Справа № 802/3595/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 листопада 2014 р.
Справа № 802/3595/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Федчук Тетяни Юріївни

представника позивача: не
з`явився

представника відповідача:
Коваленка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства
"Гурівецьке"

до: управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області

про: визнання дій незаконними та про
визнання постанови протиправною

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
приватне підприємство "Гурівецьке" з
адміністративним позовом до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області про визнання дій
незаконними та про визнання постанови
про арешт коштів, що перебувають у касі
боржника або надходять до неї від 24
вересня 2014 року протиправною.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2014 року
замінено первинного відповідача -
відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області на належного
відповідача - управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Коваленком О.С., за погодженням
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області Сускова А.О., 24 вересня 2014 року
було винесено постанову про арешт
коштів, що перебувають у касі боржника
або надходять до неї. Зазначеною
постановою накладено арешт на всі
кошти, які знаходяться в касі
приватного підприємства «Гурівецьке»
у межах суми 8825089,53 грн., з яких 8022808,66
грн. заборгованості перед стягувачами
та 802280,87 грн. виконавчого збору. Також
цією постановою зобов`язано директора
ПП «Гурівецьке» надавати для перевірки
державному виконавцю відділу
примусового виконання рішень
управління державної служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області Коваленку Олександру
Сергійовичу касову книгу підприємства.

Позивач вважає вищевказану постанову
неправомірною, оскільки накладений
постановою арешт на всі кошти боржника,
які знаходяться в касі ПП «Гурівецьке»
фактично зупиняє господарську
діяльність підприємства, а саме
унеможливлює закупівлю кормів для
свиней, блокує оперативно -
господарську діяльність підприємства
та процес збору врожаю. Також в
господарському суді Вінницької
області розглядається справа №902/637/14
про банкрутство ПП «Гурівецьке» за
заявою приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Ятрань». В свою чергу позивач просить:
визнати незаконними дії державного
виконавця управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області щодо накладення арешту на
кошти, що перебувають у касі приватного
підприємства «Гурівецьке» або
надходять до неї; визнати протиправною
постанову про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї винесену 24 вересня 2014
року щодо приватного підприємства
«Гурівецьке» державним виконавцем
управління державної виконавчої
служби Коваленком О.С., за погодженням
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області Сускова А.О.

Представник позивача в судове
засідання не з`явився. Про дату, час та
місце судового розгляду справи
повідомлявся належним чином, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення,
яке міститься в матеріалах справи.
Також в матеріалах справи наявна заява
(вх. №22238 від 28.10.2014р.) за підписом
директора ПП «Гурівецьке» про розгляд
адміністративної справи за їхньої
відсутності. При цьому зазначено, що
позовні вимоги ПП «Гурівецьке»
підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача проти
заявленого адміністративного позову
заперечує, мотивуючи заперечення тим,
що постанова про арешт коштів боржника
винесена у відповідності до статей 52, 57
Закону України «Про виконавче
провадження».

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у
відділі примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області знаходиться
зведене виконавче провадження № 42821857
про стягнення з приватного
підприємства «Гурівецьке» на користь
юридичних осіб боргу на загальну суму
8022808 грн. 66 коп.

Постановою від 24 вересня 2014 року
накладено арешт на всі кошти, які
знаходяться в касі приватного
підприємства «Гурівецьке».

Спеціальним законом, який визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, є Закон України «Про виконавче
провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. (далі -
по тексту Закон № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

З метою забезпечення гарантій прав
громадян і юридичних осіб у
виконавчому провадженні статтею 6
Закону № 606-XIV зобов'язано державного
виконавця використовувати надані йому
права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

При цьому ч. 3 статті 11 Закону № 606-XIV
державному виконавцю надано право у
процесі здійснення виконавчого
провадження: проводити перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; здійснювати перевірку
виконання юридичними особами всіх
форм власності, фізичними особами,
фізичними особами - підприємцями
рішень стосовно працюючих у них
боржників; з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні
для проведення виконавчих дій
пояснення, довідки та іншу інформацію,
у тому числі конфіденційну;
безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку; накладати арешт на кошти та
інші цінності боржника, зокрема на
кошти, які перебувають на рахунках і
вкладах у банках, інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах,
а також опечатувати каси, приміщення і
місця зберігання грошей; за згодою
власника використовувати приміщення,
у тому числі комунальної власності,
для тимчасового зберігання вилученого
майна, а також транспортні засоби
стягувача або боржника для
перевезення майна; звертатися до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення рішення, про
видачу дубліката виконавчого
документа, про встановлення чи зміну
порядку і способу виконання, про
відстрочку та розстрочку виконання
рішення; звертатися до органу
(посадової особи), який видав
виконавчий документ, про роз'яснення
змісту документа; вимагати від
матеріально відповідальних і
посадових осіб боржників - юридичних
осіб або від боржників - фізичних
осіб надання пояснень за фактами
невиконання рішень або законних вимог
державного виконавця чи іншого
порушення вимог законодавства про
виконавче провадження.

За статтею 52 Закону № 606-XIV звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Таким чином, законодавством
передбачено, що поняття «звернення
стягнення» охоплює наявність в
сукупності трьох послідовних дій:
арешт (опис), вилучення та примусова
реалізація.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. Стягнення на майно
боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження (стаття 52
Закону № 606-XIV).

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Відповідно до ч. 2 статті 57 Закону № 606-XIV
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Згідно ч. 3 ст. 57 Закону № 606-XIV
постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Отже, арешт на майно, в тому числі кошти
боржника, які знаходяться в касі, може
здійснюватися як під час відкриття
виконавчого провадження, так і в
процесі здійснення інших виконавчих
дій та є правом державного виконавця,
яке в свою чергу кореспондує обов'язку
виконання судових рішень.

Державний виконавець при виконанні
виконавчих документів, зобов'язаний
керуватися нормами Закону України «Про
виконавче провадження» № 606-XIV від
21.04.1999р., зокрема звертати стягнення на
майно боржника, в тому числі накладати
арешт на всі кошти, які знаходяться в
касі боржника або надходять до неї.

Суд зауважує, що в матеріалах справи
міститься пояснення директора
приватного підприємства «Гурівецьке»,
в якому він зазначає про зобов'язання
надавати безперешкодний доступ до
арештованого майна, перелік і
кількість якого визначена в акті опису
і арешту майна від 03 жовтня 2014 року. В
зв'язку із накладенням арешту на касу
ПП «Гурівецьке» та грошові кошти, які
по ній обліковуються з 03 жовтня 2014 року
директор зазначає, що зобов'язується
завчасно повідомляти державного
виконавця про надходження коштів до
каси та перерахунок коштів на вимогу
державного виконавця на депозитний
рахунок органу ДВС та в разі відкриття
нових рахунків зобов'язується
повідомити в органи ДВС. Таким чином
представник позивача фактично
погоджується із накладенням арешту
коштів, що перебувають у касі боржника
або надходять до неї відповідно до
постанови ВП №42821857 від 24 вересня 2014
року.

В той же час доказів погашення
заборгованості суду надано не було.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку про
правомірність постанови державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області Коваленка О.С. від 24 вересня 2014
року про арешт коштів, що перебувають у
касі боржника або надходять до неї,
оскільки при прийнятті постанови про
арешт коштів, що перебувають у касі
боржника або надходять до неї ВП №42821857
від 24 вересня 2014 року відповідач діяв у
межах і у спосіб, визначений законами
України, у зв'язку з чим суд не
знаходить підстав для задоволення
адміністративного позову.

Щодо посилання позивача на те, що
постанова про накладення арешту на
кошти позивача перешкоджає веденню
господарської діяльності останнього,
то суд зазначає, що таке твердження
також є не обґрунтоване та свідчить про
спробу позивача уникнути виконання
рішень судів, які набрали чинності, та
інших виконавчих документів.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов
висновку про відсутність порушень з
боку відповідача, оскільки при
винесенні постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї дотримано вимоги
Закону України "Про виконавче
провадження", тому в задоволенні
адміністративного позову приватного
підприємства "Гурівецьке" необхідно
відмовити повністю.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС
України підстав для стягнення судових
витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Вергелес Андрій Валерійович