Справа № 818/2249/14
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 р.Справа № 818/2249/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Шосткинської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 09.10.2014р. по справі № 818/2249/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Шосткинської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

09 жовтня 2014 року постановою Сумського
окружного адміністративного суду
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про скасування вимоги -
задоволено повному обсязі.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу Шосткинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-421-17 від 20 лютого 2014 року в
сумі 1194 (одна тисяча сто дев'яносто
чотири) грн. 03 коп.

У апеляційній скарзі відповідач
просить постанову суду першої
інстанції скасувати в повному обсязі,
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на невірне застосування
судом норм матеріального права.
Заявник вказує, що за позивачем
рахується борг по сплаті єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 1194 грн.
03 коп., який він зобов'язаний погасити.
Вважає, що з урахуванням норми ч. 4 ст. 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
позивач як фізична особа-підприємець
не звільняється від сплати єдиного
внеску, оскільки не досяг
встановленого ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" віку та має сплачувати
єдиний внесок на загальних підставах.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу просить постанову суду першої
інстанції залишити без змін,
посилаючись на законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду.

Сторони, належним чином повідомлені
про дату, час та місце судового
розгляду справи, в судове засідання не
з'явились, що у відповідності до
частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства України
не є перешкодою для розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції на підставі
пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розглядає справу а порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
копією свідоцтва про державну
реєстрацію, є платником єдиного
податку, що підтверджується свідоцтвом
серії НОМЕР_1, виданого Шосткинською
ОДПІ (а.с.8, 9).

Відповідно до пенсійного посвідчення
НОМЕР_2 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком
(а.с.15).

20.02.2014 р. Шосткинською ОДПІ винесено
вимогу №Ф- 421-17 про зобов'язання
позивача сплатити суму недоїмки зі
сплати єдиного внеску в сумі 1194,03 грн.
(а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач, як
особа, яка отримує пенсію за віком,
звільнений від обов'язку сплачувати
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, тому
спірна вимога винесена відповідачем
неправомірно.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон №
2464-VI).

Положення пункту 2 частини першої
статті 1 Закону № 2464-VI зазначають, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі
по тексту судової постанови - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону № 2464-VI платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності;

Згідно із частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті
четвертому частини першої цієї статті,
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ч.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсіонер це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію.

Законом України "Про пенсійне
забезпечення" від 5 листопада 1991 року N
1788-XII встановлено види пенсій, зокрема:
за цим Законом призначаються: а)
трудові пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років; б)
соціальні пенсії (ст. 2 Закону).

За загальним правилом, право на пенсію
за віком мають чоловіки - після
досягнення 60 років і при стажі роботи
не менше 25 років (стаття 12 Закону
України "Про пенсійне забезпечення").

Однак, згідно з пунктом "а" частини 1
статті 13 цього ж Закону, встановлені
підстави набуття права на пенсію за
віком за пільгових умов, а саме для
працівників, зайнятих повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці, - за списком N 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіків
після досягнення 50 років і при стажі
роботи не менше 20 років, з них не менше 10
років на зазначених роботах.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу призначена пенсія за віком зі
зниженням пенсійного віку відповідно
до статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення".

Таким чином, позивач як фізична
особа-підприємець, який отримує пенсію
за віком і який обрав спрощену систему
оподаткування, звільняється від сплати
за себе єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на підставі
частини четвертої статті 4 Закону №
2464-VI, проте не позбавлений права
сплачувати цей внесок на добровільній
основі.

Оскільки відповідачем не було надано
обґрунтованих доказів на
підтвердження того факту, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 уклав з
Пенсійним фондом договір про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, колегія
суддів вважає, що підстави для
стягнення з нього суми єдиного внеску у
розмірі 1194 грн. 03 коп. на підставі
оскаржуваної вимоги відсутні.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позовних вимог та
визнання протиправною і скасування
вимоги.

Відповідно до вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шосткинської
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області -
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 09.10.2014р. по
справі № 818/2249/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В.
Спаскін О.А. Помічник судді
Цюпак О.П.