Справа № 2а/1770/5638/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/53787/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.01.2012 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.08.2012 р.

у справі №2а/1770/5638/2011

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
(далі-позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби
(далі-відповідач) про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.01.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.08.2012 р.,
позов задоволено повністю, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 28.09.2011 р.
№, присуджено на користь позивача
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 28,23 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог повністю.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу на адресу суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Позивач згідно договорів
купівлі-продажу від 14.02.2006 р. та від
16.02.2006 р. придбав у ПП фірми "БНА" та ПФ
"БІНА" корпус механічного цеху (літ.
«Б-2», інвент. № 10001) і будівлю піднавісу
(літ. «Н-1», інвент. №83486), розташовані в
м. Рівне, вул. Млинівська, 3.

Договори належним чином зареєстровані,
про що свідчать витяги про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
21.02.2006 р. та від 24.02.2006 р.

Право власності на земельну ділянку
площею 0,5900 га підтверджується
державним актом серії ЯЖ №342727 від
14.10.2008 р.

Як свідчать наявні у матеріалах справи
свідоцтва про сплату єдиного податку
від 01.01.2008 р., 12.12.2008 р., 15.12.2009 р., 01.01.2011 р.,
у період з 01.01.2008 р. по 31.12.2011 р. позивач
перебував на спрощеній системі
оподаткування у вигляді сплати єдиного
податку за видом діяльності -
«посередництво в торгівлі, оренда
приміщень».

Визначаючи позивачу податкове
зобов'язання спірним рішенням від
28.09.2011 р. №, відповідач зазначає,
що оскільки у свідоцтвах про сплату
єдиного податку за 2008 р. - 2010 р. позивача
у графі місце здійснення
підприємницької діяльності вказано
іншу адресу ніж м. Рівне, вул.
Млинівська, 3, остання не звільняється
від оподаткування земельним податком.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Так, згідно ст. 269, 270 Податкового
кодексу України, платниками плати за
землю є власники земельних ділянок,
землекористувачі, об'єктами
оподаткування є земельні ділянки, які
перебувають у власності або
користуванні; земельні частки (паї), які
перебувають у власності.

Відповідно до ст. 271 Кодексу, базою
оподаткування є нормативна грошова
оцінка земельних ділянок з урахуванням
коефіцієнта індексації, визначеного
відповідно до порядку, встановленого
цим розділом; площа земельних ділянок,
нормативну грошову оцінку яких не
проведено.

З метою реалізації державної політики
на підтримку та розвиток малого
підприємництва Указом Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
28.06.1999 р. №746/99 зі змінами і доповненнями
запроваджена спрощена система
оподаткування, яка являє собою заміну
встановлених законодавством податків
і зборів (обов'язкових платежів)
сплатою єдиного податку.

Абзацом 5 ч.1 п.6 зазначеного Указу
визначено, що суб'єкт малого
підприємництва, який перейшов на
сплату єдиного податку, не є платником
ряду податків та зборів обов'язкових
платежів, зокрема, плати (податку) за
землю.

Підпунктом «г» ч. 1 підрозділу 8
Перехідних Положень Податкового
кодексу України, встановлено, що з 1
січня 2011 року до внесення змін до
розділу XIV Податкового кодексу України
в частині оподаткування суб'єктів
малого підприємництва Указ Президента
України від 3 липня 1998 року N 727 "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" (з наступними змінами)
та абзаци шостий - двадцять восьмий
пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року N 13-92 "Про прибутковий
податок з громадян" застосовуються,
зокрема, з урахуванням того, що
платники єдиного податку не є
платниками таких податків і зборів,
визначених Податковим кодексом
України, як земельний податок, крім
земельного податку за земельні
ділянки, що не використовуються для
ведення підприємницької діяльності.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що позивач зареєстрований
платником єдиного податку, а
використання спірної земельної
ділянки безпосередньо пов'язане з
використанням придбаного для
здійснення підприємницької діяльності
майна згідно договорів купівлі-продажу
від 14.02.2006 р. та від 16.02.2006 р. (корпусу
механічного цеху і будівлі піднавісу,
що розташовані в м. Рівне, вул.
Млинівська, 3), яке знаходиться на цій
земельній ділянці.

Відтак, з урахуванням наведеного,
судова колегія вважає за необхідне
погодитись із висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
правових підстав для визначення
позивачу податкового зобов'язання з
земельного податку у розмірі 103 515,47 грн.
спірним рішенням.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.01.2012 р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.08.2012 р. у
справі №2а/1770/5638/2011 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.