Справа № 826/11908/14
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

26 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Старової Н.Е.,

суддів:
Літвіної Н.М., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі
Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
Міністерства промислової політики
України, ОСОБА_2 та Генеральної
прокуратури України на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 12 вересня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до заступника Міністра
промислової політики України
Каленкова Олександра Федоровича, треті
особи - Міністерство промислової
політики України, Державне
підприємство «Антонов», ОСОБА_2, за
участю Генеральної прокуратури
України про визнання протиправним та
скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
заступника Міністра промислової
політики України Каленкова О.Ф., треті
особи - Міністерство промислової
політики України, ДП «Антонов», ОСОБА_2,
за участю Генеральної прокуратури
України про визнання протиправним та
скасування наказу від 24 липня 2014 року
№47-Д «Про покладання виконання
обов'язків Президента - Генерального
конструктора ДП «Антонов» на ОСОБА_2».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 вересня 2014 року позовні вимоги було
задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, Міністерство промислової
політики України, ОСОБА_2 та Генеральна
прокуратура України подали апеляційні
скарги, в яких, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просять відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В судовому засіданні представники
апелянтів підтримали вимоги, викладені
в апеляційних скаргах, та просили їх
задовольнити.

Представники позивача та ДП «Антонов»
заперечили проти задоволення
апеляційних скарг, наполягали на
залишенні оскаржуваної постанови без
змін.

Представник відповідача, будучи
належним чином повідомленим, в судове
засідання не з'явився, що не заважає
розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до
статуту ДП «Антонов» є юридичною
особою, яка заснована на державній
власності та входить до сфери
управління Міністерства промислової
політики України.

Згідно п.п.6.1, 6.3 статуту ДП «Антонов»
управління підприємством здійснює
його керівник. Керівником підприємства
є Президент - Генеральний конструктор,
який призначається Міністерством
промислової політики України і є
підзвітним Міністерству в межах,
встановлених законодавством.

Наказом Міністерства промислової
політики України від 26 травня 2014 року
№29-Д, працюючого на той час Президента -
Генерального конструктора ДП
«Антонов» було звільнено з посади.

Відповідно до наказу заступника
Міністра промислової політики України
Каленкова О.Ф. від 24 липня 2014 року №47-Д
на ОСОБА_2, який на час призначення не
працював на підприємстві було
покладено виконання обов'язків
Президента - Генерального конструктора
ДП «Антонов» з 01 серпня 2014 року.

Не погоджуючись із наказом від 24 липня
2014 року №47-Д, позивач звернувся до суду
з позовом про визнання його
протиправним та скасування.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції відповідно до ст.2 КАС
України виконане завдання
адміністративного судочинства по
захисту прав та інтересів фізичної
особи позивача та юридичної особи ДП
«Антонов», у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів
державної влади, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про управління об'єктами
державної власності» уповноважені
органи управління відповідно до
покладених на них завдань призначають
на посаду та звільняють з посади
керівників державних підприємств,
установ, організацій та господарських
структур, укладають і розривають з ними
контракти, здійснюють контроль за
дотриманням їх вимог.

Згідно п.4 Положення про порядок
укладання контракту з керівником
підприємства, що є у державній
власності, при найманні на роботу,
затвердженого постановою КМ України
від 19 березня 1993 року №203, наймання на
роботу керівника підприємства, що є у
державній власності, здійснюється
відповідними міністерствами або
іншими підвідомчими Кабінету
Міністрів України органами виконавчої
влади.

У відповідності до п.6.4 статуту ДП
«Антонов» наймання на роботу
Президента - Генерального конструктора
здійснюється шляхом укладення з ним
трудового контракту у порядку,
встановленому законодавством.

Таким чином, спеціальними
нормативно-правовими актами, що
регулюють питання управління
підприємствами, що перебувають у
державній власності, а також статутом
ДП «Антонов» передбачено, що єдиною
формою наймання (призначення)
керівника такого підприємства є
укладення трудового контракту.

Порядок визначення особи, яка здійснює
управління державним підприємством у
період між звільненням раніше
призначеного керівника та
призначенням нового, вказаними
спеціальними нормативно-правовими
актами - не визначений. Такий порядок не
передбачений також і статутом ДП
«Антонов», тому колегія суддів дійшла
висновку, що відповідно до ст.3 КЗпП
України, у цей період правовідносини
здійснюються виключно за нормами цього
кодексу.

Наказ заступника Міністра промислової
політики України від 24 липня 2014 року №
47-Д не є наказом про призначення ОСОБА_2
на посаду керівника ДП «Антонов».
Зазначеним наказом на вказану особу
було лише покладено виконання
обов'язків Президента - Генерального
конструктора ДП «Антонов», тому діючі
законодавчі норми та підзаконні акти
на здійснене призначення не
розповсюджуються.

У зв'язку з цим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що надаючи правову
оцінку наказу від 24 липня 2014 року №47-Д,
необхідно перевірити чи прийнятий він:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
неупереджено; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи відповідність наказу №47-Д
від 24 липня 2014 року вимогам Кодексу
законів про працю України, насамперед
ст.105 КЗпП України, якою передбачено, що
працівникам, які виконують на тому ж
підприємстві, в установі, організації
поряд із своєю основною роботою,
обумовленою трудовим договором,
обов'язки тимчасово відсутнього
працівника без звільнення від своєї
основної роботи, провадиться доплата
за суміщення професій (посад) або
виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника.

Згідно вказаної норми, права виконання
обов'язків за посадою, на яку особа не
призначена у встановленому законом
порядку, може бути покладено виключно
на працівника того ж підприємства,
установи, організації та лише на період
тимчасової відсутності особи, яка
займає цю посаду.

Покладення виконання обов'язків за
певною посадою на особу, яка не
належить до працівників підприємства,
установи, організації Кодексом законів
про працю України - не передбачено, не
передбачено це і статутом Державного
підприємства «Антонов».

Тому колегія апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що відповідач по справі -
суб'єкт владних повноважень прийняв
рішення за межами повноважень та у
спосіб, що суперечить ст.105 КЗпП України
і не врахував, що відповідно до ст.3
Кодексу законів про працю України, саме
цей Кодекс регулює трудові відносини
працівників усіх підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, виду діяльності і галузевої
належності.

Сторонами даної справи не
заперечується, що ОСОБА_2 станом на 24
липня 2014 року не перебував у трудових
відносинах з ДП «Антонов».

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у заступника
Міністра промислової політики України
Каленкова О.Ф. були відсутні правові
підстави для покладення на ОСОБА_2
виконання обов'язків Президента -
Генерального конструктора ДП
«Антонов» та видачі наказу від 24 липня
2014 року №47-Д, а судом першої інстанції
було винесене законне рішення про
задоволення адміністративного позову.

Посилання третіх осіб та представника
Генеральної прокуратури на роз'яснення
Держкомітету Ради Міністрів СРСР і
Секретаріату ВЦСПС №30/39 від 29.12.1965 року,
який до введення у дію Кодексу законів
України про працю - 10 грудня 1971 року,
врегульовував деякі питання трудових
правовідносин на території СРСР, не
може бути застосований відносно
правовідносин врегульованих Кодексом
законів України про працю, прийнятого у
1971 році. Тому їх посилання на
правомірність призначення сторонньої
особи, яка взагалі не працює на
підприємстві виконуючою обов'язки
Президента - Генерального конструктора
ДП «Антонов», на час відсутності
працівника, є протиправним.

Обґрунтовуючи свої вимоги про
скасування постанови суду від 12
вересня 2014 року, представники
Міністерства промислової політики
України, ОСОБА_2 та Генеральної
прокуратури України посилалися на те,
що ОСОБА_3 є неналежним позивачем за
вимогами про визнання протиправним та
скасування наказу від 24 липня 2014 року №
47-Д. Такий висновок обґрунтований тим,
що оскаржуваний наказ не впливає на
права, обов'язки та інтереси ОСОБА_3

Колегія суддів не погоджується із
зазначеними доводами апелянтів,
оскільки ухвалою окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
вересня 2014 року зупинена дія наказу
№29-Д від 26.05.2014 року, і заборонено
здійснювати будь-які дії, та приймати
будь-які рішення, які направлені на
обмеження можливості ОСОБА_3
виконувати обов'язки керівника ДП
«Антонов». Справа розглянута судом
першої інстанції з постановкою рішення
у межах дії цієї ухвали, не скасована
вказана ухвала і на час розгляду справи
апеляційною інстанцією, що
підтверджено усіма учасниками процесу.
Вказані докази свідчать про те, що
позивач є суб'єктом звернення по цій
справі, оскільки контракт з ним не
розірвано.

Натомість ОСОБА_2 були видані накази
від 01 серпня 2014 року № Мс1/1-1 про вступ
на посаду в.о. Президента - Генерального
конструктора ДП «Антонов» та від 12
серпня 2014 року № Мс1/2-1 про визнання
недійсною печатки підприємства та
визнання незаконним використання
печатки ОСОБА_3

Зазначені обставини у своїй сукупності
вказують на те, що покладення на ОСОБА_2
виконання обов'язків Президента -
Генерального конструктора ДП
«Антонов» безпосередньо впливає на
права та інтереси ОСОБА_3

Також апелянти вказують на те, що
заступник Міністра промислової
політики України Каленков О.Ф. є
неналежним відповідачем за
адміністративним позовом ОСОБА_3,
оскільки повноваженнями щодо
призначення на посаду та звільнення з
посади керівника ДП «Антонов» наділене
саме Міністерство промислової
політики України, а не його окремі
посадові особи.

Відповідно до пп.44 п.4 Положення про
Міністерство промислової політики
України, що затверджене Указом
Президента України від 19 липня 2013 року
№389/2013 (далі - Положення), Міністерство у
встановленому порядку призначає на
посади та звільняє з посад керівників
підприємства, установи та організації,
які належать до сфери управління
Мінпромполітики України.

Як раніше зазначалося, наказ
заступника Міністра промислової
політики України від 24 липня 2014 року
№47-Д не є наказом про призначення
ОСОБА_2 на посаду керівника ДП
«Антонов».

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач обґрунтував свої вимоги,
зокрема, тим, що наказ від 24 липня 2014
року №47-Д був виданий заступником
Міністра промислової політики України
Каленковим О.Ф. з перевищенням
повноважень.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що заступник Міністра
промислової політики України Каленков
О.Ф., як особа, що підписала наказ від 24
липня 2014 року №47-Д, є належним
відповідачем за вимогами про визнання
протиправним та скасування такого
наказу.

Процесуальні права Міністерства
промислової політики України у цій
справі не порушені, так як воно
долучено як третя особа, та приймає
участь у розгляді справи, оскільки ці
правовідносини стосуються його як
суб'єкта владних повноважень, посадова
особа якого використала свої
повноваження не з метою, з якою ці
повноваження надано і не пропорційно,
зокрема без дотримання необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення.

Також апеляційні скарги Міністерства
промислової політики України, ОСОБА_2
та Генеральної прокуратури України
були обґрунтовані тим, що даний спір не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки є трудовим спором, не
пов'язаним із публічно-правовими
відносинами.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.3 КАС
України, справою адміністративної
юрисдикції є переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідачем у даній справі є суб'єкт
владних повноважень - заступник
Міністра промислової політики України
Каленков О.Ф., а предметом спору -
відповідність наказу вказаного
суб'єкта владних повноважень вимогам
Конституції та законів України, в тому
числі п.9 Положення та ст.105 КЗпП
України.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку про те, що
розгляд та вирішення даного спору
належить здійснювати виключно в
порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, доводи апеляційних скарг
Міністерства промислової політики
України, ОСОБА_2 та Генеральної
прокуратури України не спростовують
висновки суду першої інстанції,
викладені в постанові від 12 вересня 2014
року, та не можуть бути підставами для
її скасування.

За таких обставин, у відповідності до
ст.200 КАС України, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Міністерства
промислової політики України, ОСОБА_2
та Генеральної прокуратури України -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 12 вересня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Старова Н.Е.

Судді:
Літвіна Н. М.

Мєзєнцев Є.І.