Справа № 809/629/13-а
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 р.
Справа № 876/6528/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Машинобудівний
завод «Автоливмаш» на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2013 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Машинобудівний завод «Автоливмаш» до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську про скасування
рішень №13 та №14 від 08.02.2013 року,-

В С Т А Н О
В И Л А:

25.02.2013 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про скасування рішень №13
та №14 від 08.02.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при
прийнятті оскаржуваних рішень
відповідачем не враховано, що страхові
внески до Пенсійного фонду сплачуються
одночасно із сплатою заробітної плати,
а враховуючи те, що заборгованість по
заробітній платі позивача була
сплачено одночасно з сплатою
заборгованості до Пенсійного фонду то
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені оскаржуваними
рішеннями є безпідставними та
незаконними.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 13
березня 2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що страхові внески до Пенсійного
фонду України сплачуються одночасно зі
сплатою заробітної плати і не можуть
бути сплачені раніше за останню.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року № 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені законами та
іншими нормативно-правовими актами
України.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, що
ТзОВ «Машинобудівний завод
«Автоливмаш» перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківська, як платник
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Управлінням ПФУ в м. Івано-Франківську
08.02.2013 року прийнято рішення про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків
№13, яким позивачу нараховано пеню в
розмірі 220,57 грн. за несвоєчасну сплату
страхувальником суми страхових
внесків за період з 22.11.2010 року по 15.01.2013
року та рішення про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперарахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску №14, яким
застосовано до позивача штраф у
розмірі 5056,38 грн. та нараховано пеню у
розмірі 38276,00 грн. за період з 20.12.2010 року
по 15.01.2013 року.

Не погоджуючись з прийнятими вище
рішеннями позивач звернувся до суду з
відповідним позовом.

У відповідності до п.1 ст.14 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
страхувальниками, зокрема, є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення га інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних га
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10. 15 статті 11 цього Закону.

Згідно ч.6 ст.20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Частиною 12 ст.20 цього ж Закону
передбачено, що страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків.

Згідно з картки особового рахунку
страхувальника та картки особового
рахунку платника єдиного внеску, а
також розрахунку фінансової санкції та
пені по особовому рахунку, позивачем
сплачувались самостійно нараховані
суми страхових внесків з порушенням
строку встановлених Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
зазначено, що суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Пенсійним фондом, за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу (п.2 ч.9 ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»).

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване рішення про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
за несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків №13 від 08.02.2013 року
яким позивачу нараховано пеню в
розмірі 220,57 грн. за несвоєчасну сплату
страхувальником суми страхових
внесків за період з 22.11.2010 року по 15.01.2013
року є правомірним.

Що стосується оскаржуваного рішення
про застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперарахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску №14 від 08.02.2013 року, яким
застосовано до позивача штраф у
розмірі 5056,38 грн. та нараховано пеню у
розмірі 38276,00 грн. за період з 20.12.2010 року
по 15.01.2013 року, то колегія суддів вважає
його теж правомірним з огляду на
наступне.

Згідно ст.1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі- Закон
№2464-VI) єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Як випливає із ч. 1 ст. 4 згаданого Закону
платниками єдиного внеску є
роботодавці підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 6 Закону №2464-VI
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

З огляду на вищевикладену правову
норму, на платника єдиного внеску, яким
є позивач, покладено обов'язок
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Згідно ч.6 ст.7 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» нарахування
єдиного внеску за платників,
зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11
частини першої статті 4 цього Закону,
здійснюється платниками, зазначеними у
п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, за рахунок сум,
на які єдиний внесок нарахований.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI
передбачено, що платники єдиного
внеску зобов'язані сплачувати єдиний
внесок, нарахований за відповідний
базовий звітний період, не пізніше 20
числа місяця, що настає за базовим
звітним періодом (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин).

Колегією суддів встановлено,
підтверджено матеріалами справи, що
позивач в порушення частини 8 статті 9
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
сплатив єдиний внесок за відповідний
базовий період.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» рішення,
прийняті органами Пенсійного фонду з
питань, що належать до їх компетенції
відповідно до цього Закону, є
обов'язковими до виконання платниками
єдиного внеску, посадовими особами і
застрахованими особами. Положення цієї
статті поширюються лише на тих
платників, які відповідно до цього
Закону зобов'язані нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів (ч. 3 ст. 25 Закону №2464-VI).

На суму недоїмки нараховується пеня з
розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати
за кожний день прострочення платежу
(частина 10 статті 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ч. 13 ст.25 Закону №2464-VI
нарахування пені, передбаченої цим
Законом, починається з першого
календарного дня, що настає за днем
закінчення строку внесення
відповідного платежу, до дня його
фактичної сплати (перерахування)
включно.

Відповідно до ч. 14 ст. 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» про
нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених цим Законом,
посадова особа територіального органу
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, приймає рішення,
яке протягом трьох робочих днів
надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим
Законом, підлягають сплаті платником
єдиного внеску протягом десяти робочих
днів після надходження відповідного
рішення. Зазначені суми зараховуються
на рахунки органів Пенсійного фонду,
відкриті в органах Державного
казначейства України для зарахування
єдиного внеску. При цьому платник у
зазначений строк має право оскаржити
таке рішення до органу Пенсійного
фонду вищого рівня або до суду з
одночасним обов'язковим письмовим
повідомленням про це територіального
органу Пенсійного фонду, яким прийнято
це рішення.

Підпунктом 7.2.2. пунктом 7.2. розділу VII
Постанови Пенсійного фонду України
«Про затвердження Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 21-5 від
27.09.2010р., зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України від 27 жовтня 2010 р., за №
994/18289 передбачено, що за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно не
сплачених сум. При цьому складається
рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за формою
згідно з додатком 10. Розрахунок цієї
фінансової санкції здійснюється на
підставі даних карток особових
рахунків платників.

Згідно із пунктом 7.5. Інструкції на суму
недоїмки платнику єдиного внеску
нараховується пеня з розрахунку 0,1
відсотка суми недоплати за кожний день
прострочення платежу. Нарахування пені
починається з першого календарного
дня, що настає за днем закінчення
строку внесення відповідного платежу,
до дня його фактичної сплати
(перерахування) включно.

Разом з тим колегія суддів не
погоджується з доводами викладеними
апелянтом в апеляційній скарзі
оскільки обов'язок щодо сплати
страхових внесків (єдиного внеску) не
залежить від того, чи були відповідні
суми виплачені в якості заробітної
плати працівникам позивача.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Машинобудівний завод «Автоливмаш»
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2013 року у справі №809/629/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М. Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І. Запотічний