Справа № 810/3521/14
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/3521/14
інстанції: Лисенко В.І.;
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сорочко
Є.О.

Суддів: Горбань
Н.І.

Федотов І.В.

при секретарі Грисюк
Г.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 25
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3) звернулася до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Головного управління Міндоходів у
Київській області (далі - ДПІ в
Обухівському районі) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
29.05.2014 р. №, №/1399.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014
року позов задоволено.

На вказану постанову ДПІ в
Обухівському районі подало апеляційну
скаргу, в якій просить її скасувати та
ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи,
ФОП ОСОБА_3 зареєстрована Обухівською
районною державною адміністрацією
Київської області 18.08.2004 р., та є
платником податку на додану вартість
відповідно до свідоцтва від 01.09.2014 р.
№67318354.

ДПІ в Обухівському районі
проведено планову перевірку позивача
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів, дотримання податкового та
іншого законодавства за період з 01.01.2011
р. по 31.12.2013 р., за результатами якої
складено акт від 07.05.2014 р. №
1177/17-02/НОМЕР_1.

Даною перевіркою встановлено
порушення позивачем пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139,
п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу, в
результаті чого позивачем занижено
податок з доходів фізичних осіб на суму
37749,96 грн., та п. 2 ст. 7 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», в результаті
чого занижено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 51683,14 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 29.05.2014 р.:

- №/1358, яким позивачу
нараховане грошове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 47187,45 грн. (37749,96 грн. - основне
зобов'язання, 9437,49 грн. - штрафні
(фінансові) санкції);

- №/1399, яким позивачу
нараховане грошове зобов'язання зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 77524,71
грн. (51683,14 грн. - основне зобов'язання,
25841,57 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 177 Податкового кодексу
України встановлено, що доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто, різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Як вбачається з матеріалів
справи, в перевіряємий період позивач
мав господарські відносини з ТОВ «Фрам
Лайн», ТОВ «Того», ПП «Гласо», ТОВ
«Зеніт», ТОВ «Сфера плюс», ТОВ «Ав метал
груп», ПФ «Анжіо», ТОВ «Авер тех», ТОВ
«Бізнес консалтинг», ТОВ
«Теравікнопласт», ТОВ «Геліком ЛВ»,
ТОВ «Українські будівельні
технології».

Податковий орган під час
перевірки дійшов висновку, що
позивачем у 2011 - 2013 роках безпідставно
сформовано витрати по таким
правовідносинам на загальну суму 247850,36
грн.

При цьому, податковим органом
зазначено, що позивачем для перевірки
були надані відповідні договори,
податкові накладні, платіжні доручення
та товарно-транспортні накладні, однак
не надані специфікації до придбаних
товарів, акти передачі-прийняття
товарів та калькуляції, що на думку
відповідача свідчить про зазначені
порушення.

Колегія суддів зазначає, що копії
зазначених первинних документів
наявні в матеріалах справи, з яких
вбачається, що вони відповідають
чинному законодавству та дають
можливість встановити зміст
господарських операцій, які саме
товари (послуги) були надані, в
кількісному та ціновому виразі.

Як вбачається з акту перевірки
податковим органом при перевірці не
зазначено жодних зауважень щодо змісту
таких первинних документів.

Крім того, позивач надав суду
специфікації стосовно придбання
метало-пластикових виробів та акти
приймання-передачі товарів, отриманих
позивачем від вищенаведених
контрагентів, що в сукупності з іншими
первинними документами свідчать про
реальність господарських
правовідносин.

Колегія суддів вважає
обґрунтованими посилання позивача на
те, що такі товари, як металопрокат та
метизи (також придбані позивачем у
перевіряємий період) це стандартні
вироби, які відвантажуються у
«погонних метрах» та «штуках», а
відтак, специфікацій не потребують.

В свою чергу, відповідачем не
спростовано доводів позивача та
доказів, наявних у матеріалах справи,
які доводять товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та вказаними контрагентами.

Разом з тим необхідно зазначити,
що чинним законодавством України на
сторону цивільно-правової угоди -
покупця товару (робіт, послуг), яка є
платником податків, не покладено
обов'язку в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників (виконавців) при
створенні підприємства та
здійсненні господарської діяльності
або через відсутність висновків
зустрічних перевірок зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на формування
валових витрат та податкового кредиту
та донарахування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та податку на прибуток.

Відповідачем не надано судового
рішення, яке б набрало законної сили,
щодо встановлення факту відсутності у
позивача мети на здійснення
господарської діяльності та
відсутності її реального здійснення.
Також не наданого судового рішення в
порядку ст. 234 Цивільного кодексу
України щодо фіктивності правочинів
між позивачем та його контрагентами.

Отже, позивачем правомірно
віднесено до витрат за 2011-2013 роки суму
коштів у розмірі 247850,36 грн., сплачених
контрагентам за поставлені товари, а
тому висновок про заниження позивачем
оподатковуваного доходу за 2011-2013 роки є
необгрунтованим.

Таким чином, відповідачем як
суб'єктом владних повноважень не
доведено обґрунтованість прийняття
податкових повідомлень-рішень від
29.05.2014 р. №, №/1399, а тому такі
рішення є протиправними та підлягають
скасуванню.

Враховуючи вищевказане, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо задоволення
позову, а тому апеляційну скаргу ДПІ в
Обухівському районі необхідно
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014
року - без змін, оскільки вона ухвалена
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Горбань Н.І.

Федотов І.В.

Повний текст ухвали складено
28.11.2014 р.

.

Головуючий суддя
Сорочко Є.О.

Судді:
Горбань Н.І.

Федотов І.В.