Справа № 808/5638/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року о/об 16год. 59
хв.Справа № 808/5638/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Горобцової Я.В., за
участю секретаря судового засідання
Резніченко А.О.,

за участю представників:

від позивача: - ОСОБА_1,

від відповідача1 - А.М. Мунтянова,

від відповідача 2 - В.М. Макаренко,

розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Державної інспекції сільського
господарства в Запорізькій області,
Державної екологічної інспекції у
Запорізькій області

про визнання дій протиправними та
скасування припису, -

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_4 (далі -
позивач або ОСОБА_4) до Державної
інспекції сільського господарства в
Запорізькій області (далі -
відповідач1), Державної екологічної
інспекції у Запорізькій області (далі -
відповідач2), в якому позивач, з
наступними уточненнями, просив:
визнати дії Державної інспекції
сільського господарства в Запорізькій
області по винесенню припису №000094/94
від 13.12.2013 протиправними; припис №000094/94
від 13.12.2013 винесений Державною
інспекцією сільського господарства в
Запорізькій області скасувати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він
не ухилявся від оформлення права
користування часткою земельної
ділянки відповідно до належної йому на
праві власності частки нежитлової
будівлі, яка розташована на такій
земельній ділянці, у зв'язку з чим
державна реєстрація права
користування не відбулась по
незалежним від нього причинам. Також
позивач вказує, що оскаржуваним
приписом його зобов'язано здійснити
оформлення права користування всією
земельною ділянкою та провести
державну реєстрацію такого права
користування, а не 8/100 її частину
відповідно до належної йому на праві
власності частини нежитлової будівлі.

Заперечуючи проти задоволення позову з
підстав, викладених в письмових
запереченнях відповідач-1 - Державна
інспекція сільського господарства в
Запорізькій області зазначила, що
припис винесено правомірно, у зв'язку
із встановленими при проведенні
перевірки порушеннями вимог
земельного законодавства

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача-1 в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив та просив суд відмовити у
задоволенні позову.

Представник відповідача-2 в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив та просив суд відмовити у
задоволенні позову.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 10
листопада 2014 року проголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши думку
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини на
яких ґрунтується позов та заперечення
проти позову, заслухавши представників
сторін в судовому засіданні, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до умов договору
купівлі-продажу від 22.10.2009 Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Національний клуб Запорізька січ»
(продавець) передало у власність у
відповідних частках покупцям - ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9
та ОСОБА_10 нежитлову будівлю Літ. А-1,А-3-
будівля бази відпочинку загальною
площею 5294 кв.м., яка розташована на
земельній ділянці площею 27858 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-16).

Частка позивача у праві власності на
вказану нежитлову будівлю становить
8/100.

Державна реєстрація права власності
позивача відбулась 28.10.2009 (а.с. 20).

13.12.2013 державним інспектором
сільського господарства в Запорізькій
області Яковлевою В.Ю. проведено
перевірку щодо дотримання вимог
земельного законодавства на земельній
ділянці НЗ «Хортиця» по АДРЕСА_1, за
результатами якої складено Акт
перевірки №203.

Як зазначено в Акті перевірки, на
теперішній час державна реєстрація
права користування земельною ділянкою
загальною площею 2,7858 га на території НЗ
«Хортиця» по АДРЕСА_1 під розташування
нежитлової будівлі літ. «А-1», літ. «А-3»
(землі історико-культурного
призначення) власниками майна не
проведена згідно вимог чинного
земельного законодавства, що є
порушенням статті 125 Земельного
кодексу України.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем 1 винесено припис від
13.12.2013 № 000094/94, яким у зв'язку з не
проведенням ОСОБА_4 державної
реєстрації права власності
(користування) земельною ділянкою
загальною площею 2,7858 га під
розташування нежитлової будівлі літ.
«А-1», літ. «А-3» позивачу приписано в
місячний термін усунути порушення
земельного законодавства.

Відповідно до статті 188 Земельного
кодексу України, державний контроль за
використанням та охороною земель
здійснюється уповноваженими органами
виконавчої влади по земельних
ресурсах, а за додержанням вимог
законодавства про охорону земель -
спеціально уповноваженими органами з
питань екології та природних ресурсів.
Порядок здійснення державного
контролю за використанням та охороною
земель встановлюється законом.

Правові, економічні та соціальні
основи організації здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель визначає Закон
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель» від
19.06.2003 р. № 963-IV (далі Закон України №
963-IV), який спрямований на забезпечення
раціонального використання і
відтворення природних ресурсів та
охорону довкілля.

Відповідно до статті другої Закону
України № 963-IV основними завданнями
державного контролю за використанням
та охороною земель є, зокрема,
забезпечення додержання органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування, фізичними та
юридичними особами земельного
законодавства; запобігання порушень
законодавства України у сфері
використання та охорони земель,
своєчасне виявлення таких порушень і
вжиття відповідних заходів щодо їх
усунення.

Згідно з пунктом першим Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України, затвердженого
Указом Президента України від 13 квітня
2011 року №459/2011, Державна інспекція
сільського господарства України
(Держсільгоспінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра аграрної
політики та продовольства України,
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі.

Відповідно до абзацу третього частини 1
статті 10 Закону України «Про державний
контроль за використанням та охороною
земель», державні інспектори у сфері
державного контролю за використанням
та охороною земель і дотриманням вимог
законодавства України про охорону
земель мають право давати обов'язкові
для виконання вказівки (приписи) з
питань використання та охорони земель
і дотримання вимог законодавства
України про охорону земель відповідно
до їх повноважень, а також про
зобов'язання приведення земельної
ділянки у попередній стан у випадках,
установлених законом, за рахунок особи,
яка вчинила відповідне правопорушення,
з відшкодуванням завданих власнику
земельної ділянки збитків.

Частиною 1 статті 144 Земельного кодексу
України закріплено, що у разі виявлення
порушення земельного законодавства
державний інспектор сільського
господарства, державний інспектор з
охорони довкілля складають протокол
про порушення та видають особі, яка
допустила порушення, вказівку про його
усунення у 30-денний строк. Якщо особа,
яка допустила порушення земельного
законодавства, не виконала протягом
зазначеного строку вказівки
державного інспектора щодо припинення
порушення земельного законодавства,
державний інспектор сільського
господарства, державний інспектор з
охорони довкілля відповідно до закону
накладають на таку особу
адміністративне стягнення та повторно
видають вказівку про припинення
правопорушення чи усунення його
наслідків у 30-денний строк.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи, що до повноважень
відповідача 1 віднесено надання
обов'язкових для виконання вказівок
(приписів) з питань використання та
охорони земель і дотримання вимог
законодавства України, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги про
визнання протиправними дій
відповідача 1 по винесенню припису є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про скасування
припису від 13.12.2013 №000094/94 суд зазначає
наступне.

Як зазначено в оскаржуваному приписі,
підставою для його винесення стало не
проведення позивачем державної
реєстрації права власності
(користування) земельною ділянкою
загальною площею 2,7858 га під
розташування нежитлової будівлі літ.
«А-1», літ. «А-3», у зв'язку з чим ОСОБА_4
приписано в місячний термін усунути
зазначені порушення земельного
законодавства, тобто провести державну
реєстрацію права власності
(користування) всією земельною
ділянкою загальною площею 2,7858 га, при
тому, що частка позивача у праві
власності на нежитлову будівлю, яка
розташована на цій ділянці становить
8/100.

Відповідно до абзацу першого частини 1
статті 116 Земельного кодексу України,
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті,
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Частиною 4 статті 120 Земельного кодексу
України встановлено, що у разі набуття
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду кількома особами
право на земельну ділянку визначається
пропорційно до часток осіб у праві
власності жилого будинку, будівлі або
споруди.

Відповідно до положень статті 125
Земельного кодексу України, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Враховуючи, що ОСОБА_4 приписано в
місячний термін усунути встановлені в
ході проведеної перевірки порушення
земельного законодавства - провести
державну реєстрацію права власності
(користування) всією земельною
ділянкою загальною площею 2,7858 га, при
тому, що частка позивача у праві
власності на нежитлову будівлю, яка
розташована на цій ділянці становить
лише 8/100, можливість здійснення такої
реєстрації відповідачами нормативно
не доведено, суд приходить до висновку,
що припис винесений необґрунтовано,
без урахування усіх обставин, що мають
значення для його прийняття, у зв'язку з
чим позовні вимоги про його скасування
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачами не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
обґрунтованості прийняття
оскаржуваного припису.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
припис Державної інспекції сільського
господарства в Запорізькій області
№000094/94 від 13.12.2013.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 36,54 грн. (тридцять
шість гривень 54 копійки ) судового
збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
Я.В.
Горобцова