Справа № 825/3599/14
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року
Чернігів Справа №
825/3599/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Поліщук Л.О.,

за участі секретаря
Сірого І.О.,

за участі відповідача
Нескородової О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом Мезинської
сільської ради до Державного
кадастрового реєстратора відділу
Держземагенства у Коропському районі
Чернігівської області Нескородової
Олени Борисівни, треті особи - ОСОБА_2,
Відділ Держземагенства у Коропському
районі Чернігівської області про
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.11.2014 звернувся до суду з
позовом до Державного кадастрового
реєстратора відділу Держземагенства у
Коропському районі Чернігівської
області Нескородової Олени Борисівни і
просить скасувати рішення державного
кадастрового реєстратора Нескородової
Олени Борисівни про відмову у внесенні
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру № РВ-014 від
04.07.2014.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
будинок, який розташований на
земельній ділянці за даною адресою
побудований у 1940 році. Земельна ділянка
знаходиться в межах села Мезин, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину на будинок, яке видано на
ім'я ОСОБА_2 від 12.04.2012. Отже, земельна
ділянка по АДРЕСА_1 завжди знаходилась
і знаходиться в межах села Мезин. Крім
того, межі населених пунктів в
національній кадастровій системі не
визначені, а документація із
землеустрою щодо встановлення меж
населеного пункту с. Мезин не
розроблена до цього часу. Отже, для
прийняття рішення по реєстрації
земельної ділянки державний
кадастровий реєстратор межі
населеного пункту перевіряв лише
візуально згідно планового матеріалу
по інвентаризації земель Мезинської
сільської ради, хоча при встановленні
меж геодезичних вимірів не
проводилось.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надіслав до суду
клопотання про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги просив
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити в задоволенні позову,
надав суду заперечення, в яких
зазначив, що Мезинська сільська рада не
має землевпорядної документації та
генплану населеного пункту. Згідно
наявного у відділу Держземагенства
картографічного матеріалу, а саме:
карта по інвентаризації земель
Мезинської сільської ради;
картографічний матеріал для
розроблення технічної документації із
землеустрою; матеріали з нормативної
грошової оцінки земель населеного
пункту вбачається, що земельна ділянка
знаходиться за межами населеного
пункту. Крім того, згідно рішенням
Мезинської сільської ради від 25.06.2013
щодо грошової оцінки земель населеного
пункту, дана земельна ділянка не
включена до меж Мезинської сільської
ради, отже знаходиться за межами
населеного пункту. Таким чином,
економічно планувальні зони в даному
випадку можуть слугувати як межі, бо
визначені зони та квартали населеного
пункту. Згідно наявного у відповідача
картографічного матеріалу по
відповідній сільській раді
підтверджує знаходження спірної
земельної ділянки за межами населеного
пункту. Мезинська сільська рада не
включила в свої межі дану територію, а
отже дана земельна ділянка залишилась
за межами населеного пункту. До того ж,
земельна ділянка знаходиться в
прибережній захисній смузі р. Десна,
відстань становить 51,659 метрів, а також
ділянка знаходиться на кручі. Отже,
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі на місцевості для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд не відповідає
вимогам Закону України «Про державний
земельний кадастр» та Інструкції про
встановлення (відновлення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженою наказом №376 від
18.05.2010.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явилась,
надіслала клопотання про розгляд
справи без її участі, позовні вимоги
просила задовольнити.

Представник третьої особи - Відділу
Держземагенства у Коропському районі
Чернігівської області в судове
засідання не з'явився, надіслав
клопотання про розгляд справи без його
участі, проти задоволення позовних
вимог не заперечує.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу без участі
представника позивача та
представників третіх осіб.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
відповідача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
будинок дерево - А-1, жилою площею 23,3
кв.м., сарай дерево - В-1 належать гр.
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за заповітом
(а.с.6).

Відповідно до ст. 38, 39 Земельного
кодексу України, до земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до частини 2 статті 120
Земельного кодексу України якщо жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Статтею 121 Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) в селах - не
більше 0,25 гектара.

Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного
кодексу України, сільські, селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Статтею 377 Цивільного кодексу України
встановлено, що до особи, яка набула
право власності на житловий будинок
(крім багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Отже, законодавством визначено, що з
виникненням права власності на будівлю
чи споруду до власника переходить
право користування на частину
земельної ділянки, на якій розташована
належна йому на праві власності
будівля чи споруда, на тих самих умовах
і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Як встановлено судом, рішенням
Мезинської сільської ради від 24.04.2014
«Про надання дозволу на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки, що надається в оренду
громадянці ОСОБА_2» надано дозвіл
ОСОБА_2 на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки, що
розташована по АДРЕСА_1, Коропський
район, Чернігівська область, що
надається в оренду для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
орієнтовною площею 0,05 га (а.с.11).

Пунктом 2 вищезазначеного рішення
Мезинської сільської ради вирішено
розроблену технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки, що надається в
оренду, надати на розгляд сесії
сільської ради.

Матеріалами справи підтверджено, що
ТОВ БНВП «Червона-Л» у відповідності до
вимог Земельного кодексу України,
Закону України «Про землеустрій» та
Закону України «Про оренду землі» було
встановлено в натурі (на місцевості)
межі земельної ділянки та виконано
роботу по розробці технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, Коропський район,
Чернігівська область (а.с.12-23).

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
внесення до Державного земельного
кадастру передбачених цим Законом
відомостей про об'єкти Державного
земельного кадастру є обов'язковим.

Судом встановлено, що Мезинська
сільська рада 04.07.2014 звернулась до
Державного кадастрового реєстратору
відділу Держземагенства у Коропському
районі з заявою про державну
реєстрацію земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, Коропський район,
Чернігівська область (а.с.53).

Державним кадастровим реєстратором
відділу Держземагенства у Коропському
районі Нескородовою О.Б. розглянуто
заяву про внесення відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
від 04.07.2014 (реєстраційний № ЗВ-014)
разом з доданими до неї документами та
відповідно до Порядку ведення
Державного земельного кадастру
прийнято рішення від 04.07.2014 № РВ-014
про відмову у внесенні відомостей (змін
до них) до Державного земельного
кадастру з підстав невідповідності
поданих документів вимогам,
установленим Законом України «Про
Державний земельний кадастр» і Порядку
ведення Державного земельного
кадастру, а саме: земельна ділянка
знаходиться за межами населеного
пункту, документи не відповідають
чинному законодавству (а.с.5).

Суд зазначає, що регулювання відносин,
що виникають при веденні Державного
земельного кадастру, здійснюється
відповідно до Конституції України,
Земельного кодексу України, Закону
України «Про Державний земельний
кадастр», законів України «Про
землеустрій», «Про оцінку земель», «Про
топографо-геодезичну і картографічну
діяльність», «Про захист персональних
даних», інших законів України та
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
Державний земельний кадастр - єдина
державна геоінформаційна система
відомостей про землі, розташовані в
межах державного кордону України, їх
цільове призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами;
державна реєстрація земельної ділянки
- внесення до Державного земельного
кадастру передбачених цим Законом
відомостей про формування земельної
ділянки та присвоєння їй кадастрового
номера.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 5
Закону України «Про Державний
земельний кадастр», ведення Державного
земельного кадастру здійснюється
шляхом: створення відповідної
державної геодезичної та
картографічної основи, яка
визначається та надається відповідно
до цього Закону; внесення відомостей
про об'єкти Державного земельного
кадастру; внесення змін до відомостей
про об'єкти Державного земельного
кадастру; оброблення та систематизації
відомостей про об'єкти Державного
земельного кадастру.

Порядок ведення Державного земельного
кадастру визначається Кабінетом
Міністрів України відповідно до вимог
цього Закону.

Внесення відомостей до Державного
земельного кадастру та користування
такими відомостями здійснюється
виключно на підставі та відповідно до
цього Закону. Забороняється вимагати
для внесення відомостей до Державного
земельного кадастру та користування
такими відомостями надання документів
та здійснення дій, прямо не
передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 21 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»
передбачено, що відомості про межі
земельної ділянки вносяться до
Державного земельного кадастру,
зокрема, на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) - у разі встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки за
її фактичним використанням відповідно
до статті 107 Земельного кодексу
України.

Частинами 2 та 4 статті 24 Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
встановлено, що державна реєстрація
земельних ділянок здійснюється за
місцем їх розташування відповідним
Державним кадастровим реєстратором
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин. Для державної
реєстрації земельної ділянки
Державному кадастровому реєстратору,
який здійснює таку реєстрацію,
подаються: заява за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
земельних відносин; оригінал
документації із землеустрою, яка є
підставою для формування земельної
ділянки; документація із землеустрою,
яка є підставою для формування
земельної ділянки у формі електронного
документа; документ, що підтверджує
оплату послуг з державної реєстрації
земельної ділянки.

Відповідно до частини 5 статті 24 Закону
України «Про Державний земельний
кадастр» Державний кадастровий
реєстратор, який здійснює державну
реєстрацію земельних ділянок, протягом
чотирнадцяти днів з дня реєстрації
заяви: перевіряє відповідність
документів вимогам законодавства; за
результатами перевірки здійснює
державну реєстрацію земельної ділянки
або надає заявнику мотивовану відмову
у державній реєстрації.

Відповідно до пунктів 6, 7 статті 24
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» підставою для
відмови у здійсненні державної
реєстрації земельної ділянки є:
розташування земельної ділянки на
території дії повноважень іншого
Державного кадастрового реєстратора;
подання заявником документів,
передбачених частиною четвертою цієї
статті, не в повному обсязі;
невідповідність поданих документів
вимогам законодавства; знаходження в
межах земельної ділянки, яку
передбачається зареєструвати, іншої
земельної ділянки або її частини.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
облік земель у Державному земельному
кадастрі здійснюється за кількістю та
якістю земель і земельних угідь. Облік
кількості земель та якості земельних
угідь ведеться щодо власників і
користувачів земельних ділянок. Облік
кількості земель відображає дані, що
характеризують земельні ділянки за
площею, складом земельних угідь
відповідно до затвердженої
класифікації, розподілом земель за
власниками (користувачами). Облік
якості земельних угідь відображає
дані, що характеризують землі за
природними і набутими властивостями,
впливають на їх продуктивність та
економічну цінність, а також за
ступенем техногенного забруднення
ґрунтів. Відомості щодо кількості та
якості земель узагальнюються
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин. Узагальнена
інформація про кількість та якість
земель безоплатно надається органам
державної влади та органам місцевого
самоврядування відповідно до Порядку
ведення Державного земельного
кадастру.

Як встановлено з матеріалів справи,
згідно технічної документації, цільове
призначення земельної ділянки - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка).

Пунктом 3 Розділу VII «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
установлено, що у разі якщо на
земельній ділянці, право власності
(користування) на яку не зареєстровано,
розташований житловий будинок, право
власності на який зареєстровано,
кадастровий номер на таку земельну
ділянку присвоюється за заявою
власників такого будинку на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Забороняється вимагати
для присвоєння земельній ділянці
кадастрового номера інші документи.
Такий кадастровий номер є чинним з
моменту його присвоєння.

Пунктом 107 Порядку ведення Державного
земельного кадастру, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок №1051), що
державна реєстрація земельної ділянки
здійснюється під час її формування за
результатами складення документації
із землеустрою після її погодження у
встановленому порядку та до прийняття
рішення про її затвердження органом
державної влади або органом місцевого
самоврядування (у разі, коли згідно із
законом така документація підлягає
затвердженню таким органом) шляхом
відкриття Поземельної книги на таку
земельну ділянку відповідно до пунктів
49 - 54 цього Порядку.

Згідно пункту 109 Порядку №1051 державна
реєстрація земельної ділянки
здійснюється за заявою власника
земельної ділянки, користувача
земельної ділянки державної чи
комунальної власності (у разі поділу чи
об'єднання раніше сформованих
земельних ділянок) або уповноваженої
ними особи.

Державний кадастровий реєстратор для
здійснення державної реєстрації
земельної ділянки протягом 14
календарних днів з дня реєстрації
відповідної заяви перевіряє: 1)
відповідність поданих документів
вимогам, передбаченим пунктом 67 цього
Порядку; 2) електронний документ
відповідно до пункту 74 цього Порядку
(пункт 111 Порядку №1051).

Суд зазначає, що із дослідженого судом
оскаржуваного рішення, вбачається, що
державним кадастровим реєстратором
відділу Держземагенства у Коропсьокму
районі Нескородовою О.Б. не було
вказано яким саме вимогам, перелік яких
визначено статтею 24 Закону України
«Про державний земельний кадастр», не
відповідають подані на розгляд
документи, натомість у рішенні про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) міститься висновок щодо
знаходження земельної ділянки за
межами населеного пункту.

Відповідно до положень статті 88
Водного кодексу України, з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною: для малих
річок, струмків і потічків, а також
ставків площею менше 3 гектарів - 25
метрів; для середніх річок, водосховищ
на них та ставків площею більше 3
гектарів - 50 метрів; для великих річок,
водосховищ на них та озер - 100 метрів.
Якщо крутизна схилів перевищує три
градуси, мінімальна ширина прибережної
захисної смуги подвоюється. Прибережні
захисні смуги встановлюються на
земельних ділянках всіх категорій
земель, крім земель морського
транспорту. Землі прибережних захисних
смуг перебувають у державній та
комунальній власності та можуть
надаватися в користування лише для
цілей, визначених цим Кодексом.

У межах існуючих населених пунктів
прибережна захисна смуга
встановлюється з урахуванням
містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення
меж прибережних захисних смуг (з
установленою в них пляжною зоною)
розробляються в порядку, передбаченому
законом.

Відповідно до Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 травня 1996 року №486, у межах
водоохоронних зон виділяються землі
прибережних захисних смуг та смуги
відведення з особливим режимом їх
використання відповідно до статей 88-91
Водного кодексу України. Розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.

Проекти цих зон розробляються на
замовлення фізичних та юридичних осіб,
узгоджуються з власниками землі,
землекористувачами, Мінприроди,
Держводагентством та територіальними
органами Держземагентства, а на
території Автономної Республіки Крим -
з органами виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань екології та
природних ресурсів, водного
господарства та земельних ресурсів і
затверджуються відповідними місцевими
виконавчої влади або виконавчими
комітетами рад.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що посилання Державного
кадастрового реєстратора відділу
Держземагенства у Коропському районі
на розташування земельної ділянки поза
межами населеного пункту та на те, що
земельна ділянка знаходиться
безпосередньо в прибрежно-захисній
смузі водного об'єкта спростовується
зібраними по справі доказами. Крім
того, враховуючи положення Закону
України «Про Державний земельний
кадастр» та те, що у разі якщо на
земельній ділянці, право власності
(користування) на яку не зареєстровано,
розташований житловий будинок, право
власності на який зареєстровано,
кадастровий номер на таку земельну
ділянку присвоюється за заявою
власників такого будинку на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень мають бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Норми Земельного кодексу України
встановлюють підстави набуття права на
землю шляхом передачі ділянок у
власність або надання їх у
користування, та перехід права на
користування землею із набуттям права
власності на об'єкт нерухомості.

Таким чином, прийняття оскаржуваного
рішення порушує права та законні
інтереси ОСОБА_2, як особи, що має право
на отримання у встановленому законом
порядку земельної ділянки для
обслуговування об'єкту нерухомості,
який їй належать на праві власності.

За наслідками розгляду справи суд
вважає, що відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, не надав суду
достатніх і беззаперечних доказів на
підтвердження правомірності
прийнятого ним оскаржуваного рішення
про відмову у внесені відомостей до
Державного земельного кадастру.

З огляду на це, суд дійшов до висновку,
що рішення Державного кадастрового
реєстратора відділу Держземагенства у
Коропському районі Чернігівської
області Нескородової Олени Борисівни
від 04.07.2014 № РВ-014 про відмову у
внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства підлягає скасуванню, а
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Керуючись статтями 17, 18, 104, 122, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Мезинської сільської ради -
задовольнити.

Скасувати рішення державного
кадастрового реєстратора Нескородової
Олени Борисівни про відмову у внесенні
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру №РВ-014 від
04.07.2014.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
Л.О. Поліщук