Справа № 2а-4478/10/2370
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-4478/10/2370 (в 2 т.)
інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника
позивачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С. Ніколаєва О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Закритого
акціонерного товариства «Фрау Марта»
на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року у справі за позовом Закритого
акціонерного товариства «Фрау Марта»
до Державної податкової інспекції у м.
Черкаси про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2010 року Закрите акціонерне
товариство «Фрау Марта» звернулося до
Черкаського окружного
адміністративного суду із позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Черкаси в якому просило скасувати
податкові повідомлення-рішення від
17.08.2010 № /0 та від 07.09.2010 № .

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2010
року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначав, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просив скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 березня
2011 року залишено без змін постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2010
року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 06 березня 2014 року скасовано
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 березня
2011 року, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, судом касаційної інстанції
зазначено про те, судами попередніх
інстанцій не дано належної оцінки тому
чи відбулась фактично угода,
посилаючись на те, що сума податку на
додану вартість сплачена контрагенту.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
постанову суду та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, який з'явився в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
службовими особами відповідача
відповідно до наказів на підставі
направлень було проведено планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2010 до 31.03.2010, про що складено
Акт від 19.07.2010 № 1611/23-2/32653955 (а.с.85-130), а
також виїзні позапланові
документальні перевірки з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ на
рахунок платника у банку, а саме: за
червень 2010 року, яка виникла за рахунок
від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в період з 01.04.2010 до 30.04.2010
та з 01.05.2010 до 31.05.2010 (акт від 31.08.2010 №
1912/23-4/32653955 (а.с.10-20), за травень 2010 року,
яка виникла за рахунок від'ємного
значення з ПДВ, що декларувалось в
період з 01.09.2009 до 30.09.2009 та з 01.04.2010 до
30.04.2010 (акт від 10.08.2010 № 1795/23-4/32653955
(а.с.21-36); за квітень 2010 року, яка виникла
за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в період з 01.09.2009 до 30.09.2009
та з 01.03.2010 до 31.03.2010 (акт від 12.07.2010 №
1535/23-4/32653955 (а.с.37-49). Їх результати
вплинули на розрахункові дані
оскаржуваних податкових зобов'язань.

Оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № /0
прийняте на підставі вищевказаного
акту перевірки від 10.08.2010, а податкове
повідомлення-рішення № /0 - акту
від 31.08.2010. Зобов'язання за ППР, прийняті
на підставі інших актів перевірок не
оскаржувалися, за винятком ППР про
зменшення від'ємного значення податку
на прибуток, яке адміністративними
судами визнано правомірним, і набули
статусу узгоджених.

В період, який перевірений
відповідачем згідно з даними акту
перевірки від 31.08.2010, позивач нарахував
у травні 2010 року 899 644,00 грн., як суму
бюджетного відшкодування ПДВ, що
виникла за рахунок від'ємного значення
ПДВ, задекларованого у вересні 2009 року
та квітні 2010 року; а також - у червні 2010
року 915 276,00 грн., як суму бюджетного
відшкодування ПДВ, що виникла за
рахунок від'ємного значення ПДВ,
задекларованого у квітні та травні 2010
року.

Згідно з актом податкової перевірки
від 31.08.2010, відповідач виявив порушення
позивачем пп. 7.7.1-7.7.2 пункту 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», що спричинило завищення
позивачем заявленої суми бюджетного
відшкодування за червень 2010 року на
суму 119 557,00 грн. та ввійшло у повному
розмірі в оскаржуване ППР № /0.
Вказана сума коштів виникла внаслідок
порушень, що викладених в акті виїзної
позапланової перевірки від 10.08.2010,
оскільки залишок від'ємного значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань та сумою податкового
кредиту за квітень 2010 року в сумі 119 557,00
грн. брав участь у бюджетному
відшкодуванні за травень 2010 року у
повному обсязі та відповідно не
враховується у бюджетному
відшкодуванні за червень 2010 року.
Позивач у червні 2010 року відобразив 7
042,00 грн. податкового кредиту з приводу
правовідносин з ПП «Максимум», які не
були відображені у зобов'язаннях цього
контрагента з ПДВ, що визначено окремим
порушенням та не оспорюється
позивачем, у зв'язку з чим на ці суми
відповідач зменшив позивачу від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
цей місяць, та порушення не вплинуло
безпосередньо на суми зобов'язань за
оскаржуваними ППР.

Згідно з даними акту податкової
перевірки від 10.08.2010, відповідач виявив
порушення позивачем пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.3.1
п. 7.3, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1-7.7.2 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», внаслідок чого позивачу
зменшено суму податкового кредиту за
квітень 2010 року на 427 923,00 грн., що
вплинуло на визначення від'ємного
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та сумою податкового
кредиту за цей місяць, зменшено
заявлену суму бюджетного
відшкодування за травень 2010 року на 288
671,00 грн. та зменшено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду на 139 252,00 грн. У
зв'язку з цим, щодо позивача прийнято
оскаржуване ППР № /0, яким
зменшено заявлену суму бюджетного
відшкодування з ПДВ за травень 2010 року
на 288 671,00 грн.

До розрахунку ввійшло зменшення
відповідачем сум податкового кредиту
на 2805,33 грн. ПДВ за податковою накладною
від 16.04.2010 № 293 ТОВ «ТД Нафталюкс», що
пов'язувалося з тим, що податкова
декларація з додатками цього
підприємства не визнана, оскільки
подання звітності з ПДВ не відповідало
обраному режиму оподаткування.

Зменшення сум бюджетного
відшкодування ПДВ за оскаржуваними ППР
також пов'язане за заявленими
підставами позову, а саме: у зв'язку зі
зняттям задекларованого позивачем
розміру податкового кредиту за
податковими накладними позивача від
25.03.2010 №250306 та від 31.03.2010, виписаними ТОВ
«Демпо» у березні 2010 року до договору
підряду №19 на загальну суму 425 117,65 грн.
за актами виконаних робіт у березні 2010
року, як безпідставно взятий
податковий кредит за правочинами, що
реально не були виконаними.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
виходить з наступного.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків, врегульовано п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин).

Згідно пп. 7.7.1. ст. 7 вказаного Закону,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів
чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

В силу вимог пп. 7.4.5 п. 7.4 цієї ж статті
Закону, не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Таким чином, необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів (послуг) сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
є факт придбання товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
податкового кредиту з ПДВ. Отже, для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість витрати
платника щодо сплати (нарахування)
відповідної суми податку у складі ціни
товару (послуги) мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи,
питання реального виконання угод між
позивачем та ТОВ «Демпо» вже було
предметом судового розгляду при
вирішенні питання правомірності
формування валових витрат та
декларування від'ємного значення
податку на прибуток.

Так, в акті податкової перевірки від
19.07.2010 зафіксовано виявлені
відповідачем порушення позивачем п. 5.1,
пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5, пп. 8.2.1 п. 8.2, пп. 8.3.1, пп.
8.3.2 п. 8.3, пп. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», що полягало у завищенні
задекларованого від'ємного значення з
податку на прибуток, у т.ч. за 1 квартал
2010 року у сумі 536 951,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 23.07.2010
№/0 про донарахування позивачу
зобов'язань з податку на прибуток
підприємств, що було оскаржено в
судовому порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 19.02.2013 (справа №К/9991/26604/11) залишено
без змін постанову Черкаського
окружного адміністративного суду та
ухвалу Київського апеляційного суду
про відмову в задоволенні позову про
скасування вказаного вище податкового
повідомлення-рішення.

При цьому, рішенням суду касаційної
інстанції підтверджено встановлені
судами попередніх інстанцій обставини,
що реально правочини за угодою
позивача з ТОВ «Демпо» від 05.02.2010 №19
згідно з актами виконаних робіт
березня 2010 року не відбувалися, а
валові витрати на підставі
первинно-бухгалтерських документів до
такого договору не підлягають
врахуванню при визначенні податкових
зобов'язань позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач не мав права на
податковий кредит за податковими
накладними, виписаними в березні 2010
року ТОВ «Демпо» відповідно до
договору підряду від 05.02.2010 № 19 згідно з
актами виконаних робіт березня 2010 року,
які відображені у звітності з ПДВ у
квітні 2010 року та вплинули на
визначення від'ємного значення різниці
між сумою податкових зобов'язань та
сумою податкового кредиту, а отже і на
заявлену суму бюджетного
відшкодування, з приводу якої виник
даний спір.

Враховуючи межі заявлених підстав
позову, повторне встановлення
обставин, наявність яких підтверджено
в рішеннях судів і які безпосередньо
вплинули на оскаржувані
донарахування, виходячи зі
взаємозв'язку права на податковий
кредит з правомірністю формування
валових витрат, не допускається.

Таким чином, законність та
правомірність прийнятих відповідачем
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень є доведеними в
судовому порядку, а відтак позовні
вимоги Закритого акціонерного
товариства «Фрау Марта» є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства «Фрау Марта»
на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 28.11.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.