Справа № 872/16373/13
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2014 рокусправа № 2а-0870/4236/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Божко Л.А.

суддів:
Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового
засідання: Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний будинок "Мегаполіс" на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2013 року по справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Торгівельний будинок "Мегаполіс" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, за участю Прокуратури
Запорізької області про скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2011 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Мегаполіс" (далі - позивач)
звернулось до Запорізького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками у м. Запоріжжі (далі -
відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень від 06.12.2010 №/0,
№/0.

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від 23
вересня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на не повне з'ясування
судом обставин справи, просив
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Посадовими особами відповідача
проведено документальну невиїзну
перевірку позивача щодо правових
відносин з Товариством "Дослідний
інститут підтримки бізнесу" за період
01.03.2009 по 30.06.2010.

За результатами перевірки складено Акт
№ 410/08-04/25484884 від 22.10.2010 (т. 1 а.с. 120-132)
(далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено наступні
порушення позивачем: п.1.32 ст.1, п.5.1,
пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
внаслідок чого підприємством занижено
податок на прибуток на загальну суму
71944375 грн., у тому числі по періодах за:
за 3 квартали 2009 року - 15500000 грн.; 2009
рік - 71944375 грн.; пп.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", в наслідок чого
підприємством занижено податок на
додану вартість всього у сумі 57555500 грн.,
у тому числі за: липень 2009 року - 7175000
грн.; вересень 2009 року - 5225000 грн.;
жовтень 2009 року - 15015000 грн.;
листопад 2009 року - 15120500 грн.; грудень 2009
року - 15020000 грн.

На підставу акту перевірки 06 грудня 2010
року відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення №/0, яким
визначені податкові зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 138244312 грн. 50
коп., у тому числі за основним платежем
у сумі 71944375 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 66299937 грн.
50 коп., № /0, яким визначені
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 86333250 грн., у тому
числі за основним платежем у сумі 57555500
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями у сумі 28777750 грн. (т.1 а.с. 19-20).

За наслідками адміністративного
оскарження зазначені податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін, скарги позивача без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що
08.06.2009 між позивачем (замовник) та ТОВ
"Дослідний інститут підтримки бізнесу"
(виконавець) укладено договір щодо
надання маркетингових послуг № 08/06-09 М.
(т.2 а.с. 63-65). 31.07.2009 укладено додаткову
угоду до договору № 08/06-09 М від 08.06.2009 (т.
2 а.с. 151).

Також 30.06.2009 між позивачем (замовник) та
ТОВ "Дослідний інститут підтримки
бізнесу" (виконавець) укладено договір
№ 30/06-09 М щодо надання маркетингових
послуг. (т. 2 а.с. 70-72).

05.10.2009 між позивачем (замовник) та ТОВ
"Дослідний інститут підтримки бізнесу"
(виконавець) укладено Договір № 05/10-09
щодо надання маркетингових послуг. (т. 2
а.с. 75-77).

30.11.2009 між позивачем (замовник) та
ТОВ "Дослідний інститут підтримки
бізнесу" (виконавець) укладено Договір
№ 30/11-09 щодо надання маркетингових
послуг.

У підтвердження реальності
виконання вказаних договорі позивачем
надано до перевірки акти виконаних
робіт, платіжні доручення, копії яких
також долучено до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

За змістом пункту 5.2. статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", до складу валових витрат
включаються, зокрема: суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу четвертого
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
зазначеного Закону не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За визначенням пункту 1.32 статті 1 цього
Закону, господарська діяльність - це
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною, та
суттєвою. Під без посередньою її участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Необхідною умовою для включення витрат
на оплату послуг до валових витрат
підприємства є, зокрема, належне
документальне підтвердження факту
надання таких послуг (позаяк наслідки у
податковому обліку створюють лише
реально вчинені господарські операції
відповідно до їх економічного змісту)
та отримання платником податків
економічної вигоди від здійснення
господарської операції як складової
господарської діяльності.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV (далі - Закон №996) бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за № 168/704 (далі -Положення № 88) де
зазначено, що первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Таким чином, реальність здійснення
будь-яких господарських операцій має
бути підтверджена відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит - сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
зазначеного Закону встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20%
від звичайної ціни на такі товари
(послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8 цього
Закону, протягом звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподаткованих
операціях у межах господарської
діяльності платнику податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням
основних фондів (основних засобів у
тому числі інших необоротних
матеріальних активів та незавершених
капітальних інвестицій в необоротні
капітальні активи), утому числі при їх
імпорті, з метою подальшого
використання у виробництві та/або
поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цього пункту не
дозволяється включати до податкового
кредиту будь-які витрати зі сплати
податку, не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а
при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості
таких робіт (послуг).

Таким чином, наявність належним чином
оформлених податкових накладних є
підставою для включення до податкового
кредиту платника сум ПДВ за такими
накладними.

При цьому, наявність лише належним
чином оформлених податкових накладних
за умови фіктивності операцій,
відсутності доказів їх реального
вчинення, виключає правомірність
визначення платником податкового
кредиту за такими операціями.

Витрати, які складаються з сум
податків, сплачених платником податків
у зв'язку із придбанням послуг протягом
звітного періоду, що включаються до
складу податкового кредиту, повинні
бути фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Будь-які документи, у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо, мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції - договори, акти виконаних
робіт, податкові накладні, належним
чином оформлені результати проведених
маркетингових досліджень тощо.

Підлягають з'ясуванню також фізичні,
технічні та технологічні можливості
певної особи до вчинення тих чи інших
дій, що становлять зміст господарської
операції, зокрема: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів; можливість здійснення операцій
у відповідні строки з урахуванням
встановленого терміну виконання;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

Колегія суддів враховує, що відповідно
до пояснень ОСОБА_1, реєстрація ТОВ
"Дослідний інститут підтримки бізнесу"
здійснена ним за винагороду, з моменту
реєстрації підприємства установчі
документи підприємства та його печатка
у ОСОБА_1 не знаходились, господарську
діяльність від імені ТОВ "Дослідний
інститут підтримки бізнесу" він не
здійснював, маркетингові послуги
нікому не надавались, податкова
звітність до органів податкової служби
ним не здавалась (т. 1 а.с. 117).

Отже, податкові накладні, як і акти
приймання виконаних послуг, що
підписані від імені ТОВ "Дослідний
інститут підтримки бізнесу", яке
зареєстровано в Єдиному державному
реєстрі підприємств і організацій
України за показанням і від імені
особи, яка заперечує свою участь у
створенні та діяльності контрагента
позивача, зокрема й у підписанні
будь-яких первинних документів, не
можуть вважатись належно оформленими
та підписаними повноважними особами
звітними документами, які посвідчують
факт надання послуг.

Аналогічна позиція висвітлена також у
Постанові Верховного Суду України від
05.03.2012 по справі № 21-421а11.

Крім того, відповідно до укладених ТОВ
"ТБ "Мегаполіс" Договорів щодо надання
маркетингових послуг (пункти 5, 7),
виконавець зобов'язаний надати
результати досліджень у термін одного
місяця з моменту підписання Договору;
надати результати досліджень з
детальним та повним описом усіх питань
у відповідності по узгоджених
напрямків досліджень; навести у
результатах досліджень адреси,
приклади розрахунків, схеми та інш.; у
випадках залучення до проведення
досліджень третіх осіб забезпечити
повну конфіденційність отриманої від
замовника інформації. Виконавець
самостійно організовує роботу з
проведення досліджень та надає
результати досліджень у письмовому
вигляді. Результати проведених
досліджень, як докази наданих послуг,
не надані.

Посилання представника позивача як
підтвердження реальності
господарської операції на наявність
рішення Господарського суду
Запорізької області від 26.04.2010 у справі
за позовом ТОВ "Дослідний інститут
підтримки бізнесу" до ТОВ "ТБ
"Мегаполіс" про стягнення 49536 грн. 99 коп.
річних (справа № 24/142/10) суд вражає
необґрунтованими, оскільки предметом
розгляду зазначеної справи було
стягнення річних за несвоєчасне
проведення розрахунків (т. 2 а.с. 59-62).

Як вбачається із зазначеного судового
рішення, обставини щодо фактичного
надання маркетингових послуг та
реальність їх надання, судом не
досліджувались.

Також суд вважає необґрунтованими
посилання позивача як на підставу для
скасування оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень на протиправність
проведення перевірки та порушення
порядку проведення перевірки.

Як встановлено судом, перевірка
призначена та проведена відповідно до
постанови слідчого від 28.09.2010 про
призначення позапланової
документальної перевірки (т. 1 а.с. 93).

Порушень щодо порядку проведення
перевірки судом не встановлено.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивачем не надано переконливих
доказів щодо правомірності формування
валових витрат та податкового кредиту
по взаємовідносинам з ТОВ "Дослідний
інститут підтримки бізнесу".

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, постанову суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції,-

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний будинок "Мегаполіс" на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2013 року - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2013 року - залишити без змін.

Головуючий:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова

Суддя:
Т.С. Прокопчук