Справа № 826/16710/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/448
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 листопада 2014 року 14:58 №
826/16710/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання Легейді
Я.А., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, рішення та
вимоги, за участі представників сторін:

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

представника відповідача Фокіна В.О.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 18.11.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач) звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - відповідач) з наступними
позивними вимогами:

- визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
12.05.2014 № 219/26-59-17-01 та № 220-26-59-17-01;

- визнання протиправним та скасування
винесеного державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 23.07.2014
№ 770/26-59-17-01;

- визнання протиправною та скасування
винесену державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві вимоги сплати боргу по єдиному
внеску від 23.07.2014 № Ф-771 на загальну суму
34535,79 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03.11. 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/16710/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03.11.2014 року
закінчено підготовче провадження в
адміністративній справі та призначено
до судового розгляду.

В судовому засіданні 18.11.2014 року
представники позивача позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та просили
суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечувала
проти задоволення адміністративного
позову, з підстав викладених у
письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив.

На підставі наказу відповідача № 469 від
04.03.2014 та ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1)
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, за
результатами якої складено акт від
31.03.2014 № 127/17-01/НОМЕР_1 (т. 1, арк. 12-44).

Відповідачем за результатами
перевірки встановлені наступні
порушення податкового законодавства:

- п. 177.2 ст. 177 ПК України - завищення
валових витрат 2012 році на загальну суму
356845,00 грн., чим занижено податок до
сплати в сумі 60107,71 грн.;

- п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, в
результаті чого занижено суму ПДВ, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет у 2012 році на 71469,00 грн.;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 4 ст. 1, ч. 11 ст. 8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», в результаті
чого не сплачено єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 34535,79 грн.

На підставі складеного акту перевірки
від 31.03.2014 № 127/17-01/НОМЕР_1 податковим
органом винесені:

- податкове повідомлення-рішення від
12.05.2014 № 219/26-59-17-01, яким збільшено суму
грошового зобов'язання в розмірі 107204,00
грн., в т.ч. за основним платежем - 71469,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 35735,00 грн. за платежем:
податок на додану вартість (т. 1, арк. 45);

- податкове повідомлення-рішення від
12.05.2014 № 220/26-59-17-01, яким збільшено суму
грошового зобов'язання в розмірі 90161,57
грн., в т.ч. за основним платежем - 60107,71
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 30053,86 грн. за платежем:
податок на доходи фізичних осіб (т. 1,
арк. 46);

- рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого внеску від 23.07.2014 №
770/26-59-17-01, яким застосовано штрафну
санкцію в розмірі 3453,58 грн. (т. 1, 47);ї

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від
23.07.2014 № Ф-771, якою вимагається сплатити
суму недоїмки зі сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на підставі ст. 25
Закону № 2464-VI в розмірі 34535,79 грн.
(штрафи -0,00 грн., пеня - 0,00 грн., т. 1, арк.
48).

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для прийняття контролюючим
органом спірних рішень були акти
державних податкових інспекцій про
неможливість проведення зустрічних
звірок спірних контрагентів позивача
(ТОВ «Стартекс» - т. 1, арк. 276, ТОВ «Клайм
Лоджистік» - т. 1, арк. 279, ТОВ «Кронтекс
Сервіс» - т. 1, арк. 283, ТОВ «Асторг Групп»
- т. 1, арк. 284).

Крім того, в акті перевірки відповідач
вказує, що позивачем не надано до
перевірки первинних документів, які б
підтверджували якість та засвідчували
реальність здійснення господарської
операції.

Однак, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 не погоджується з податковими
повідомленнями-рішеннями від 12.05.2014 №
219/26-59-17-01, № 220/26-59-17-01, рішенням про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого внеску від
23.07.2014 № 770/26-59-17-01 та вимогою про сплату
боргу (недоїмки) від 23.07.2014 № Ф-771, а тому
звернулося з відповідним позовом до
суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про
задоволення позовних вимог виходячи з
наступних міркувань.

Порядок справляння, утримання та
сплата податку на доходи фізичних осіб
визначено розділом 4 Податкового
кодексу України.

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 ПК України,
платниками податку є:

- фізична особа - резидент, яка отримує
доходи як з джерела їх походження в
Україні, так і іноземні доходи;

- фізична особа - нерезидент, яка
отримує доходи з джерела їх походження
в Україні;

- податковий агент.

Згідно пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України,
об'єктом оподаткування резидента є:
загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України,
базою оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Згідно пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України,
загальний місячний оподатковуваний
дохід складається із суми
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) протягом такого
звітного податкового місяця.

Крім того, оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування
регулюється ст. 177 ПК України.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України,
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.1 ст. 167 ПК України визначено,
що ставка податку становить 15
відсотків бази оподаткування щодо
доходів, нарахованих (виплачених,
наданих) (крім випадків, визначених у
пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому
числі, але не виключно у формі
заробітної плати, інших заохочувальних
та компенсаційних виплат або інших
виплат і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри. Якщо база оподаткування, яка
визначена з урахуванням норм пункту 164.6
статті 164 цього розділу щодо доходів,
зазначених в абзаці першому цього
пункту, в календарному місяці
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року, до суми
такого перевищення застосовується
ставка 17 відсотків.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до п. 177.3 ст. 177 ПК України,
для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 177.4 ст. 177 ПК України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Розділ ІІІ ПК України регулює
справляння податку на прибуток
підприємств.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України,
доходи, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, включаються до
доходів звітного періоду за датою,
визначеною відповідно до статті 137, на
підставі документів, зазначених у
пункті 135.2 цієї статті, та складаються
з:

доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

Згідно п. 135.2 ст. 135 ПК України, доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135, інші
доходи включають: інші доходи платника
податку за звітний податковий період.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Крім того, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1
ст. 14 ПК України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Крім цього, правилами перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 р. № 363, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 р. за № 128/2568 визначено, що
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил № 363 встановлено, що
основним документом на перевезення
вантажів є товарно-транспортна
накладна, форму якої наведено в додатку
7 до цих Правил.

Отже, формування валових витрат
обумовлено придбанням платником
податків товарів, робіт (послуг) з метою
їх використання в межах господарської
діяльності та реалізується за
наявності у платника належно
оформлених підтверджуючих проведення
господарських операцій первинних
документів.

В той же час, згідно пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 17
ПК України, податок на додану вартість -
непрямий податок, який нараховується
та сплачується відповідно до норм
розділу V цього Кодексу

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України,
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання товарів
та послуг, місце постачання яких
розташоване на митній території
України.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України
встановлено, що базою оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті
14 ПК України податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно розділу V
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до пункту 201.8
статті 201 ПК України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК
України передбачено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів (послуг), на вимогу їх покупця,
та є підставою для нарахування
податкового кредиту.

Із системного аналізу положень цих
норм законодавства України вбачається,
що право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наступних умов: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
(реального) здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
операцією з придбання товарів чи
послуг та потребою використання в
господарській діяльності;
документального підтвердження факту
здійснення господарської операції
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів (у т.ч. платіжних), які
супроводжують операції певного виду та
підтверджують їх фактичне виконання;
наявності у покупця належним чином
складеної податкової накладної, яка
має усі обов'язкові реквізити.

Крім цього, відповідно до пункту 198.6
статті 198 ПК України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Крім того, засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні врегульовані
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).
Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Господарські операції, як
зазначено в пункті 5 статті 9 цього
Закону, повинні бути відображені в
облікових регістрах у тому звітному
періоді, в якому вони були здійснені.
Відповідно до статті 11 Закону, на
основі даних бухгалтерського обліку
підприємства зобов'язані складати
фінансову звітність.

Як зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємства або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясувати,
зокрема, такі обставини: рух активів у
процесі здійснення господарської
операції; установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг), спорудження
основних фондів, імпортом товарів
(послуг), понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV
метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-ХІV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Визначення терміну "первинний
документ" наведено у статті 1 Закону №
996-ХІV: первинний документ - документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Частиною 2 статті 9 даного Закону
встановлено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам
належить звертати особливу увагу на
дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Стартекс»
(виконавець) було укладено договір №
26/05/11 від 26.05.2011 (т. 1, арк. 71-72).

Згідно п. 1.1 договору, предметом даного
договору були відносини між сторонами
договору під час здійснення
міжрегіональних, регіональних
автомобільних перевезень вантажу та
пов'язані з цим різного виду послуги
транспортними засобами.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: акти здачі-прийняття виконаних
робіт (послуг), згідно яких транспортні
послуги за напрямками виконані в
повному обсязі (т. 1, арк. 74-75), податкові
накладні (т. 1, арк. 76-77) та свідоцтво про
реєстрацію ТОВ «Стартекс» платником
ПДВ (т. 1, арк. 73), товарно-транспортні
накладні (т. 1, арк. 203-215).

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
«Артикс» (виконавець) було укладено
договір № 28/05/2012 від 28.05.2012 (т. 1, арк. 78-79).

Згідно п. 1.1 договору, предметом даного
договору були відносини між сторонами
договору під час здійснення
міжрегіональних, регіональних
автомобільних перевезень вантажу та
пов'язані з цим різного виду послуги
транспортними засобами.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: акти здачі-прийняття виконаних
робіт (послуг), згідно яких транспортні
послуги за напрямками виконані в
повному обсязі (т. 1, арк. 80-82), податкові
накладні (т. 1, арк. 83-85),
товарно-транспортні накладні (т. 1, арк.
216-229).

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Клайм
Лоджистікс» (експедитор) було укладено
генеральний договір про перевезення
вантажів автомобільним транспортом та
транспортне експедирування № 001 від
22.12.2011 (т. 1, арк. 86-89).

Згідно умов договору, клієнт доручає та
зобов'язується сплатити, а експедитор
зобов'язується надати послуги з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом з дотриманням відповідних
вказівок клієнта у відповідності до
умов даного договору, власним
транспортом, або уклавши від свого
імені договори перевезення з третіми
особами - перевізника, що мають всі
необхідні дозволи і ліценції на
здійснення послуг з перевезення
вантажів.

Крім того, п. 1.2 договору визначено, що
під перевезенням вантажів розуміється
перевезення продукції клієнта, а саме -
сировини, пакувальних матеріалів,
обладнання, рекламної продукції, інших
матеріалів та зворотної тари.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: акт здачі-прийняття виконаних
робіт (надання послуг), згідно якого
були проведені роботи (надані послуги)
за маршрутом (т. 1, арк. 91), податкова
накладна (т. 1, арк. 92),
товарно-транспортну накладну (т. 1, арк.
230).

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Роста
Центр» (постачальник) було укладено
договір № 01/06/12 від 01.06.2012 (т. 1, арк. 93-96).

Згідно умов договору, постачальник
зобов'язується поставити товар (далі -
Товар), найменування, асортимент,
вимоги щодо якості, ціна та вартість
якого зазначені у специфікації, що є
невід'ємною частиною цього договору та
оформлюється у вигляду Додатку до
договору, а покупець зобов'язується
прийняти казаний Товар та своєчасно
сплатити за нього відповідно до умов
даного договору.

Згідно п. 3.4 договору, доставка товару
здійснюється транспортом покупця само
вивозом.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: видаткові накладні (т. 1, арк.
97-98), податкові накладні (т. 1, арк. 99-100).

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Роста
Центр» (виконавець) було укладено
договір № 05/11/2012 від 05.11.2012 (т. 1, арк.
101-102).

Згідно п. 1.1 договору, предметом даного
договору були відносини між сторонами
договору під час здійснення
міжрегіональних, регіональних
автомобільних перевезень вантажу та
пов'язані з цим різного виду послуги
транспортними засобами.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: акти здачі-прийняття виконаних
робіт (послуг), згідно яких транспортні
послуги за маршрутами виконані в
повному обсязі (т. 1, арк. 103-104), податкові
накладні (т. 1, арк. 105-106),
товарно-транспортні накладні (т. 1, арк.
231-232).

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
«Контекс Сервіс» (виконавець) було
укладено договір № 06/04/2012 від 16.04.2012 (т. 1,
арк. 107-108).

Згідно розділу 1 договору, предметом
даного договору були наступні послуги:

- замовник доручає, а виконавець
приймає на себе зобов'язання
здійснювати виготовлення упаковки та
етикетки для продуктів харчування;

- матеріал, з якого буде виготовлятися
упаковка та етикетка, повинен
відповідати вимогам по виготовленню
харчової упаковки, згідно з чинним
законодавством. В обов'язковому
порядку додаються всі необхідні
сертифікати для харчової упаковки;

- доставка готової упаковки та етикетки
здійснюються в рамках міста за рахунок
виконавця, доставка за межі міста
оплачується додатково з зазначенням
суми доставки в додатковій угоді;

- узгодження питань підгонки упаковки
під фасувальне обладнання виробника
здійснюється виконавцем;

- замовник доручає, а виконавець
приймає на себе зобов'язання
виконувати ряд маркетингових послуг з
метою виявлення найбільш вигідних умов
реалізації продукції і попиту
споживачів на продукцію за наступними
напрямами: маркетингові дослідження
ринків України, організація та
проведення заходів щодо стимулювання
збуту продукції в точках продажів,
вивчення попиту на продукцію та
перспективи його розвитку, аналіз
діяльності конкурентів.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: акти здачі-прийняття виконаних
робіт (послуг), згідно яких надані
послуги були виконані в повному обсязі,
видаткові накладні, податкові накладні
(т. 1, арк. 109-132), додаткові угоди із
звітами та матеріалами про виконані
послуги (т. 1, арк. 133-180).

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 (зберігач) та
ТОВ «Асторг Групп» (поклажодавець) було
укладено договір відповідального
зберігання № 26/04/12 від 26.04.2012 (т. 1, арк.
181-182).

Згідно умов даного договору, зберігач
зобов'язується зберігати
товарно-матеріальні цінності (надалі -
«майно»), передані та ввірені йому
поклажодавцем і повернути це майно в
цілості на вимогу останнього.
Ннайменування переданого майна, його
кількість та ціна, а також інші умови
вказуються у Специфікаціях (накладних,
актах приймання-передачі, тощо) на
передачу майна на зберігання, які
підписуються сторонами.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: акт здачі-прийняття виконаних
робіт (послуг), згідно яких надані
послуги були виконані в повному обсязі,
податкову накладну (т. 1, арк. 188, 190).

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Асторг
Групп» (постачальник) було укладено
договір № 16/11/12 від 16.11.2012 (т. 1, арк. 183-186).

Згідно умов даного договору,
постачальник зобов'язується поставити
товар (далі - Товар), найменування,
асортимент, вимоги щодо якості, ціна та
вартість якого зазначені у
специфікації, що є невід'ємною частиною
цього договору та оформлюється у
вигляду Додатку до договору, а покупець
зобов'язується прийняти казаний Товар
та своєчасно сплатити за нього
відповідно до умов даного договору.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: специфікацію № 1, видаткову
накладну, податкову накладну (т. 1, арк.
187, 189, 191).

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
«Луксор-А» (продавець) було укладено
договір купівлі-продажу товару № 25/07/2011
від 25.07.2011 (т. 1, арк. 192-193).

Згідно умов даного договору, продавець
продає, а покупець купує та оплачує на
умовах та в порядку, визначених цим
договором, товар в асортименті,
кількості та за цінами, вказаними в
додатках (специфікаціях) або накладних,
що засвідчують передачу-приймання
товару від продавця до покупця a є
невід'ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору,
найменування та кількість товару
зазначається в додатках до накладних,
які є невід'ємними частинами цього
договору.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: акт здачі-приймання виконаних
робіт (послуг), податкову накладну (т. 1,
арк. 194, 195).

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
«АРС-Сервіс» (виконавець) було укладено
договір № 27/02/2012 від 27.02.2012 (т. 1, арк.
196-197).

Згідно розділу 1 договору, предметом
даного договору були наступні послуги:

- замовник доручає, а виконавець
приймає на себе зобов'язання
здійснювати виготовлення упаковки та
етикетки для продуктів харчування;

- матеріал, з якого буде виготовлятися
упаковка та етикетка, повинен
відповідати вимогам по виготовленню
харчової упаковки, згідно з чинним
законодавством. В обов'язковому
порядку додаються всі необхідні
сертифікати для харчової упаковки;

- доставка готової упаковки та етикетки
здійснюються в рамках міста за рахунок
виконавця, доставка за межі міста
оплачується додатково з зазначенням
суми доставки в додатковій угоді;

- узгодження питань підгонки упаковки
під фасувальне обладнання виробника
здійснюється виконавцем;

- замовник доручає, а виконавець
приймає на себе зобов'язання
виконувати ряд маркетингових послуг з
метою виявлення найбільш вигідних умов
реалізації продукції і попиту
споживачів на продукцію за наступними
напрямами: маркетингові дослідження
ринків України, організація та
проведення заходів щодо стимулювання
збуту продукції в точках продажів,
вивчення попиту на продукцію та
перспективи його розвитку, аналіз
діяльності конкурентів.

На підтвердження реальності
господарських операцій за вище
зазначеним договором позивачем надано
до суду: акт здачі-приймання виконаних
робіт (послуг), податкову накладну (т. 1,
арк. 198, 199), додаткову угоду із звітом та
матеріалами про виконані послуги (т. 1,
арк. 200-202).

Відтак, з аналізу наданих позивачем
документів, суд дійшов висновку, що
позивач в повній мірі підтвердив
реальність господарських операцій з
ТОВ «Стартекс», ТОВ «Артикс», ТОВ
«Клайм Лоджистікс», ТОВ «Роста Центр»,
ТОВ «Контекс Сервіс», ТОВ «Асторг
Групп», ТОВ «Луксор-А» та ТОВ
«АРС-Сервіс».

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, позиція відповідача
ґрунтується на актах державних
податкових інспекцій про неможливість
проведення зустрічних звірок спірних
контрагентів позивача (ТОВ «Стартекс»,
ТОВ «Клайм Лоджистік», ТОВ «Кронтекс
Сервіс», ТОВ «Асторг Групп»).

У зав'язку з чим, суд звертає увагу
відповідача, що невиконання
контрагентами позивача власних
податкових зобов'язань перед бюджетом,
тягне відповідну відповідальність
саме для них, і не може вважатися
підставою для відповідальності
позивача.

Так, як зазначено в Інформаційному
листі Вищого адміністративного суду
України від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10
"Проблемні питання застосування
законодавства у справах за участю
органів державної податкової служби" -
якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.09.2014 №
825/2164/14 (колегія суддів: Файдюк В.В., Чаку
Є.В., Старова Н.Е.).

Крім цього, суд вважає доцільним
зазначити, що факт фіктивності
фінансово-господарської діяльності
товариства може бути встановлено лише
на підставі рішення суду. Однак, такого
рішення суду відповідачем не надано.

Крім того, в акті перевірки відповідач
вказує, що позивачем не надано до
перевірки первинних документів, які б
підтверджували якість та засвідчували
реальність здійснення господарської
операції.

Проте, суд звертає увагу відповідача на
наказ Міністерства фінансів України
від 14.03.2013 № 395, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 квітня
2013 р. за № 607/23139, яким затверджено
Порядок оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами.

Відтак, згідно п. 2.3.2.2 даного Порядку
вбачається, що у разі відмови платника
податків або його законних
представників надати копії документів
посадовій (службовій) особі органу
державної податкової служби така особа
складає акт у довільній формі, що
засвідчує факт відмови, із зазначенням
прізвища, імені, по батькові платника
податків (його законного представника)
та переліку документів, які йому
запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки

Проте, як підтверджується матеріалами
справи, відповідач не складав акт щодо
відмови уповноважених осіб позивача
надати перевіряючому на вимогу
первинні документи, які б
підтверджували якість та засвідчували
реальність здійснення господарської
операції, оскільки, в акті перевірки
товариства не має жодного посилання на
відповідний акт.

Таким чином, твердження контролюючого
органу про ненадання до перевірки
позивачем первинних документів, які б
підтверджували якість та засвідчували
реальність здійснення господарської
операції є безпідставними та
необґрунтованими.

Крім того, суд звертає увагу
відповідача, що позивачем було надано
суду всі необхідні первинні документи
щодо конкретної господарської
операції із спірними контрагентами,
яким підтверджується факт отримання
ФОП ОСОБА_1 послуг (товарів) від ТОВ
«Стартекс», ТОВ «Артикс», ТОВ «Клайм
Лоджистікс», ТОВ «Роста Центр», ТОВ
«Контекс Сервіс», ТОВ «Асторг Групп»,
ТОВ «Луксор-А» та ТОВ «АРС-Сервіс».

Таким чином, позивач мав повне право
формувати податковий кредит
перевіряємого періоду із сум ПДВ
сплачених у вартості товарів (робіт,
послуг) по взаємовідносинах із ТОВ
«Стартекс», ТОВ «Артикс», ТОВ «Клайм
Лоджистікс», ТОВ «Роста Центр», ТОВ
«Контекс Сервіс», ТОВ «Асторг Групп»,
ТОВ «Луксор-А» та ТОВ «АРС-Сервіс».

У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що
ФОП ОСОБА_1 не були завищені валові
витрати та, відповідно, не занижено
податок на доходи фізичних осіб.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовної
вимоги щодо визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 12.05.2014 № 219/26-59-17-01, № 220/26-59-17-01.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними та скасування рішення
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого внеску від
23.07.2014 № 770/26-59-17-01 та вимоги про сплату
боргу (недоїмки) від 23.07.2014 № Ф-771 суд
зазначає наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку регулюється
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI,
застрахована особа - фізична особа, яка
відповідно до законодавства підлягає
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню і сплачує
(сплачувала) та/або за яку сплачується
чи сплачувався у встановленому законом
порядку єдиний внесок.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI,
страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

П. 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI встановлено,
що платник єдиного внеску зобов'язаний
подавати звітність до органу доходів і
зборів за основним місцем обліку
платника єдиного внеску у строки,
порядку та за формою, встановленими
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI,
обчислення єдиного внеску органами
доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом, здійснюється
на підставі актів перевірки
правильності нарахування та сплати
єдиного внеску, звітності, що подається
платниками до органів доходів і зборів,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI,
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок та вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством.

За донарахування органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску (п. 3 ч. 11
ст. 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI,
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедура нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) страхувальниками, визначеними
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" (далі -
Закон), нарахування і сплати фінансових
санкцій, стягнення заборгованості зі
сплати страхових коштів органами
доходів і зборів визначена Інструкцією
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженою Наказом Міністерства
доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455
та зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 19 вересня 2013 р. за №
1622/24154.

Відповідно до п. 6.2 Інструкції, сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена
платниками у строки, визначені
відповідно до Закону підпунктом 6
пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2,
підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2
пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції,
обчислена органами доходів і зборів у
випадках, передбачених Законом, є
недоїмкою.

Згідно п. 7.1 Інструкції, за порушення
норм законодавства про єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до платників, на
яких згідно із Законом покладено
обов'язок нараховувати, обчислювати та
сплачувати єдиний внесок,
застосовуються фінансові санкції
(штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Відповідно до п. 7.2.3 Інструкції, за
донарахування органом доходів і зборів
або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску. Для
розрахунку зазначеного штрафу
кількість звітних періодів
розраховується, починаючи з місяця, на
який припадає термін подання звітності
за період, за який донараховано
(обчислено) суми єдиного внеску, та
закінчуючи місяцем, на який припадає
отримання таким платником акта
перевірки від органу доходів і зборів
або в якому він подав звітність, де
зазначено такі донараховані суми. Якщо
за результатами перевірки виявлено в
окремих місяцях суми донарахованого
(своєчасно не обчисленого) єдиного
внеску, то за кожне таке донарахування
(кожний місяць) відповідно до Закону
накладається штраф у таких порядку та
розмірах:

для дотримання вимог щодо
максимального розміру (50 відсотків)
штрафу:

визначається сукупно сума
донарахувань за всіма звітними
періодами, в яких вони виявлені;

визначається сукупно сума штрафу за
всіма звітними періодами, у яких
виявлені донарахування та за якими
нараховано такі штрафи;

здійснюється обрахування
максимального розміру штрафу від
сукупної суми донарахувань та
порівнюється із фактично нарахованою
сумою штрафів, визначеною сукупно за
всі звітні періоди, в яких донараховано
суми єдиного внеску.

До сплати визначаються суми штрафів, що
не перевищують максимальний їх розмір,
визначений цим підпунктом. При цьому
складається рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску за формою
згідно з додатком 10 до цієї Інструкції.
Підставою для прийняття відповідного
рішення є акт перевірки платника
єдиного внеску.

Відтак, підставою для винесення вимоги
про сплату боргу є наявність недоїмки у
платника (сума єдиного внеску,
своєчасно не нарахована та/або не
сплачена платниками у строки), в той час
як рішення про застосування штрафних
санкцій приймається на підставі
донарахування органом доходів і зборів
або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, тобто на
підставі вимоги про сплату боргу.

В той же час, правильність нарахування,
утримання та сплати до бюджету єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування залежить від
правильності нарахування, утримання та
сплати до бюджету податку на доходи
фізичних осіб.

Відтак, як вбачається з акту перевірки
(т. 1, арк 293), ФОП ОСОБА_1 у 2012, 2013 роках
працював на загальній системі
оподаткування та сплатив єдиний
соціальний внесок у розмірі 34,7%,
відповідно до п.11 ст.8 розміру єдиного
внеску та пропозиції розподілу за
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
суми доходу (прибутку), отриманого та
відповідно задекларованого від
здійснення підприємницької діяльності
за 2012 - 2013 роки.

Проте, перевіркою правильності
визначення оподатковуваного доходу,
отриманого ФОП ОСОБА_1 у 2012 році
встановлено його заниження на загальну
суму 356845 грн.

У зв'язку з чим, податковий орган дійшов
висновку, що ФОП ОСОБА_1 не сплатив
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
34535,79 грн., а тому була винесена вимога
про сплату боргу (недоїмки) від 23.07.2014 №
Ф-771 в розмірі 34535,79 грн. та прийнято
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого внеску від 23.07.2014 №
770/26-59-17-01 на суму 3453,58 грн.

Проте, суд звертає увагу відповідача,
що ФОП ОСОБА_1 в установленому порядку
підтвердив факт витрат безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів, які
включаються до витрат операційної
діяльності.

Відтак, враховуючи викладене, суд
дійшов висновку, що, оскільки,
позивачем не було занижено сплачену
суму податку на доходи фізичних осіб,
то, відповідно, позивачем не було
занижено сплачену до бюджету суму
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Отже, враховуючи норми ч. 4 ст. 25 Закону
№ 2464-VI, якою визначено, що орган доходів
і зборів надсилає платникам єдиного
внеску вимогу про її сплату лише у разі
наявності недоїмки, суд дійшов
висновку, що, відповідачем було
протиправно донараховано суму єдиного
внеску в розмірі 34535,79 грн., а тому
вимога про сплату боргу (недоїмки) від
23.07.2014 № Ф-771 підлягає скасуванню.

Крім того, враховуючи положення п. 7.1
Інструкції, яким передбачено, що лише
за порушення норм законодавства про
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування до
платників, на яких згідно із Законом
покладено обов'язок нараховувати,
обчислювати та сплачувати єдиний
внесок, можуть застосовуватися
фінансові санкції (штрафи та пеня), суд
дійшов висновку, що, відповідачем було
протиправно застосовано штрафні
санкції в розмірі 3453,58 грн., оскільки,
позивачем було вірно нараховано,
утримано та сплачено вище вказаний
збір.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги про визнання
протиправними та скасування рішення
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого внеску від
23.07.2014 № 770/26-59-17-01 та вимоги про сплату
боргу (недоїмки) від 23.07.2014 № Ф-771 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

В ч.1, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.72 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст.72 цього
Кодексу. Суб'єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі
невиконання цього обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали. Суд може збирати докази з
власної ініціативи. Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а, відтак, такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
12.05.2014 № 219/26-59-17-01, № 220/26-59-17-01.

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого внеску від 23.07.2014 №
770/26-59-17-01.

4. Визнати протиправною та скасувати
вимогу державної податкової інспекції
у Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
сплату боргу (недоїмки) від 23.07.2014 № Ф-771.

5. Присудити з Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1)
понесені судові витрати в розмірі 470,71
грн. (чотириста сімдесят грн. 71 коп.).

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 20 листопада 2014 року.