскальної служби України про визнання
протиправною та скасування рішення
09 жовтня 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Публічне акціонерне товариство
«Коблево» (далі по тексту - позивач)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
фіскальної служби України (далі по
тексту - відповідач) в якому просить:
визнати протиправною та скасувати
рішення Державної фіскальної служби
України № 000287 від 08 вересня 2014
року про застосування фінансових
санкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 жовтня 2014 року
позовну заяву Публічного акціонерного
товариства «Коблево» залишено без руху
із наданням строку для усунення
недоліків.

22 жовтня 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Публічним акціонерним товариством
«Коблево» усунуто недоліки позовної
заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/15587/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 04 листопада 2014 року.

У судовому засіданні 04 листопада 2014
року представник позивача підтримав
позовні, просив суд задовольнити
повністю. Представник відповідача
заперечив проти адміністративного
позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд продовжив розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Державної фіскальної
служби України від 08 вересня 2014 року №
09287 за порушення частини 3 статті 16
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», а саме: подання звіту з
недостовірними відомостями про обсяги
виробництва та реалізації алкогольних
напоїв за червень 2014 року, відповідно
до статті 17 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» застосовано до
Публічного акціонерного товариства
«Коблево» штраф у розмірі 1700,00 грн.

Вищезазначене рішення винесене
на підставі висновків акту перевірки
від 18 липня 2014 року № 3970/8/14-29-21-43.

Позивач не погоджується із
рішенням про застосування фінансових
санкцій, вважає його таким, що порушує
його права та законні інтереси, зв'язку
з чим є протиправним та підлягає
скасуванню.

Доводи відповідача, викладені у
письмових запереченнях співпадають із
доводами викладеними в акті перевірки
від 18 липня 2014 року № 3970/8/14-29-21-43.

Вирішуючи адміністративну справу,
колегія судів погоджується із
позовними вимогами та зазначає
наступне.

Зміст спірного рішення про
застосування фінансових санкцій № 000287
від 08 вересня 2014 року свідчить,
що підставою для застування штрафних
санкцій до Публічного акціонерного
товариства «Коблево» є порушення
частини 3 статті 16 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», яке виявилось у
поданні звіту про обсяги виробництва
та реалізації алкогольних напоїв за
формою 2-РС за червень 2014 року
недостовірними відомостями.

Основним нормативно-правовим актом, що
регулює спірні правовідносини є Закон
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» від
19.12.1995р. №481/95-ВР з наступними змінами та
доповненнями у відповідній редакції
(далі по тексту - Закон України від
19.12.1995р. №481/95-ВР).

Як закріплено у преамбулі названого
Закону, він визначає основні засади
державної політики щодо регулювання
виробництва, експорту, імпорту, оптової
і роздрібної торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України.

Частиною 3 статті 16 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» закріплено, що
суб'єкти господарювання, які отримали
передбачені цим Законом ліцензії,
подають до органу виконавчої влади,
уповноваженого Кабінетом Міністрів
України видавати такі ліцензії,
щомісяця до 10 числа наступного місяця
звіт про обсяги виробництва та/або
обігу (в тому числі імпорту та експорту)
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів за формою,
встановленою цим органом.

Зазначеним Законом передбачено, що
суб'єкти підприємницької діяльності,
які одержали передбачені цим Законом
ліцензії на виробництво або на право
імпорту, експорту й оптової торгівлі
(крім ліцензій на право роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та
тютюновими виробами), подають органу,
який видає ліцензії, щокварталу, до 10
числа першого місяця кварталу, що
настає за звітним, звіт про обсяги
виробництва (імпорту) та/або реалізації
продукції.

Відтак, обов'язком суб'єкта
підприємницької діяльності, який
одержав передбачені цим Законом
ліцензії на виробництво або на право
імпорту, експорту й оптової торгівлі
(крім ліцензій на право роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та
тютюновими виробами) є подання до 10
числа першого місяця кварталу, що
настає за звітним, звіту про обсяги
виробництва (імпорту) та/або реалізації
продукції.

Судом встановлено та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що 10 липня 2014 року
Публічним акціонерним товариством
«Коблево» відповідно до квитанції № 2
об 08 годині 48 хвилин до відповідача
подано звіт за формою» 2-РС про обсяги
виробництва та реалізації алкогольних
напоїв.

Враховуючи самостійне встановлення
помилки в рядку 14 зазначеної форми (не
вказано обсяги відпущених на експорт
вин, виноградних столових та
напівсолодких), позивачем того ж дня, 10
липня 2014 року, об 18 годині 03 хвилин
подано уточнюючий звіт із вірною
інформацією (квитанція № 2, аркуш
справи 18).

Посилання відповідача на те, що
уточнюючий звіт поданий 10 липня 2014 року
о 18 годині 03 хвилині, тобто після
завершення робочого часу, а тому не
може бути прийнятий до уваги, як такий,
що поданий з порушенням строків
подання вказаного звіту суд вважає
помилковим, оскільки з наведеної вище
правової норми, закріпленої у частині 3
статті 16 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», не вбачається заборони
подання звітів впродовж 10 числа
кожного наступного місяця.

При цьому, законодавцем, в даному
випадку, не встановлено обов'язку
суб'єкта господарювання подавати звіт
кожного 10 дня саме протягом робочого
дня, оскільки направлений звіт
засобами поштового зв'язку 10 числа
вважався би таким, що поданий вчасно
без порушень частини 3 статті 16 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів».

Аналізуючи доводи відповідача щодо не
виконання позивачем вимог частини 3
статті 16 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» та подання звіту про обсяги
придбання та реалізації алкогольних
напоїв червень 2014 року з
недостовірними відомостями про обсяги
виробництва, колегія суддів приходить
до наступного.

Загальні принципи організації
інформаційного обміну під час подання
платниками податків податкової
звітності до органів державної
податкової служби України в
електронній формі із використанням
електронного цифрового підпису
визначені в Інструкції з підготовки
і подання податкових документів в
електронному вигляді засобами
телекомунікаційного зв'язку,
затвердженої наказом Державної
податкової адміністрації України від
10.04.2008р. № 233, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 16.04.2008 р.
за № 320/15011 (далі по тексту - Інструкція
№ 233).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ
Інструкції № 233 платник податків
здійснює формування та подання
податкових документів в електронному
вигляді відповідно до законодавства із
застосуванням спеціалізованого
програмного забезпечення формування
податкових документів, засобу
криптографічного захисту інформації,
керуючись цією Інструкцією та
договором.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ
названої Інструкції податкові
документи в електронному вигляді
можуть бути надіслані до органів ДПС
засобами телекомунікаційного зв'язку
за звітні періоди у терміни, визначені
законодавством для відповідних
податкових документів у паперовій
формі.

Пунктом 1 розділу І Інструкції №233
визначено, що подання податкових
документів в електронному вигляді -
подання податкових документів до
органів ДПС у визначеному для
документообігу порядку за умови
включення платника податків до системи
подання податкових документів в
електронному вигляді.

Згідно підпункту 5.2 пункту 5 розділу ІІІ
Інструкції № 233 платник податків
отримує в органі ДПС за місцем
реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи
регіональної ДПА текст примірного
договору про визнання електронних
документів (додаток 1), безкоштовне
спеціалізоване програмне забезпечення
формування та подання до органів ДПС
податкових документів в електронному
вигляді.

Відповідно до підпункту 5.5 названого
пункту платник податків після
підписання договору в органі ДПС за
місцем реєстрації отримує один
примірник договору. При цьому ставить
підпис у журналі обліку договорів про
визнання електронних документів
(додаток 2) для засвідчення того, що
платнику податків було повернуто його
примірник договору.

Відповідно до 7.5 Інструкції
підтвердженням платнику податків
прийняття його податкових документів
до бази даних ДПС є друга квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі, в якій визначаються реквізити
прийнятого податкового документа в
електронній формі, відповідність
податкового документа в електронній
формі затвердженому формату
(стандарту) електронного документа,
результати перевірки ЕЦП, інформація
про платника податків, дата та час
приймання, реєстраційний номер,
податковий період, за який подається
податкова звітність, та дані про
відправника квитанції. На цю квитанцію
накладається ЕЦП органу ДПС,
здійснюється її шифрування та
надсилання платнику податків засобами
телекомунікаційного зв'язку. Другий
примірник другої квитанції в
електронному вигляді зберігається в
органі ДПС.

У разі, якщо надіслані податкові
документи сформовано з помилкою, то
платнику податків надсилається друга
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі про неприйняття
податкових документів в електронному
вигляді із зазначенням причин. На цю
квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС,
здійснюється її шифрування та
надсилання платнику податків засобами
телекомунікаційного зв'язку. Другий
примірник другої квитанції в
електронному вигляді зберігається в
органі ДПС.

Крім цього, відповідно до підпункту 7.6
пункту 7 Інструкції № 233 при поданні
податкових документів в електронній
формі телекомунікаційними каналами
зв'язку, якщо надіслані податкові
документи сформовано з помилкою, то
платнику податків надсилається друга
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі про неприйняття
податкових документів в електронному
вигляді із зазначенням причин. На цю
квитанцію накладається
електронно-цифровий підпис органу ДПС,
здійснюється її шифрування та
надсилання платнику податків засобами
телекомунікаційнго зв'язку. Другий
примірник другої квитанції в
електронному вигляді зберігається в
органі ДПС.

Аналіз наведених положень
законодавства дає підстави для
висновку, що платник податків має право
подати податкову звітність в
електронному вигляді до податкового
органу на підставі укладеного договору
про визнання електронних документів.
При цьому, таке право може бути
реалізовано лише за умови застосування
спеціалізованого програмного
забезпечення формування податкових
документів, яке, згідно з пунктом 1
розділу І Інструкції № 233, призначене
для створення платником податків
податкових документів в електронному
вигляді відповідного формату
(стандарту) згідно з вимогами цієї
Інструкції.

Матеріали справи містять копію
квитанції № 2, відповідно до якої
уточнюючий звіт прийнятий
відповідачем (Міністерством доходів і
зборів України) 10 липня 2014 року в 18:03:23.

Доказів направлення на адресу позивача
повідомлень про неприйняття
уточнюючого звіту матеріали справи не
містять.

Судом встановлено, що спірна
перевірки проводилась 18 липня 2014 року,
разом з тим, 10 липня 2014 року позивачем
було подано уточнюючий розрахунок із
правильною інформацією про обсяг
виробництва та реалізації алкогольних
напоїв, доказів неприйняття якого
матеріали справи не містять.

Надані відповідачем копії звітів,
що подавались позивачем у паперовому
вигляді 10 липня 2014 року та уточнюючий
звіт 14 липня 2014 року не спростовують
подання позивачем уточнюючого звіту 10
липня 2014 року в 18:03:23.

З огляду на викладене, доводи
відповідача про порушення Публічним
акціонерним товариством «Коблево»
частини 3 статті 16 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» спростовуються
матеріалами справи, а тому
застосування до позивача штрафу у
розмірі 1700,00 грн. є неправомірним.

Відтак, рішення Державної фіскальної
служби України № 000287 від 08 вересня
2014 року підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, контролюючим органом
не доведена правомірність та
обґрунтованість прийняття спірного
рішення з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Публічного акціонерного
товариства «Коблево» підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Коблево»
задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної фіскальної служби
України № 000287 від 08 вересня 2014 року.

3. Судові витрати в сумі 182,70 грн.
присудити на користь Публічного
акціонерного товариства «Коблево» за
рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
К.Ю. Гарник

Судді
К.М. Кобилянський

Б.В. Санін