Справа № 806/3465/14
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
Житомир справа № 806/3465/14

час прийняття: 15 год. 55 хв.
категорія 8.3.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

за участю секретаря Карплюк А. І.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

за участю представника відповідача
Ковальчук А. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Коростенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
частково протиправними та скасування
податкових повідомленнь-рішень від
17.06.2014 р. за № , № , скасування
частково вимоги від 05.06.2014 р. № Ф-,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом в якому
просить, з урахуванням уточнення,
визнати частково протиправними та
частково скасувати наступні податкові
повідомлення-рішення Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
(далі - Коростенська ОДПІ):

- від 17.06.2014 року № , згідно якої
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 було
визначено податкове зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб в сумі
1601,40 грн та застосовано штрафні санкції
в сумі 910,35 скасувати в частині
нарахованого основного платежу в сумі
600,00 грн в частині застосованих
штрафних санкцій в сумі 150,00 грн;

- від 17.06.2014 року № , згідно якої
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 було
визначено податкове зобов'язання зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 22541,28 грн
та застосовано штрафні санкції в сумі
1606,08 грн в частині нарахованого
основного платежу в сумі 20224,68 грн в
частині застосованих штрафних санкцій
в сумі 1374,38 грн.

Визнати частково протиправною вимогу
від 05.06.2014 року № Ф- про сплату
боргу (недоїмки) по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 22541,28 грн в
частині сплати боргу по ЄСВ в сумі 20224,68
грн.

В обґрунтування позову зазначає, що
підставою для прийняття вказаних
рішень стали висновки перевірки про
протиправне завищення підприємцем
витрат і заниження суми чистого
оподатковуваного доходу. Однак,
позивач з цим не погоджується, так як
всі господарські операції за період, що
перевірявся, оформлялися належним
чином і на підставі первинних
документів формувалися витрати і
визначався чистий дохід.

Представник позивача просив уточнені
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача проти
заявленого позову заперечувала з
мотивів, викладених у письмових
запереченнях.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача та
заперечення представника відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення на них, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню за таких
підстав.

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 перебуває на
податковому обліку в Коростенській
ОДПІ із 08.06.2012 року та по 31.12.2013 рік була
платником:

- податку на додану вартість;

- податку на доходи фізичних осіб - СГД;

- податку на доходи фізичних осіб -
найманих працівників;

- збір на розвиток виноградарства,
садівництва та хмелярства;

- збір на провадження торгівельної
діяльності;

- єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Встановлено, що у період із 08.05.2014 року
по 29.05.2014 року на підставі наказу
Коростенської ОДПІ № 296 від 22.04.2014 року,
головними державними ревізорами -
інспекторами відділу контрольно -
перевірочної роботи доходів і зборів з
фізичних осіб управління доходів і
зборів з фізичних осіб Коростенської
ОДПІ Меленівським Р. М. та Войтевичем
О. М. було проведено документальну
планову виїзну перевірку фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладання трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період із 08.06.2012 року по 31.12.2013 року,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період із
08.06.2012 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки посадовими
особами Коростенської ОДПІ було
складено акт № 156/745/17-02/НОМЕР_3 від 05.06.2014
року.

На підставі висновків акту перевірки,
Коростенською ОДПІ були винесені
податкові повідомлення - рішення:

- № від 17.06.2014 року, за яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується фізичними особами
за результатами річного декларування
за основним платежем 1601,40 грн та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 910,35 грн (а.с. 44);

- № від 17.06.2014 року, за яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: зі сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за основним
платежем 22541,28 грн та за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 1606,08 грн
(а.с. 43).

Судом, при перевірці юридичної та
фактичної обґрунтованості обставин та
мотивів, покладених суб'єктом владних
повноважень в основу спірного
податкового повідомлення - рішення №
від 17.06.2014 року на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено наступне.

Із Акту № 156/745/17-02/НОМЕР_3 від 05.06.2014 року
вбачається, що перевіркою
правильності визначення вартості
документально підтверджених витрат,
пов'язаних із здійсненням діяльності,
відображених у додатку 5 до податкової
декларації встановлено:

- в порушення п. 177.4 ст. 177, пп. 139.1.9. п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України
відповідачем до складу витрат
віднесено витрати на оплату праці та
нарахування на заробітну плату не
підтверджені відповідними
розрахунками, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, що
призвело до завищення витрат у 2012 року
в розмірі 6676,00 грн;

- в порушення п. 177.4 ст. 177, пп. 138.10.6 п. 138.10
ст. 138 ПК України ОСОБА_3 до складу
витрат віднесено витрати на придбання
ліцензій в податковій декларації про
майновий стан і доходи за 2013 рік, що
призвело до завищення витрат на 4000,00
грн.

Варто зазначити, що доходи, отримані
фізичною особою - підприємцем від
продажу товарів, робіт, послуг в межах
підприємницької діяльності
оподатковуються податком на доходи
фізичних осіб. Право фізичної особи на
здійснення підприємницької діяльності
закріплено в статті 42 Конституції
України, конкретизовано в статті 50
Цивільного кодексу України. Основні
права та обов'язки фізичної особи -
підприємця визначено в статті 128
Господарського кодексу України.

За приписами п. 177.10 ст. 177 ПК України,
фізичні особи - підприємці зобов'язані
вести Книгу обліку доходів і витрат та
мати підтверджуючі документи щодо
походження товару. Форма Книги обліку
доходів і витрат та порядок її ведення
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Позивач не заперечує щодо того, що нею
недотримано методології віднесення та
відображення в декларації по податку
на прибуток витрат на оплату праці в
сумі 6676,00 грн до складу витрат від
операційної діяльності за 2012 рік. Також
позивач не заперечує стосовно
застосованих Коростенською ОДПІ
штрафних санкцій за порушення порядку
ведення обліку доходів та витрат в сумі
510,00 грн, які були включені до загальної
суми штрафних санкцій оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення №
від 17.06.2014 року.

Однак, фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 не погоджується з тим, що
витрати, понесені на придбання
ліцензії не відносяться до витрат від
операційної діяльності, а тому фізичні
особи-підприємці на загальній системі
оподаткування не мають права включити
зазначені витрати до складу своїх
витрат, оскільки позивач вважає, що нею
правомірно віднесено до складу витрат
за 2013 рік витрати на придбання ліцензії
з огляду на те, що вона має всі
необхідні документи щодо понесених нею
витрат в сумі 4000,00 грн.

Позивач зазначає, що податковим
органом помилково зроблено висновок
про заниження чистого
оподатковуваного доходу фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 за 2013
рік в сумі 4000,00 грн на підставі того, що
дана сума не підтверджена
документально, оскільки відповідачем
не витребовувались у позивача
документи, що спростовують чи
підтверджують дане твердження
Коростенської ОДПІ.

В обґрунтування своєї правової позиції
позивачем в судовому засіданні надано
копії квитанцій № 173781-К/1 від 09.12.2012 року
та № 23 від 12.03.2013 року (а.с. 61, 63) , що
підтверджують факт оплати позивачем за
ліцензію на алкогольні напої у
загальній сумі 4000,00 грн.

Як вбачається з розрахунку фінансових
санкцій (а.с. 99), за вказане вище
порушення (завищення витрат на
придбання ліцензії) Коростенською ОДПІ
визначено суму податкових зобов'язань
платника із податку на доходи з
фізичних осіб в розмірі 600,00 грн, та
застосовано фінансову санкцію в сумі
150,00 грн.

Перевіряючи правомірність прийнятого
відповідачем рішення, суд дійшов
наступного.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України,
платник податків зобов'язаний вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів.

Згідно з пунктами 177.1-177.3 статті 177
Податкового кодексу України, доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

За приписами п. 177.4 ст.177 Податкового
кодексу України (далі - ПК України) до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно приписів п.138.2 ст.138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно пп. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 ПК України,
до складу інших витрат включаються
витрати на придбання ліцензій та інших
спеціальних дозволів (крім тих,
вартість та строк використання яких
відповідають ознакам, встановленим для
основних засобів розділом I цього
Кодексу, та підлягають амортизації у
складі нематеріальних активів),
виданих державними органами для
провадження господарської діяльності,
в тому числі витрати на плату за
реєстрацію підприємства в органах
державної реєстрації, витрати на
придбання ліцензій та інших
спеціальних дозволів на право
здійснення за межами України вилову
риби та морепродуктів, а також надання
транспортних послуг.

Таким чином, зазначене в акті
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області №156/745/17-02/НОМЕР_3 від 05.06.2014 року
заниження фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 за 2013 рік чистого
оподатковуваного доход у сумі 4000,00 грн.
документально спростовано.

З врахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 правомірно
сформовано чистий оподатковуваний
дохід за 2013 рік і, відповідно, визначено
розмір об'єкта оподаткування податком
на доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, відтак,
нарахування податкових зобов'язань
підприємцю з цих підстав проведено
контролюючим органом неправомірно.

Окрім того, з акту перевірки вбачається
та безспірно встановлено в судовому
засіданні не ведення позивачем у
перевіряємому періоді Книги обліку
доходів та витрат, чим порушено п. 177.10
ст. 177 Податкового кодексу України.
Вказаний факт під час розгляду справи
в суді представником позивача не
заперечувався, а тому застосування
фінансових санкцій за не ведення
книги обліку доходів та витрат є
правомірним. Як пояснив в судовому
засіданні представник відповідача, за
невиконання вимог п. 177.10 ст. 177
Податкового кодексу України до
позивача були застосовані фінансові
санкції у сумі 510,00 грн, які включені до
суми грошового зобов'язання за
штрафними (фінансовими) санкціями до
податкового повідомлення - рішення від
17.06.2014 року № . Отже, в цій частині
нарахування податковим органом
штрафних (фінансових) санкцій є
правомірним.

Судом, при перевірці юридичної та
фактичної обґрунтованості обставин та
мотивів, поклаених суб'єктом владних
повноважень в основу спірного
податкового повідомлення - рішення №
від 17.06.2014 року на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено наступне.

Із Акту № 156/745/17-02/НОМЕР_3 від 05.06.2014 року
вбачається, що перевіркою
достовірності відображення у
звітності сум доходу, отриманого від
здійснення діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на який нараховується єдиний
внесок встановлено наступне:

- в порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010, № 2464-VI ФОП ОСОБА_3 занижено
показники чистого доходу, на який
нараховується єдиний внесок в сумі
64986,42 грн (за 2012 рік- в сумі 27635,25 грн, за
2013 рік в сумі 37351,17 грн)(а.с. 29).

05 червня 2014 року Коростенською ОДПІ
було винесено Вимогу № Ф- про
сплату боргу (недоїмки) в розмірі 22541,28
грн із ОСОБА_3 (а.с. 42).

Порядок сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування передбачено
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 08
липня 2010 року № 2464-VІ із змінами і
доповненнями (далі - Закон).

Порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
страхувальниками, визначеними Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", затверджений
наказом Міністерства доходів і зборів
України, від 09.09.2013, № 455 "Про
затвердження Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
положень якої фізичні особи -
підприємці, що застосовують загальну
систему оподаткування та отримують
дохід безпосередньо від цієї
діяльності, сплачують єдиний внесок у
розмірі 34,7 відсотка суми доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

За змістом п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий оподаткований
дохід, тобто різниця між загальним
оподаткованим доходом (виручка у
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до п. 1, частини 1 статті 4
Закону, платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, зокрема ті,
які використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців).

Приписами пункту 1 частини 2 статті 6
Закону встановлено, що платник єдиного
внеску зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону,
обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

В Акті №156/745/17-02/НОМЕР_3 від 05.06.2014 року,
під час перевірки встановлено
заниження показників чистого доходу,
на який нараховується єдиний внесок.

Разом з тим, як вбачається із
розрахунку чистого оподатковуваного
доходу, на який нараховується єдиний
внесок у розмірі 34,7 % та суми єдиного
внеску, нарахованого з чистого
оподатковуваного доходу, при
вирахуванні середньомісячного чистого
доходу за липень-грудень 2012 року,
ревізорами - інспекторами визначено, що
середньомісячні витрати фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 за даними
перевірки становлять 35997,83 грн, а за
період із січня по грудень 2013 року 38217,64
грн (а.с. 100).

Однак, позивач не погоджується із
вказаними даними, оскільки розміри
витрат не можуть бути однаковим
щомісяця, а на підтвердження хибності
зроблених відповідачем розрахунків
позивачем надано в судовому засіданні
копії первинних бухгалтерських
документів за липень 2012 року, що
підтверджують понесені позивачем
витрати у звітному періоді в сумі 54178,76
грн, тоді як валовий дохід згідно
касових чеків та декларації становив
54920,30 грн. Отже, дохід позивача за липень
2014 становить 741,54 грн, а не 18922,47 грн, як
зазначено в графі 4 даного розрахунку
(а.с. 100), а тому розрахунок єдиного
соціального внеску, що підлягає сплаті
до бюджету правомірно здійснювався
позивачем у відповідності до положень
п.5 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, в розмірі
мінімального страхового внеску.

З огляду на викладене вбачається, що
відповідачем при вирахуванні
середньомісячних витрат не було
досліджено наданих позивачем
первинних документів, що підтверджують
розміри витрат у кожному місяці окремо,
не вираховувались розміри щомісячних
витрат за звітні періоди, а було взято
середнє арифметичне, що призвело до
помилкового висновку Коростенської
ОДПІ про те, що фізичною особою -
підприємцем занижено розміри чистого
доходу і як наслідок заниження сум
єдиного соціального внеску.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 визначено, що
мінімальний страховий внесок - сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7
Закону, єдиний внесок нараховується
для платників, зазначених у пункті 4
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та 5 частини першої статті 4 цього
Закону, - на суму доходу (прибутку),
отриманого від їх діяльності, що
підлягає обкладенню податком на доходи
фізичних осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

З огляду на встановлені обставини
справи та законодавче врегулювання
спірних правовідносин, висновки
відповідача про заниження позивачем
розміру єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не ґрунтується
на будь яких документах
бухгалтерського обліку та суперечать
положенням Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідачем по суті не надано в
порядку виконання обов'язку,
передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України,
будь-яких належних та допустимих
доказів, не доведено наявності
обставин та підстав, які б відповідно
до вищезгаданих положень податкового
законодавства та законодавства з
питань бухгалтерського обліку
унеможливлювали формування позивачем
спірних сум податкових вигод за
вищезгаданими операціями, які б
свідчили про нездійснення спірних
операцій та юридичну дефектність
первинних документів за спірними
операціям та не доведено непереборних
обставин, які б унеможливлювали
надання цих документів під час
розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що в даному випадку, в
порядку виконання обов'язку
передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України,
відповідачем не доведено законності та
обґрунтованості спірного рішення, у
зв'язку з чим та виходячи з положень п.1
ч. 2 ст. 162 та ч. 2 ст. 11 КАС України позов
слід задовольнити.

Керуючись статтями 11, 69-71, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Уточнюючий адміністративний позов
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 17 червня 2014 року:

- № в частині визначення Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3 податкового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб в сумі основного платежу
600,00 гривень та штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 150,00 гривень;

- № в частині визначення Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3 податкового
зобов'язання зі сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі основного
платежу 20224,68 гривень та штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 1374,38
гривень.

Визнати протиправною вимогу від 05
червня 2014 року №Ф- в частині
сплати боргу (недоїмки) по єдиному
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 20224,68
гривень.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової
картки платників та інших обов'язкових
платежів НОМЕР_3) суму сплаченого
судового збору у сумі 548,10 гривень.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.В.
Лавренчук

Повний текст постанови виготовлено: 15
листопада 2014 р.