Справа № 806/4852/14
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
Житомир справа № 806/4852/14

категорія 10.1

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Романченко Є.Ю.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області про визнання
протиправним та скасування рішення
№1101 від 21.10.2014,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у
якому просив рішення Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області № 1101 від 21.10.2014
про застосування фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання за невстановленою формою
звітності до органів Пенсійного фонду
України в розмірі 1292,80 грн визнати
протиправним і скасувати. Також просив
стягнути на його користь сплачений
судовий збір. У обґрунтування позову
посилався на те, що застосування до
нього спірним рішенням фінансових
санкцій за неподання комплекту
документів первинної звітності до
системи персоніфікованого обліку
відомостей за 2005 рік на підставі п. 5 ч. 9
ст. 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" є протиправним. Так як
частина 9 статті 106 зазначеного Закону
виключена на підставі Закону України №
2464-VI (2464-17) від 08.07.2010 і на момент
прийняття рішення № 1101 ця норма
втратила чинність. Відтак, вважає, що
оспорюване рішення необхідно
скасувати.

Позивач і його представник прибули до
суду, надали заяву, в якій просили
розглядати справу в письмовому
провадженні, без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу. Позовні вимоги підтримують у
повному обсязі.

Представник відповідача до суду не
прибув, про час та місце судового
розгляду справи був повідомлений
належним чином. Від Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області надійшли до суду
письмові заперечення проти позовної
заяви та клопотання з проханням
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Зважаючи на відсутність перешкоди для
розгляду справи у судовому засіданні
та приймаючи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд вважає за можливе розглянути
справу у письмовому провадженні,
відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, на
підставі наявних у ній доказів.

В силу приписів ст. 41 КАС України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка
самостійно забезпечує себе роботою -
займається адвокатською діяльністю та
зареєстрований в Управлінні
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області як платник
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно зі ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого:1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до статті 19
Конституції України, правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із матеріалів справи видно, що 23
вересня 2014 року головним спеціалістом
сектору по роботі з фізичними особами
відділу контрольно - перевірочної
роботи Управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області проведено позапланову
перевірку адвоката ОСОБА_1 щодо
правильності нарахування, обчислення
та сплати платежів, контроль за
нарахуванням та сплатою яких покладено
на Пенсійний фонд України, а також
достовірності відомостей, поданих до
реєстру застрахованих осіб Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування за
період з 29.06.1995 по 22.09.2014.

Перевіркою встановлено, зокрема,
порушення вимоги п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та п.п.
1.3 п. 1 р. 1 Постанови Правління
Пенсійного фонду України від 10 червня
2004 року № 7-6, п.п 2.2 р. 2 Постанови
Правління Пенсійного фонду України від
05 листопада 2009 року № 26-1, оскільки не
подано комплект документів первинної
звітності до системи
персоніфікованого обліку відомостей
за 2005 рік.

За результатами перевірки складено акт
№ 439 від 23 вересня 2014 року.

21 жовтня 2014 року першим заступником
начальника Управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області Гощицькою Р.Ю. на
підставі пункту 5 частини 9 статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" прийнято рішення № 1101,
яким до ОСОБА_1 за неподання комплекту
документів первинної звітності до
системи персоніфікованого обліку
відомостей за 2005 рік у строки,
визначені законодавством, застосовано
фінансові санкції у розмірі 1292,80 грн.

Відповідно до пункту 5 частини 9 статті
106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (у редакції до 01 січня 2011
року), виконавчі органи Пенсійного
фонду застосовують до страхувальників
такі фінансові санкції за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Дана норма права, як і стаття 17 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", яка
встановлювала права та обов'язки
страхувальника, зокрема зобов'язувала
платника подавати звітність
територіальним органам Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом,
втратила чинність згідно із Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VI від
08.07.2010, який набрав чинності з 01 січня 2011
року, тобто не діяла на дату прийняття
оскаржуваного рішення.

Згідно зі ч. 1 ст. 58 Конституції України,
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Аналізуючи наведене, суд дійшов
висновку, що застосування відповідачем
після 1 січня 2011 року на підставі пункту
5 частини дев'ятої статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" до
позивача штрафних санкцій за неподання
комплекту документів первинної
звітності до системи
персоніфікованого обліку відомостей
за 2005 рік є протиправним.

Суд критично оцінює посилання
Управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області в
письмових запереченнях на абз. 5 п. 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону № 2464-VI, як підставу для
прийняття спірного рішення, зважаючи
на таке.

Абзацом п'ятим пункту сьомого розділу 8
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" № 2464-VI
від 08.07.2010, який набрав чинності з 01
січня 2011 року, передбачено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

На період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом (абз. 6 п. 7
вказаного розділу Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VI від
08.07.2010, який набрав чинності з 01 січня 2011
року).

Верховний Суд України в постановах від
4 червня 2013 року (№ 21-170а13) та від 04
лютого 2014 року (№ 21-458а13) зазначив, що
наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання
Закону № 1058-ІV та абзаців п'ятого,
шостого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464-VI.

Висновки цих постанов Верховного Суду
України, згідно із приписами ст. 244-2 КАС
України, є обов'язковими для
застосування до спірних правовідносин,
що є предметом цього позову.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що відповідач при прийнятті
рішення від 21.10.14 № 1101 про застосування
фінансових санкцій за неподання
комплекту документів первинної
звітності до системи
персоніфікованого обліку відомостей
за 2005 рік у строки, визначені
законодавством, діяв не на підставі, не
в межах повноважень та не в спосіб,
визначений чинним законодавством, тому
рішення, яким до позивача застосовані
фінансові санкції у розмірі 1292,80 грн є
протиправним, таким, що прийнято без
урахування всіх обставин, які мають
значення для прийняття рішення, відтак
його необхідно скасувати.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
ОСОБА_1 слід задовольнити.

У силу приписів ст. 94 КАС України,
сплачений позивачем судовий збір у
розмірі 182,70 грн, про що свідчать
квитанції № 002500661 від 28.10.2014 і № 002200661
від 07.11.2014, необхідно відшкодувати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 86, 94, 158 - 163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області № 1101 від 21.10.2014 про
застосування фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання за невстановленою формою
звітності до органів Пенсійного фонду
України в розмірі 1292,80 грн.

Присудити з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 182,70 грн сплаченого
судового збору.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю.
Романченко