Справа № 826/14892/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Катющенка В.П.,
суддів Добрівської Н.А., Шейко Т.І.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної реєстраційної
служби України Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Олександрівнипро визнання
протиправним та скасування рішення №
13843084 від 17.06.2014, зобов'язання вчинити
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної реєстраційної
служби України, державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Нілової Ангеліни Олександрівни, в
якому, з урахуванням додаткових
пояснень від 17.11.2014, просить суд:
визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Нілової Ангеліни
Олександрівни від 17.06.2014 № 13843084 про
відмову у державній реєстрації права
власності на нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_2; зобов'язати Державну
реєстраційну службу України здійснити
державну реєстрацію прав на вказане
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_2 за заявою позивача від 04.06.2014
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначила, що вважає
протиправним рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Нілової Ангеліни Олександрівни від
17.06.2014 №13843084 про відмову у державній
реєстрації права власності на
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_2, оскільки рішенням
Господарського суду м. Києва від 13.02.2002
у праві № 36/14, яке набрало законної
сили, за позивачкою визнано
право власності на 9777/10000 часток цього
нежитлового приміщення. Крім того,
позивачка зазначила, що у неї не має
документів на підтвердження введення
спірного приміщення в експлуатацію,
оскільки вона не приймала участі у його
будівництві, до того ж такі документи
відсутні і в Управлінні освіти
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.11.2014 закінчено
підготовче провадження у справі та
призначено справу до судового розгляду
в судовому засіданні.

У судовому засіданні 17.11.2014 позивачка
та її представник позовні вимоги
підтримали у повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві та
додаткових письмових поясненнях.

У судовому засіданні 17.11.2014
представник відповідача - Державної
реєстраційної служби України проти
позовних вимог заперечувала у повному
обсязі та зазначила, що згідно частини
4 статті 9 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації державний реєстратор
приймає самостійно. Отже, Державна
реєстраційна служба України, в силу
положень законодавства про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, не може впливати
на прийняття державними реєстраторами
рішень щодо реєстрації прав або
відмови у ній.

У судове засідання 17.11.2014 Державний
реєстратор прав на нерухоме майно
Нілова Ангеліна Олександрівна не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, надіслала до суду письмові
заперечення, в яких просила розгляд
справи проводити за її відсутності та
по суті позовних вимог зазначила, що
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень нею
прийнято на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачений
чинним законодавством України,
оскільки позивачем під час звернення з
заявою від 04.06.2014 не було надано
документів, підтверджуючих введення в
експлуатацію вказаного об'єкта
нерухомості та були наявні
суперечності у розмірі площі спірного
об'єкта, що містяться у наданих
технічному паспорті та рішенні суду.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу в
порядку письмового провадження у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, в судовому
засіданні 17.11.2014 суд ухвалив про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача, його представника та
представника Державної реєстраційної
служби України, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Позивачем 04.06.2014 подано до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяження (щодо права власності) на
9777/10000 часток нежитлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_2.

Дану заяву прийнято та зареєстровано
відповідачем у базі даних про
реєстрацію заяв і запитів Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
04.06.2014 за реєстраційним номером 6890553.

Відповідно до наявної у справі копії
картки прийому заяви № 13558513, разом із
заявою позивачем було подано наступні
документи: рішення Господарського суду
м. Києва від 13.02.2012 у справі № 36/14;
ухвалу Господарського суду м. Києва від
17.02.2014 № 36/14; технічний
паспорт №? 135317, виданий 30.12.2013 Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна; копію
паспорта громадянина України серії СО
№ 120908, виданого 25.05.1999 Подільським РУ ГУ
МВС України у м. Києві; копію довідки
про присвоєння ідентифікаційного
номера НОМЕР_2, виданого 15.10.2013 ДПІ у
Святошинському районі м. Києва ДПС.

17.06.2014 державним реєстратором прав на
нерухоме майно Ніловою Ангеліною
Олександрівною винесено рішення №
13843084 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на
зазначений у заяві від 04.06.2014 об'єкт у
зв'язку із недотриманням позивачем
вимог частини 2 статті 5 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» на
підставі статті 24 наведеного Закону.

Так, при прийнятті оскаржуваного
рішення державний реєстратор виходив з
того, що подані позивачем документи не
відповідають вимогам Закону та не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, зважаючи на відсутність
доказів факту введення в експлуатацію
даного об'єкта нерухомого майна, яке є
реконструйованим, а тому в
обов'язковому порядку підлягає
введенню в експлуатацію. Крім того
зазначено про існування суперечностей
щодо площі спірного об'єкта, відомості
про яку містяться у технічному
паспорті від 30.12.2013 та рішенні суду від
13.02.2012.

Вважаючи оскаржуване рішення
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню, позивач звернувся до суду з
даним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Положеннями частини 1 статті 778
Цивільного кодексу України
передбачено, що наймач може поліпшити
річ, яка є предметом договору найму,
лише за згодою наймодавця. Водночас
якщо в результаті поліпшення,
зробленого за згодою наймодавця,
створена нова річ, наймач стає її
співвласником. Частка наймача у праві
власності відповідає вартості його
витрат на поліпшення речі, якщо інше не
встановлено договором або законом
(частина 4 цієї статті).

Статтею 331 Цивільного кодексу України
визначено, що право власності на нову
річ, яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно частини 1 статті 331 Цивільного
кодексу України переробкою є
використання однієї речі (матеріалу), в
результаті чого створюється нова річ.

Якщо вартість переробки і створеної
нової речі істотно перевищує вартість
матеріалу, право власності на нову річ
набуває за її бажанням особа, яка
здійснила таку переробку (частина 4
статті 331 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, відповідно до вимог
статті 355 Цивільного кодексу України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
врегульовано Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон №
1952-IV).

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 1952-IV
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

При цьому пунктом 1 частини 1 статті 18
Закону № 1952-IV встановлено, що свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
що підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
видається фізичним та юридичним особам
на новозбудовані, реконструйовані
об'єкти нерухомого майна.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1952-IV
визначено, що у Державному реєстрі прав
реєструються речові права та їх
обтяження на земельні ділянки, а також
на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: підприємства як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення.

При цьому, якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий об'єкт
проводиться після прийняття його в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку (частина 2
статті 5 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
№ 1952-IV державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам
(частина 4 статті 15 Закону № 1952-IV).

Згідно частини 13 статті 15 Закону № 1952-IV
порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Так, процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна визначено Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013 № 868 (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) (далі - Порядок № 868).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 868 у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на об'єкти
нерухомого майна, а саме на земельну
ділянку, підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду або їх окремі частини,
квартиру, житлове та нежитлове
приміщення. При цьому у разі коли
законодавством встановлено вимогу
щодо прийняття в експлуатацію об'єкта
нерухомого майна, державна реєстрація
права власності на нього проводиться
після прийняття такого об'єкта в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку. Державна
реєстрація права власності на
квартиру, житлове та нежитлове
приміщення проводиться незалежно від
того, чи зареєстроване право власності
на житловий будинок, будівлю, споруду
або їх окремі частини, в яких вони
розташовані.

Згідно положень пункту 13 Порядку № 868
заявник подає разом із заявою органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
необхідні для державної реєстрації
прав документи, визначені цим Порядком,
їх копії, документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, та документ
про сплату державного мита.

Згідно пункту 49 Порядку №868 для
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна (в тому числі в результаті
переведення об'єкта нерухомого майна з
житлового у нежитловий або навпаки)
заявник, крім документа, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, подає:
документ, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
земельну ділянку (крім випадків
реконструкції об'єктів нерухомого
майна без зміни зовнішніх геометричних
розмірів їх фундаментів у плані);
документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта; технічний паспорт на об'єкт
нерухомого майна; письмову згоду
співвласників багатоквартирного
будинку (в разі добудови аттикових і
мансардних поверхів та приєднання
місць загального користування),
справжність підпису яких
засвідчується відповідно до Закону
України «Про нотаріат»; документ, що
підтверджує присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси (в разі коли в
результаті реконструкції об'єкта
нерухомого майна змінилася його
адреса). Документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності на об'єкт нерухомого
майна до проведення його
реконструкції, заявникові не
повертаються.

Отже, положеннями пункту 49 Порядку № 868
чітко визначено необхідність подачі
заявником, крім технічного паспорта,
також документа, підтверджуючого
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта.

Згідно абзацу 8 пункту 1 Порядку № 868
термін реконструкція має таке
значення: реконструкція, реставрація
або капітальний ремонт об'єкта
містобудування.

Тобто реконструйованим відповідно
вважається об'єкт після закінчення
проведення будівельних робіт, в тому
числі розпочатих внаслідок
капітального ремонту, а тому при
реєстрації права власності на такий
об'єкт вимоги пункту 49 Порядку №868 є
обов'язковими для виконання, що в свою
чергу спростовує посилання позивача у
додаткових поясненнях від 17.11.2014 на
відмінність заявленої ним підстави для
державної реєстрації права власності
(за рішенням суду) від державної
реєстрації права власності на
новостворений або реконструйований
об'єкт нерухомості.

Крім того, процедура прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів визначена Порядком прийняття
в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 13.04.2011 № 461 «Питання прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів» (далі - Порядок № 461).

Як передбачено пунктом 10 Порядку № 461, у
разі коли на самочинно збудоване
нерухоме майно визнано право власності
за рішенням суду, воно приймається в
експлуатацію згідно з цим Порядком.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 13.03.2014 у справі № К/800/37404/13.

Як передбачено пунктом 15 Порядку № 868
під час розгляду заяви і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо: обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
встановлених законом випадках);
повноважень заявника; відомостей про
нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявності обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

За результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації (пункт 20
Порядку № 868).

Відповідно до пункту 28 Порядку № 868
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені Законом № 1952-IV.

Положеннями пункту 4 частини 1 статті 24
Закону № 1952-IV визначено, що у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Як встановлено судом, 20.02.2002 ОСОБА_1
зареєстрована Святошинською районною
у місті Києві державною адміністрацією
як фізична особа-підприємець
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням господарського суду м. Києва
від 13.02.2012 у справі № 36/14 за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Київської міської ради, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
стороні відповідача - Святошинська
районна у м. Києві державна
адміністрація, Комунальне
підприємство по утриманню житлового
господарства Святошинського району м.
Києва, Головне управління комунальної
власності м. Києва про визнання права
сумісної власності позовні вимоги
задоволено повністю та, зокрема,
визнано за Фізичною особою-
підприємцем ОСОБА_1 право власності на
9777/10000 часток нежитлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 44,81
кв.м.

Так, у вказаному рішенні серед іншого,
встановлено, що Управлінням освіти
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації (орендодавець)
згідно договору оренди від 25.09.2002 №
422-70/201-02 передано позивачу (орендар)
нежитлове приміщення у АДРЕСА_2, площею
39,64 кв.м.

Водночас відповідно до пункту 1.5 даного
договору оренди позивачем за власний
рахунок проведено капітальний ремонт,
вартість ремонтних робіт, проведених у
2002 згідно кошторису від 18.08.2002 склала
74311 грн. При цьому в результаті
проведення капітального ремонту площа
даного приміщення збільшилась з 39,64
кв.м до 44,81 кв.м.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 17.02.2014 у справі № 36/14 відмовлено у
задоволенні заяви позивача про
виправлення помилки в резолютивній
частині рішення у цій справі від 13.02.2012
шляхом викладення пункту другого у
наступній редакції: «визнати за
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(03164, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_2) право власності на 9777/10000 часток
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_2, загальною площею 42,2 кв.м.».

Листом від 23.08.2013 № К-3935 Головним
управлінням юстиції у м. Києві за
дорученням Державної реєстраційної
служби України у відповідь на
звернення позивача з посиланням на
положення пунктів 9, 10, 26-28 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 № 703, повідомлено про
визначений перелік документів,
необхідних при зверненні для державної
реєстрації прав на підставі рішення
суду.

Разом з тим, на момент звернення
позивача з заявою від 04.06.2014 № 6890553
вказаний Порядок державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
втратив чинність та підлягав
застосуванню саме Порядок № 868.

Відтак посилання позивача на
дотримання ним роз'яснення від 23.08.2013 №
К-3935 при зверненні до відповідача 04.06.2014
безпідставними та такими, що не
заслуговують на увагу.

Крім того, у справі наявна копія
технічного паспорту АЕ №001174,
виготовленого 30.12.2013 за замовленням
позивача Київським міським бюро
технічної інвентиризаці та реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого
майна на громадський (виробничий)
будинок (приміщення) - перукарню, що
розташована у АДРЕСА_2.

Згідно додатку 6.3 до даного техпаспорту
загальна площа приміщень перукарні,
котра складається з 4 коридорів, 3
основних приміщень, 1 вбиральні та 1
підсобного приміщення, становить 42,2
кв.м., з яких 25,6 кв.м основна та 16,6 кв.м
допоміжна.

Водночас відповідно до даних додатку 6.4
до техпаспорту загальний розмір
основної площі приміщення №1 за
адресою: АДРЕСА_2, становить 54,9 кв.м.

Разом з тим будь-які відомості про
введення даного об'єкта нерухомого
майна в експлуатацію у технічному
паспорті відсутні, при цьому інших
доказів, які б могли свідчити про
введення в експлуатацію нежитлового
приміщення - перукарні за адресою:
АДРЕСА_2, ні відповідачу, ні суду
позивачем не надано.

За таких обставин та з урахуванням
встановлених під час судового розгляду
обставин, суд приходить до висновку
про правомірність прийнятого
відповідачем рішення від 17.06.2014 №13843084
та відсутність підстав для задоволення
позовних вимог в цій частині.

Оскільки, суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для визнання
протиправним та скасування рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Нілової Ангеліни
Олександрівни від 17.06.2014 № 13843084 про
відмову у державній реєстрації права
власності на нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_2, вимога позивача про
зобов'язання Державної реєстраційної
служби України здійснити державну
реєстрацію прав на вказане нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за
заявою позивача від 04.06.2014 відповідно
до Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», задоволенню не
підлягає, оскільки є похідною позовною
вимогою.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені обставини
справи, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачами свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Головуючий суддя
В.П. Катющенко

Судді
Н.А. Добрівська

Т.І. Шейко