Справа № 825/2310/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/2310/14
1-й інстанції: Лобан Д.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Троян Н.М., Костюк Л.О.,

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селвис» до
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Селвис» звернулося
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
21.03.2014 року № , № .

Відповідно до постанови
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішення
суду першої інстанції, відповідач
Державна податкова інспекція у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області
подала апеляційну скаргу в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити у справі
нову постанову про відмову в
задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державною податковою інспекцією в м.
Чернігові Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
в Чернігівській області проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ «Селвис» з питань
дотримання вимог податкового та іншою
законодавства за період з 01.01.2011 року по
3 1.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 07.03.2014 року № 635/22/37299101 у якому
встановлено порушення вимог п. 14.1.27 п.
14.1 ст. 14. п. 138.1 ст. 138. пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого ТОВ «Селвис» занижено
податок на прибуток, що підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет на
загальну суму 373057 грн., у тому числі за
2012 рік в сумі 373057 грн.; пп 198.2, п. 198.6 ст. 198,
п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України, в результаті чого
підприємством занижено податок на
додану вартість, що підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет па
загальну суму 608192 грн. у т.ч. за липень
2012 року на суму 95443 грн, за серпень 2012
року на суму 125736 грн., за вересень 2012
року на суму 20685 грн., за жовтень 2012 року
на 38754 грн. за листопад 2012 року на 72000
грн, за грудень 2012 року на 255912 грн; п. 1,
п.3 «Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованою
(сплаченого) на користь платників
податку і сум утриманого з них доходу».

На підставі акту перевірки податковим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 21.03.2014 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні (робіт, послуг) на загальну суму
760240 грн. і в т.ч. за основним платежем
608192 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) 152048 грн.; № ,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
466321 грн., у т.ч. за основним платежем 373057
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 93264 грн.

Крім того, згідно направлення від 24.06.2014
року № 1886 на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20.
пп. 78.1.1 1 п. 78.1 ст. 78. ст. 82 Податкового
кодексу України та на підставі
постанови старшого слідчого ВКР СУ ФР
ГУ Міндоходів у Чернігівській області
лейтенанта податкової міліції
Коверзнева Д.В. та відповідно до наказу
керівника ДПІ у м. Чернігові ГУ
Міндоходів у Чернігівській області від
24.06.201 І № 1884, ДПI у м. Чернігові було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку TOB «Селвис» з питань
достовірності, повноти нарахування
податку па додану вартість в
податковій звітності з ПДВ
взаємовідносин з ТОВ «ТД «Інтер-пласт»
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року та
податку на прибуток підприємства за
відповідні періоди.

За результатом даної перевірки
складено акт від 10.07.2014 року № 1636/22/37299101.

Згідно листа ГУ Міндоходів у
Чернігівській області від 08.08.2014 року №
2509/10/25-01-09-01 кримінальне провадження
відносно службових осіб ТОВ «Селвис»
закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК
України (т. 2 а.с. 124).

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
основними видами діяльності ТОВ
«Селвис» є: загальні механічні
операції, кування, пересування,
штампування, профілювання, порошкова
металургія, виробництво металевих
резервуарів, цистерн та контейнерів,
оптова торгівля іншими машинами та
устаткуванням. посередництво в
торгівлі товарами широкого
асортименту.

20 липня 2012 року між ТОВ «Селвис» та ТОВ
«Торговий дім «Інтер-Пласт» укладено
договір № 190.

Відповідно до п.1.1. договору продавець
зобов'язується поставити у власність, а
покупець прийняти та оплатити на
умовах, вказаних у даному договорі
ємкості поліпропиленові, асортимент,
кількість та ціна, на які відповідає
видатковим накладним.

Виконання договору сторонами
підтверджується первинними
документами, які були надані до суду
першої інстанції, а саме: видаткові
накладні, податкові накладні,
товарно-транспортні накладні, рахунки
на оплату, виписки банку, картки
рахунку за липень-грудень 2012 року.

Надаючи правову оцінку відносинам що
склалися між сторонами, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до п.п 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.200.6 ст.200 Податкового
кодексу України платник податку може
прийняти самостійно рішення про
зарахування в повному обсязі належної
йому суми бюджетного відшкодування або
її частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

Відповідно до п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як встановлено судом першої інстанції,
податкові накладні, видані ТОВ
«Селвис», містять всі реквізити
передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України, а
тому згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України вони
є підставою для нарахування
податкового кредиту.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що господарські операції з
придбання товарів та послуг між
позивачем та TOB «Торговий дім
«Інтер-пласт» мали реальний характер,
оскільки придбання товарів та послуг,
зазначених у податкових та видаткових
накладних, відбулось з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності TOB «Селвис»
наявні всі належні первинні документі,
які підписані та скріплені печатками
сторін та мають всі реквізити, як того
вимагає чинне законодавство України, і
які вимагаються від покупця
законодавством і підтверджують
реальність господарських операцій, які
є підставою для формування податкового
обліку, також господарські операції
спричинили реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постанова суду є
законною і обґрунтованою, ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 27 листопада
2014 року.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.