Справа № 127/27991/13-а
Суддя: Романчук Р. В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/617/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вступна та резолютивна частини

18.11.2014 року
м.
Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р. В.

при секретарі Мартинюк Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Вінницької
міської ради, Вінницької обласної Ради,
Вінницької обласної державної
адміністрації, Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
Вінницької міської ради, Вінницької
обласної Ради, Вінницької обласної
державної адміністрації, Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди -
відмовити.

Судові витрати залишити без
відшкодування.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення
через Вінницький міський суд
Вінницької області до Вінницького
апеляційного адміністративного суду. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ

Справа № 127/27991/13-а

Провадження № 2-а/127/617/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2014 року
м.
Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р.В.

при секретарі Мартинюк Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Вінницької
міської ради, Вінницької обласної Ради,
Вінницької обласної державної
адміністрації, Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
Вінницької міської ради, Вінницької
обласної Ради, Вінницької обласної
державної адміністрації, Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди.
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2,
маючи повноваження та функції
керівника, не надавав доручення в
управління та відділ земельних
ресурсів, посадовим особам щодо
вирішення спору, який триває з 2006 року
по день звернення до суду між нею та
сусідкою стосовно суміжної земельної
ділянки. Після того, як посадова особа
начальник управління земельних
ресурсів направив делегування ОСОБА_3 у
районну раду, питання не було вирішене.
ОСОБА_7 не надав посадовим особам
вказівки чи розпорядження щодо
вирішення даного земельного спору. Їй
повідомляли, що питання не можуть
вирішити, оскільки у сусідів теж
приватизований сектор. Питання
земельного спору посадові особи
повинні були вирішити згідно її заяв,
однак не вирішили. Комісія в складі
ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_6 була присутня на
її земельній ділянці, а не в сусідки та
все бачила, що було зроблено. Комісія
надала не зрозумілу відповідь, знаючи
про те, що в неї є державний акт на
землю, а в сусідів державна власність. В
кімнаті № 607 міської ради після
перевірки її документів було
повідомлено, що вона може звернутися до
суду, замість того щоб вирішити даний
спір відповідно до ст.ст. 144, 159
Земельного кодексу України та видати
відповідне рішення. Саме тому дана
комісія та ОСОБА_6 винні у тому, що спір
не вирішений. Вона неодноразово
зверталася із заявами до Вінницької
міської ради, однак посадовими особами
спір вирішено не було. ОСОБА_10, ОСОБА_9,
ОСОБА_8, ОСОБА_11 неодноразово виїжджали
до неї, а не до сусідки по АДРЕСА_1, даючи
зрозуміти, що в сусідки приватизована
ділянка та немає ніяких порушень, однак
державного акту на земельну ділянку до
суду сусідка не надала. Замірів
земельної ділянки сусідки проведено не
було. Суд через неправильну експертизу
прийняв незаконне та необґрунтоване
рішення. Вона з сусідкою немає спільної
ділянки, сусідка самовільно пересуває
паркан на межі суміжних земельних
ділянок, оскільки хоче мати більшу
відстань від будинку до паркану.
Приватна власність є непорушною та
цілісною та гарантованою Конституцією
України. До голови обласної державної
адміністрації Мовчана І.М., голови
обласної ради Татусяка С.П. приходили
відповіді з Кабінету Міністрів України
та Адміністрації Президента України,
але замість надання відповідного
доручення чи вказівки щодо вирішення
даного спору, вони видавали картки, де
зазначено, щоб вона зверталася до
управління земельних ресурсів міської
ради та в проектну організацію по вул.
Келецькій, 63 в м. Вінниці, рекомендували
звертатися до суду. Посадові особи при
здійсненні своїх повноважень несуть
відповідальність перед Президентом
України і Кабінетом Міністрів України,
підзвітні та підконтрольні органам
виконавчої влади вищого рівня,
забезпечують виконання Конституції
України, Законів України, актів
Президента України та Кабінету
Міністрів України. Обласна рада та
районна рада в частині своїх
повноважень самостійно мають
вирішувати питання місцевого значення,
однак свої функції не виконали. Просить
прийняти рішення про відшкодування
завданої моральної та матеріальної
шкоди в розмірі від 10 000 грн. 00 коп. до 50
000 грн. 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримала з наведених у ньому
підстав та суду пояснила, що протягом
2006 - 2013 р.р. вона неодноразово
зверталася із заявами до Староміської
районної адміністрації Вінницької
міської ради, Староміської районної
ради м. Вінниці, Вінницької обласної
державної адміністрації, Вінницької
міської ради та до посадових осіб щодо
вирішення земельного спору із
сусідкою, яка порушує її права на
приватизовану земельну ділянку. Крім
того, вона неодноразово зверталася із
зверненнями про вирішення даного спору
до Адміністрації Президента України та
Кабінету Міністрів України. Однак
відповідачами не виконувалися
Конституція України, Закони України,
акти Президента України та Кабінету
Міністрів України. Їй надавалися
письмові відповіді, рекомендували
звернутися до суду, однак земельний
спір вирішений не був, оскільки
посадовими особами не виконувалися
їхні повноваження, не надавалися
відповідні розпорядження. З позовом до
даних осіб звернулася тому, що саме їх
підписи стояли на письмових відповідях
на її заяви з приводу земельного спору.
Її земельна ділянка приватизована, їй
видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку. Спір із
сусідкою виник з приводу паркану,
оскільки сусідка пересуває паркан.
Вона також зверталася до суду з приводу
земельного спору, судом було винесене
рішення. Просить стягнути з
відповідачів на її користь завдану
моральну та матеріальну шкоду в
розмірі від 10 000 грн. 00 коп. до 50 000 грн. 00
коп., при визначені розміру шкоди, яка
підлягає стягненню з кожного з
відповідачів, покладається на розсуд
суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що в 2009 році
він працював на посаді першого
заступника начальника Управління
земельних ресурсів Вінницької міської
ради. В 2009 році позивач зверталася до
Вінницької міської ради з приводу
земельного спору із сусідкою. За його
підписом ОСОБА_1 було направлено
відповідь від 17.04.2009 року на виконання
доручення заступника міського голови
на її звернення стосовно земельного
спору із сусідкою ОСОБА_15, роз'яснено,
що спори з приводу суміжного
землекористування та порушення
добросусідства розглядаються
районними у місті радами та
рекомендовано звернутися до
Староміської районної ради. Йому
відомо, що після цього позивач
зверталася до Староміської районної
ради, спір розглядався на засіданні
комісії та був вирішений відповідно до
вимог чинного на той час законодавства.
Зазначає, що діяв в межах наданих
повноважень, своїми діями жодної
матеріальної та моральної шкоди
позивачу не завдав. Просить в позові
відмовити.

Представник відповідача Вінницької
міської ради - Федчишен В.А. в судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що позивач неодноразово зверталася до
Вінницької міської ради з приводу
земельного спору із сусідкою. Її заяви
та звернення розглядалися у
встановленому законодавством порядку
в межах наданих повноважень. Зокрема за
підписом першого заступника
начальника Управління земельних
ресурсів Вінницької міської ради
Гуцаленка Л.І. позивачу було направлено
відповідь від 17.04.2009 року та
рекомендовано звернутися до
Староміської районної ради, до
повноважень якої належало вирішення
даного питання. 30.10.2009 року
відповідальними працівниками
Староміської районної адміністрації
Вінницької міської ради було складено
акт, яким встановлено, що розміри
межових відміток між
будинковолодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_15
відповідають технічній і юридичній
документації на будинковолодіння,
межові порушення не встановлені. Про що
позивачу заступником голови
Староміської районної адміністрації
Грищуком В.М. 02.11.2009 року було надано
відповідь про те, що її заява
розглянута комісією Староміської
районної адміністрації і порушень не
виявлено. Зазначає, що Вінницька міська
рада діяла в межах наданих повноважень
та жодної матеріальної та моральної
шкоди при здійсненні своїх повноважень
позивачу не завдала. Просить в позові
відмовити.

Представник відповідача Вінницької
обласної державної адміністрації
Білозор О.Л. в судовому засіданні позов
не визнав та пояснив, що розв'язання
спорів між користувачами суміжних
ділянок не входить до повноважень
Вінницької обласної державної
адміністрації. Позивач вважає, що її
права було порушено особами, які
зазначені у позові в якості
відповідачів, однак зазначені особи на
даний час не займають вказані посади.
Указом Президента України від 02.03.2014
року ОСОБА_5 звільнено з посади голови
обласної державної адміністрації, з 03
березня 2014 року по даний час він не
перебуває у трудових правовідносинах з
облдержадміністрацією.
Облдержадміністрацією розглядалось
два звернення заявниці, від 27.12.2012 року
про порушення її прав щодо
користування земельною ділянкою та від
10.10.2013 року щодо визначення розміру
завданої їй шкоди. За наслідками
розгляду звернень ОСОБА_1 з дотриманням
строків розгляду звернень громадян,
встановлених Законом України "Про
звернення громадян" надано письмову
відповідь від 16.01.2013 року. За дорученням
Адміністрації Президента України від
07.10.2013 року обласною державною
адміністрацією було розглянуто
звернення щодо визначення розміру
шкоди завданої заявниці. За
результатами розгляду цього звернення
заявниці надано відповідь. Розгляд
звернень відбувався з дотриманням норм
чинного законодавства, в діях
облдержадміністрації не було
протиправних дій, спрямованих на
порушення особистих майнових чи
немайнових інтересів позивача. Крім
того зазначає, що позивач зверталася з
позовом про вирішення земельного спору
до суду і судом винесене відповідне
рішення, яке має виконуватися органами
державної виконавчої служби. Вінницька
обласна державна адміністрація не була
учасником судового процесу. Вважає, що
позивачем не викладено обставини,
якими вона обґрунтовує свої позовні
вимоги, не зазначено в чому полягає
нанесення шкоди, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно, з
яких міркувань вона виходила,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується, позивачем
не зазначено зміст позовних вимог щодо
кожного з відповідачів. Просить у
задоволені позову відмовити.

Представник відповідача Вінницької
обласної Ради - Тичко Л.А. в судовому
засіданні позов не визнала та
пояснила, що розв'язання спорів між
користувачами суміжних ділянок не
входить до повноважень Вінницької
обласної Ради. ОСОБА_4 працював на
посаді голови Вінницької обласної Ради
з 2010 року по 2013 рік, на даний час на
посаді не працює. Із заявами до
Вінницької обласної Ради та до голови
ради позивач не зверталася. Зазначає,
що Вінницька обласна Рада жодної
матеріальної та моральної шкоди при
здійсненні своїх повноважень позивачу
не завдала. Зазначає, що позов є
необґрунтованим та просить в позові
відмовити.

Представник відповідача Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області - Бойко А.М. в
судовому засіданні позов не визнав та
пояснив, що заяви та звернення позивача
з приводу земельного спору із сусідкою
розглядалися у встановленому
законодавством порядку в межах наданих
повноважень. Зокрема 30.10.2009 року
відповідальними працівниками
Староміської районної адміністрації
Вінницької міської ради було складено
акт, яким встановлено, що розміри
межових відміток між
будинковолодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_15
відповідають технічній і юридичній
документації на будинковолодіння,
межові порушення не встановлені.
Вважає, що позивачем не обґрунтовано
свої позовні вимоги, не зазначено в
чому полягає нанесення шкоди, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно та якими доказами це
підтверджується. Зазначає, що оскільки
з даного питання винесене судове
рішення, воно має виконуватися
органами державної виконавчої служби.
Просить в позові відмовити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилися,
про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши надані сторонами
докази, суд вважає, що адміністративний
позов є необґрунтованим та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Позивач в позовній заяві та в судовому
засіданні посилається на те, що вона
неодноразово зверталася до
відповідачів із заявами про вирішення
земельного спору із сусідкою, однак
посадовими особами спір вирішено не
було, їй було рекомендували звертатися
до суду. Вважає, що посадові особи при
здійсненні своїх повноважень та органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в цілому не забезпечили
виконання Конституції України, Законів
України, актів Президента України та
Кабінету Міністрів України, в зв'язку з
чим вона просить прийняти рішення про
відшкодування завданої моральної та
матеріальної шкоди в розмірі від 10 000
грн. 00 коп. до 50 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить зокрема здійснення контролю
за використанням та охороною земель
комунальної власності, додержанням
земельного та екологічного
законодавства; вирішення земельних
спорів; вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Згідно статті 25 Закону України «Про
місцеве самоврядування» (в редакції
чинній на час виникнення
правовідносин) сільські, селищні,
міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
сільський, селищний, міський голова
зокрема забезпечує здійснення у межах
наданих законом повноважень органів
виконавчої влади на відповідній
території, додержання Конституції та
законів України, виконання актів
Президента України та відповідних
органів виконавчої влади; організує в
межах, визначених цим Законом, роботу
відповідної ради та її виконавчого
комітету; здійснює керівництво
апаратом ради та її виконавчого
комітету; забезпечує на відповідній
території додержання законодавства
щодо розгляду звернень громадян та їх
об'єднань; здійснює інші повноваження
місцевого самоврядування, визначені
цим та іншими законами, якщо вони не
віднесені до виключних повноважень
ради або не віднесені радою до відання
її виконавчих органів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» (в
редакції чинній на час виникнення
правовідносин) виконавчу владу в
областях і районах, містах Києві та
Севастополі здійснюють місцеві
державні адміністрації. Місцева
державна адміністрація є місцевим
органом виконавчої влади і входить до
системи органів виконавчої влади.
Місцева державна адміністрація в
межах своїх повноважень здійснює
виконавчу владу на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
місцеві державні адміністрації в
межах відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці забезпечують зокрема
виконання Конституції, законів
України, актів Президента України,
Кабінету Міністрів України, інших
органів виконавчої влади вищого рівня;
законність і правопорядок, додержання
прав і свобод громадян; взаємодію з
органами місцевого самоврядування;
реалізацію інших наданих державою, а
також делегованих відповідними радами
повноважень.

Відповідно до положень ст. 13 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» до відання місцевих
державних адміністрацій у межах і
формах, визначених Конституцією і
законами України, належить вирішення
зокрема питань забезпечення
законності, охорони прав, свобод і
законних інтересів громадян;
використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля. Місцеві
державні адміністрації вирішують й
інші питання, віднесені законами до їх
повноважень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
голови місцевих державних
адміністрацій зокрема очолюють
відповідні місцеві державні
адміністрації, здійснюють керівництво
їх діяльністю, несуть відповідальність
за виконання покладених на місцеві
державні адміністрації завдань і за
здійснення ними своїх повноважень;
здійснюють інші функції, передбачені
Конституцією та законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, органів виконавчої
влади вищого рівня. Голови обласних
державних адміністрацій у випадках,
передбачених законом, можуть
порушувати перед Верховною Радою
України питання про призначення
Верховною Радою України позачергових
виборів сільської, селищної, міської,
районної в місті, районної, обласної
ради, сільського, селищного, міського
голови.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно Державного акту на право
приватної власності на землю виданого
08.04.1997 року ОСОБА_1 передана у приватну
власність земельна ділянка по АДРЕСА_2.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 протягом 2006 - 2013 р.р.
неодноразово зверталася із заявами до
Староміської районної адміністрації
Вінницької міської ради, Староміської
районної ради м. Вінниці, Вінницької
обласної державної адміністрації,
Вінницької міської ради щодо вирішення
земельного спору із сусідкою. Крім
того, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 неодноразово зверталася
із зверненнями до Адміністрації
Президента України та Кабінету
Міністрів України.

Так, згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 15 Закону
України «Про звернення громадян»
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки. Рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у заяві
(клопотанні), доводиться до відома
громадянина в письмовій формі з
посиланням на Закон і викладенням
мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
звернення громадян» громадянин, який
звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової інформації, посадових осіб,
має, крім іншого, право одержати
письмову відповідь про результати
розгляду заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону України «Про
звернення громадян» передбачено, що
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;
забезпечувати поновлення порушених
прав, реальне виконання прийнятих у
зв'язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; у разі
визнання заяви чи скарги
необґрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення.

Згідно статті 20 Закону України «Про
звернення громадян» звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Як встановлено в судовому засіданні,
посадовими особами в межах наданих
повноважень розглядалися та
перевірялися заяви ОСОБА_1 і вона
письмово повідомлялася про результати
розгляду даних заяв.

Зокрема, як вбачається з листа
начальника Управління з контролю за
використанням та охороною земель у
Вінницькій області Поліщука В. від
09.01.2007 року № 07-К за дорученням
Вінницької облдержадміністрації
ОСОБА_1 надано відповідь на її
звернення від 22.12.2006 року щодо
встановлення меж земельної ділянки із
сусідкою ОСОБА_15 та повідомлено, що
факти, викладені у зверненні, не
підтвердилися, порушень меж не
виявлено.

Як вбачається з листа за підписом
першого заступника начальника
Управління земельних ресурсів
Вінницької міської ради Гуцаленка Л.І.
від 17.04.2009 року на виконання доручення
заступника міського голови Матусяка
С.В., ОСОБА_1 надано відповідь на її
звернення стосовно земельного спору із
сусідкою ОСОБА_15, роз'яснено, що спори з
приводу суміжного землекористування
та порушення добросусідства
розглядаються районними у місті радами
та рекомендовано звернутися до
Староміської районної ради.

З листа за підписом голови
Староміської районної ради м. Вінниці
Мрищука В. від 02.06.2009 року №69-ц-94
вбачається, що ОСОБА_1 надано відповідь
на її заяву щодо суперечок з сусідкою
ОСОБА_15 та повідомлено, що при
обстежені земельної ділянки
встановлено, що її розміри та площа
ОСОБА_15 не порушена.

З акту про розгляд заяви ОСОБА_1,
складеного 30.10.2009 року відповідальними
працівниками Староміської районної
адміністрації Вінницької міської ради
в особі заступника голови
райдержадміністрації ОСОБА_9,
заступника начальника загального
відділу ОСОБА_10, головного спеціаліста
оргвідділу Кульчицької В.І. за участю
заявника ОСОБА_1 встановлено, що
розміри межових відміток між
будинковолодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_15
відповідають технічній і юридичній
документації на будинковолодіння,
межові порушення не встановлені.

Відповідно до листа заступника голови
Староміської районної адміністрації
Грищука В.М. від 02.11.2009 року № 15-ц-3
ОСОБА_1 надано відповідь про те, що її
заява розглянута комісією
Староміської районної адміністрації з
виїздом на місце у її присутності і за
участі сусідів по земельній ділянці.
Комісійно перевірені розміри між
межовими відмінками та виставлена
межа, розміри якої відповідають
виданому їй Державному акту на землю та
кадастровому плану за 2007 рік.

Як вбачається з листа голови
Староміської районної адміністрації
Вінницької міської ради Мрищука В. від
01.04.2010 року № 16-ц-32 ОСОБА_1 надано
відповідь на її заяву щодо вирішення
питання межових претензій до сусідів
та повідомлено, що при неодноразових
виїздах на місце перевірялися межові
знаки, проводились заміри, порушень меж
не встановлено.

24.05.2012 року Генеральною прокуратурою
України до прокуратури Вінницької
області було направлено за належністю
скаргу ОСОБА_1 для організації
перевірки та прийняття рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Відповідно до листа Управління з
питань звернень громадян
Адміністрації Президента України від
15.05.2012 року № 22/051794-02 ОСОБА_1
повідомлено, що її звернення від 27.04.2012
року надіслано за належністю до
Вінницької обласної державної
адміністрації.

04.06.2012 року прокуратура м. Вінниці
направила за належністю Вінницькому
міському голові ОСОБА_2 звернення
ОСОБА_1 для вирішення комісією з
розгляду земельних спорів
Лівобережної адміністрації.

Як вбачається з листа заступника
начальника Державної інспекції
сільського господарства у Вінницькій
області Поліщука В. від 26.12.2012 року № 3172
ОСОБА_1 за дорученням
облдержадміністрації надано відповідь
на її звернення від 30.11.2012 року щодо
встановлення межових знаків між
суміжними ділянками по АДРЕСА_1 та по
АДРЕСА_2 та повідомлено, що оскільки
рішенням Староміського районного суду
м. Вінниці від 27.09.2010 року позов ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою задоволено то воно
має бути виконане державним виконавцем
та рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до
державної виконавчої служби.

Із заяви ОСОБА_1 від 27.12.2012 року
адресованої голові Вінницької
обласної державної адміністрації
Мовчану І.М. вбачається, що ОСОБА_1
звернулась з заявою щодо порушення її
прав на користування земельною
ділянкою та з проханням допомогти
вирішити питання щодо завданих збитків
в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Як вбачається з відповіді заступника
голови - керівника апарату Вінницької
обласної державної адміністрації від
16.01.2013 року № 27-ц-8102.4 ОСОБА_1 було надано
відповідь на її звернення щодо
порушення її прав на користування
земельною ділянкою та рекомендовано
зачекати остаточного вирішення
зазначених питань в судовому порядку.

27.09.2013 року ОСОБА_1 звернулась до
Президента України з проханням
допомогти вирішити питання щодо
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, яка завдана
органом місцевого самоврядування та їх
посадових осіб.

За дорученням Адміністрації
Президента України від 07.10.2013 року №
22/085639-02 на звернення ОСОБА_1 від 27.09.2013
року заступником голови Вінницької
обласної державної адміністрації
листом від 08.11.2013 року № 27-ц-5713-7 ОСОБА_1
було надано відповідь.

Крім того в судовому засіданні
встановлено, що згідно із Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
правонаступником Головного управління
земельних ресурсів у Вінницькій
області є Головне управління
Держземагенства у Вінницькій області,
юридичну особу Державну інспекцію з
контролю за використанням та охороною
земель у Вінницькій області 03.12.2010 р.
припинено, юридичну особу Староміської
районної адміністрації Вінницької
міської ради 25.10.2011 р. припинено.

Із рішень Вінницької обласної Ради від
11.11.2010 р. №1 та від 26.02.2014 р. №676
вбачається, що ОСОБА_4 перебував на
посаді голови Вінницької обласної Ради
з 11.11.2010 р. по 26.02.2014 р.

Як вбачається з розпорядження
Вінницької обласної Ради від 23.12.2010
року №284 «Про затвердження посадових
повноважень голови обласної Ради,
першого заступника голови обласної
Ради, заступника голови обласної Ради -
заступника керівника виконавчого
апарату (керуючого справами) та
заступника керуючого справами
виконавчого апарату обласної Ради»
голова обласної Ради здійснює свої
повноваження відповідно до
Конституції України, законів України,
ст. 55 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та
забезпечує їх реалізацію.

Із розпоряджень Вінницької обласної
державної адміністрації від 24.12.2012 р.
№74-рк та від 02.03.2014 р. №36-рк вбачається,
що ОСОБА_5 перебував на посаді голови
Вінницької обласної державної
адміністрації з 24.12.2012 р. по 02.03.2014 р.

Як вбачається з розпоряджень
Вінницької обласної державної
адміністрації від 01.10.2010 р. №363 та від
08.05.2013 р. №197 голова Вінницької обласної
державної адміністрації зокрема
очолює облдержадміністрацію, здійснює
керівництво її діяльністю, відповідає
за виконання покладених на
облдержадміністрацію завдань та
здійснення нею своїх повноважень.
Здійснює інші функції, передбачені
Конституцією України та законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, органами
виконавчої влади вищого рівня.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 152 Земельного
кодексу України держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 158 Земельного
кодексу України виключно судом
вирішуються земельні спори з приводу
володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей. Органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_1 в листопаді 2009 року звернулася
до Староміського районного суду м.
Вінниці із позовом до ОСОБА_15 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою.

Як вбачається з оглянутої в судовому
засіданні цивільної справи №2-94/10
рішенням Староміського районного суду
м. Вінниці від 27.09.2010 року позов ОСОБА_1
до ОСОБА_15 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
задоволено. Усунуто перешкоди в
користуванні земельною ділянкою, що по
АДРЕСА_2, яка приватизована ОСОБА_1,
шляхом відновлення межі між
домоволодіннями по АДРЕСА_2, яке
належить ОСОБА_1 і по АДРЕСА_1, яке
належить ОСОБА_21, відповідно до
висновку №926 судової
будівельно-технічної експертизи від
24.09.2010 року (схема у додатку №3),
виготовленого експертами Подільського
центру судових експертиз. Рішення
набрало законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Відповідно до ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню. Примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

Як вбачається із матеріалів справи,
після винесення Староміським районним
судом м. Вінниці рішення від 27.09.2010 року
ОСОБА_1 продовжувала звертатися із
заявами щодо вирішення земельного
спору із сусідкою ОСОБА_15 Жодних
доказів того, що органами державної
виконавчої служби рішення суду на
даний час не виконане, позивачем до
суду не надано.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
просить прийняти рішення про стягнення
з відповідачів завданої моральної та
матеріальної шкоди в розмірі від 10 000
грн. 00 коп. до 50 000 грн. 00 коп. В судовому
засіданні позивач пояснила, що при
визначені розміру шкоди, яка підлягає
стягненню з кожного з відповідачів,
покладається на розсуд суду.

Суд зазначає, що згідно зі ст.1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. ст. 1173, 1174 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів. Шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Відповідно до ст.ст. 152, 156 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.
Власникам землі та землекористувачам
відшкодовуються збитки, заподіяні
внаслідок: а) вилучення (викупу)
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників для потреб, не
пов'язаних із сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом; б)
тимчасового зайняття
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників для інших видів
використання; в) встановлення обмежень
щодо використання земельних ділянок; г)
погіршення якості ґрунтового покриву
та інших корисних властивостей
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників; ґ) приведення
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників у непридатний для
використання стан; д) неодержання
доходів за час тимчасового
невикористання земельної ділянки.

Згідно положень ст. 77 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
шкода, заподіяна юридичним і фізичним
особам в результаті неправомірних
рішень, дій або бездіяльності органів
місцевого самоврядування,
відшкодовується за рахунок коштів
місцевого бюджету, а в результаті
неправомірних рішень, дій або
бездіяльності посадових осіб
місцевого самоврядування - за рахунок
їх власних коштів у порядку,
встановленому законом. Спори про
поновлення порушених прав юридичних і
фізичних осіб, що виникають в
результаті рішень, дій чи
бездіяльності органів або посадових
осіб місцевого самоврядування,
вирішуються в судовому порядку.

Однак позивачем в судовому засіданні
не доведено, що неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
відповідачів їй завдана майнова шкода
та не зазначено в чому саме полягає
майнова шкода, тому суд приходить до
висновку, що позов в цій частині є
необґрунтованим та задоволенню не
підлягає.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення моральної шкоди суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право
особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав та законних інтересів. Відповідно
до частини другої цієї статті моральна
шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт; 3) в інших випадках,
встановлених законом.

Так, п.п. 3, 4, 5, 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4
"Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" роз'яснено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Позивачем під час судового розгляду
справи не обґрунтовано, у чому полягає
моральна шкода, в матеріалах
адміністративної справи не міститься
жодних відомостей, які б свідчили про
ступінь страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнала позивач,
у справі відсутні докази, які б
свідчили про погіршення стану здоров'я
позивача в результаті дій чи
бездіяльності відповідачів, або ж про
тяжкість вимушених змін у життєвих і
виробничих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану тощо, позивачем
також не доведено розмір моральної
шкоди та причинний зв'язок цієї шкоди з
неправомірними діями, бездіяльністю
відповідачів. Тобто позивачем не
надано жодних доказів, які б слугували
підставою для відшкодування моральної
шкоди. Лист Міської дитячої
поліклініки №2 м. Вінниці від 16.09.2009
року з якого вбачається, що ОСОБА_1
зверталася за медичною допомогою в
квітні 2008 року, в червні 2009 року та в
липні 2009 року, не є доказом того, що
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади
або органу місцевого самоврядування
при здійсненні ними своїх повноважень,
позивачу завдано моральну шкоду.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позивачем не доведено
передбачених законодавством обставин
і підстав, які зумовлюють наявність
моральної шкоди, зокрема матеріали
справи не містять жодних свідчень та
відповідних доказів про ступінь її
моральних чи фізичних страждань або
шкоди завданої здоров'ю, а тому позов в
цій частині є необґрунтованим та
задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтується її вимоги та
заперечення. За правилами частини 2
цієї ж статті в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позивачем належно не
обґрунтовано правомірність заявлених
позовних вимог та не доведено
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, а тому в задоволенні позову
слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо судових витрат
відповідно до вимог ст. 94 КАС України,
суд враховує, що позивачу в задоволенні
позову відмовлено, та приходить до
висновку, що підстав для відшкодування
понесених позивачем судових витрат
немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2, 6, 8, 9, 11, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
Вінницької міської ради, Вінницької
обласної Ради, Вінницької обласної
державної адміністрації, Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди -
відмовити.

Судові витрати залишити без
відшкодування.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення
через Вінницький міський суд
Вінницької області до Вінницького
апеляційного адміністративного суду. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ