Справа № 804/17208/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 р. Справа № 804/17208/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді при
секретаріСтепаненко В.В. Новченко Є.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Головного
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у
Дніпропетровській області до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Дніпропетровській області звернулось
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, в якому
просить:

- скасувати постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження ВП
№44977638 від 08.10.2014 року, винесену
державним виконавцем Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції щодо виконання
постанови Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.03.2014 року по справі №804/222/14 за позовом
Головного управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Дніпропетровській області до
публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
про застосування заходів реагування;

- зобов'язати Ленінський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції відкрити виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа від 19.06.2014 року по справі №804/222/14.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження
став п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження», проте
виконавчий лист по справі №804/222/14 від
19.06.2014 року містив всі необхідні
реквізити для виконавчого документу, а
тому постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження серії ВП
№44977638 від 08.10.2014 року суперечить
приписам Закону України «Про виконавче
провадження» та підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання не прибув,
просив розглянути справу в порядку
письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи, надав до суду заяву
про розгляду справи в письмовому
провадженні, в якій просив відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва у справі №826/16957/14, в
якій визначено, що обов'язок щодо
забезпечення виконання рішення суду
покладено на позивача.

Згідно статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, за своїм внутрішнім переконанням,
що ґрунтуються на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд встановив наступне.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.03.2014 року по справі №804/222/14
адміністративний Головного управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у
Дніпропетровській області до
публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
про застосування заходів реагування у
вигляді часткового зупинення роботи
підприємства.

19 червня 2014 року Дніпропетровським
окружним адміністративним судом
видано виконавчий лист по справі
№804/222/14.

08.10.2014 року державним виконавцем
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції на
підставі заяви позивача прийнято
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження ВП №44977638 на
підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки у
виконавчому документі відсутні заходи
примусового виконання рішення.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

У відповідності до частин 1, 2 статті 2
Закону України «Про виконавче
провадження» примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Частиною 1 статті 11 Закону «Про
виконавче провадження» закріплено
обов'язок державного виконавця вживати
передбачені цим Законом заходи
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини 1 статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
підлягають виконанню державною
виконавчою службою, зокрема, виконавчі
листи, що видаються судами.

В силу частини 1 статті 26 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі: 1)
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

При цьому у відповідності до частини 1
статті 25 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно частини 1 статті 32 Закону
України «Про виконавче провадження»
заходами примусового виконання рішень
є: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

В даному випадку рішенням по справі
№804/222/14 було передбачено застосувати
заходи реагування у вигляді часткового
зупинення роботи підприємства.

Таке формулювання резолютивної
частини рішення повністю відповідає
змісту статті 4 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», відповідно до якого, повне
або часткове зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг допускається за постановою
адміністративного суду, ухваленою за
результатами розгляду позову органу
державного нагляду (контролю) щодо
застосування заходів реагування.

Фактично вказаною постановою суд
зобов'язав боржника частково зупинити
роботу підприємства, а саме
експлуатацію перелічених у рішенні
об'єктів.

Отже, посилання відповідача в
оскаржуваній постанові на те, що
виконавчий документ, який виданий на
виконання постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року, не містить заходів примусового
характеру суперечить статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, суд
погоджується з висновком позивача щодо
неправомірності відмови відповідачем
у відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа Дніпропетровського окружного
адміністративного суду та скасування
оскарженої постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження ВП
№44977638 від 08.10.2014 року.

Суд критично оцінює посилання
відповідача на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва у
справі №826/16957/14, оскільки у вказаній
постанові встановлено, що обов'язок
виконання рішення було покладено саме
на Головне управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Дніпропетровській області.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції відкрити
виконавче провадження на підставі
виконавчого листа від 19.06.2014 року по
справі №804/222/14, суд зазначає, що згідно
частини 1 статті 2 та частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, в кореспонденції з приписами
статті 6 Конституції України, якою
закріплений принцип розподілу
державної влади, суд не може перебирати
на себе функцій органу, дії або
бездіяльність якого оскаржується.

Положеннями Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець самостійно
приймає рішення про відкриття чи
відмову у відкритті виконавчого
провадження.

Таким чином, позовні вимоги
передбачають втручання в діяльність
суб'єкта владних повноважень, який
уповноважений приймати відповідні
рішення.

Отже, вимога позивача про зобов'язання
відповідача відкрити виконавче
провадження не підлягає задоволенню із
тих підстав, що суд не може підміняти
собою суб'єкта владних повноважень
щодо реалізації ним власних
повноважень, наданих законодавством,
оскільки суди не вправі втручатись в
повноваження та діяльність суб'єктів
владних повноважень, або ж підміняти
їх.

Згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
для забезпечення реалізації прав
позивача та з метою відновлення його
порушеного права, відповідач має
розглянути питання щодо відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого від 19.06.2014 року по справі
№804/222/14, з урахуванням висновків суду
щодо наявності підстав для відкриття
виконавчого провадження за зазначеним
виконавчим листом.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, із заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві доводи
позивача підлягають частковому
задоволенню.

Одночасно суд зазначає, що ухвалою суду
від 24.10.2014 року позивачу відстрочено
сплату судового збору до ухвалення
судового рішення по даній справі.

У підпункті 1 пункту 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» ставки
судового збору встановлюються у таких
розмірах: за подання до
адміністративного суду позову
немайнового характеру - 0,06 розміру
мінімальної заробітної плати.

Отже, наявні підстави для стягнення з
позивача на користь Державного бюджету
України судових витрат по сплаті
судового збору в сумі 73,08 грн.

Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Головного
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у
Дніпропетровській області до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
скасування постанови - задовольнити
частково.

Скасувати постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
серії ВП №44977638 від 08.10.2014 року, винесену
державним виконавцем Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції щодо виконання
постанови Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.03.2014 року по справі №804/222/14 за позовом
Головного управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Дніпропетровській області до
публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
про застосування заходів реагування.

Зобов'язати Ленінський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції розглянути питання
щодо відкриття виконавчого
провадження за виконавчим листом від
19.06.2014 року по справі №804/222/14.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Головного управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у
Дніпропетровській області на користь
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три
гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили та
може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у порядку і
строки, передбачені статтями 186 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя В.В. Степаненко