Справа № 357/6883/14-а
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Жарікова О.
Суддя-доповідач: Міщук М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів:
при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В.,
Гром Л.М. Коток А.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційні скарги міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції та публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Головного управління по м. Києву та
Київській області на постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області у справі за позовом
ОСОБА_5 до міського відділу державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції,
третя особа: філія Головного
управління по м. Києву та Київській
області ПАТ «Ощадбанк» про визнання
неправомірними дій державного
виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області із позовом до
міського відділу державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
(далі МВ ДВС Білоцерківське МРУЮ), третя
особа: філія Головного управління по м.
Києву та Київській області ПАТ
«Ощадбанк», у якому просив:

- визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця Білоцерківського
МРУЮ у Київській області Орловського
Д.С. щодо винесення постанови № ВП 42882116
від 08.04.2014 року про арешт майна боржника
та оголошення заборони і його
відчуження;

- скасувати постанову ВП 42882116 від 08.04.2014
року старшого державного виконавця
Білоцерківського МРУЮ у Київській
області Орловського Д.С. про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 вересня 2014 року позов задоволено.

В апеляційних скаргах про скасування
постанови МВ ДВС Білоцерківське МРУЮ
та ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії - ГУ по м. Києву
та Київській області посилаються на те,
що державний виконавець правомірно
виніс постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, так як у відповідності
до частини 3 статті 57 Закону України
«Про виконавче провадження»
постановами може бути накладений арешт
у розмірі суми стягнення з урахуванням
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, які з'явились у
судове засідання та перевіривши за
матеріалами справи наведені у скаргах
доводи колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
старшим державним виконавцем
Білоцерківського МРУЮ у Київській
області винесено постанову від 08.04.2014
року про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
№1003/133/2012, 2/357/219/13 від 21.03.2014 року про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» боргу
в сумі 2 846 474 грн. 30 коп. та запропоновано
боржнику самостійно сплатити борг в
7-денний термін з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Крім того, старшим державним
виконавцем винесено постанову ВП 42882116
від 08.04.2014 року про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що з
постанови старшого державного
виконавця про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 08.04.2014 року та матеріалів
виконавчого провадження не можливо
встановити на яке саме майно та його
вартість накладено арешт, оскільки в
постанові зазначається про накладення
арешту на майно лише в межах суми боргу
за виконавчим листом.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження» №
606-XIV 21.04.1999 року (далі Закон № 606-XIV)
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 17 Закону № 606-XIV примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до статті 52 Закону № 606-XIV
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах. Готівкові кошти, виявлені у
боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 57
Закону № 606-XIV арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті, та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 12 Порядку
тимчасового затримання та зберігання
транспортних засобів на спеціальних
майданчиках і стоянках, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1102 від 17.12.2008 року, повернення
тимчасово затриманого транспортного
засобу, який зберігається на
спеціальному майданчику чи стоянці,
здійснюється за письмовим зверненням
його водія, власника (співвласника) за
умови оплати ним витрат, пов'язаних з
транспортуванням та зберіганням
такого транспортного засобу, та
пред'явлення відповідного протоколу
про адміністративне правопорушення.

Згідно із підпунктом 4.1.9 пункту 4.1
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.2012 року, на кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах та на зберіганні в банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт, про що виноситься
постанова державного виконавця. У
постанові зазначається сума коштів,
яка підлягає арешту, з урахуванням
вимог за виконавчими документами,
виконавчого збору, витрат на
організацію та проведення виконавчих
дій та вказується номер рахунку, на
якому знаходяться кошти, що підлягають
арешту, або зазначається, що арешт
поширюється на кошти на всіх рахунках
боржника, у тому числі тих, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. Постанова
підписується державним виконавцем та
скріплюється печаткою органу ДВС.

З урахуванням зазначених вимог,
державний виконавець не може накладати
арешт на кошти в розмірі, що перевищує
розмір заборгованості за виконавчим
документом.

Відповідачем не встановлювалося
наявності у боржника грошових коштів
на які в першу чергу звертається
стягнення за виконавчими документами.

З урахуванням зазначених вище правових
приписів, колегія суддів погоджується
з позицією суду першої інстанції, що
державний виконавець порушив вимоги
чинного законодавства України,
наклавши арешт на все рухоме майно
боржника, оскільки арешт може бути
накладений у розмірі суми стягнення з
урахуванням виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій та
застосованих державним виконавцем
штрафів, на все майно боржника або на
окремі предмети.

Апелянт наклавши арешт на все рухоме
майно боржника, що значно перевищує
суми стягнення, вийшов за межі суми
стягнення.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що оскаржувана постанова №
ВП 42882116 від 08.04.2014 року про арешт майна
боржника та оголошення заборони і його
відчуження є протиправною.

Таким чином, доводи апеляційних скарг
не спростовують висновків суду першої
інстанції, зроблених у відповідності з
нормами матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає за необхідне
відмовити у задоволенні апеляційних
скарг.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції та публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Головного управління по м. Києву та
Київській області залишити без
задоволення, а постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 11 вересня 2014 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Повний текст рішення складено
24.11.2014 року

.

Головуючий суддя
Міщук М.С.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.