Справа № 545/2437/14-а
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 р. Справа №
545/2437/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Управління Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області на постанову Полтавського
районного суду Полтавської області від
10.07.2014р. по справі № 545/2437/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Полтавському районі
Полтавської області

про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України
в Полтавському районі Полтавської
області про визнання дії
відповідача неправомірними,
зобов'язання вчинити дії щодо
нарахування та виплати з 01 січня 2014
року державних пенсій (основної та
додаткової) відповідно до вимог ст.50, 54,
67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Полтавського районного
суду Полтавської області від 10 липня 2014
р. позов ОСОБА_1. задоволено частково, а
саме: визнано протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області щодо відмови ОСОБА_1 провести
нарахування та виплату державних
пенсій (основної та додаткової)
відповідно до вимог ст.50, 54, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи зкратного розміру пенсії за
віком, встановленої законом на час
виплат; зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату
основної державної пенсії по
інвалідності як інваліду 2-ї групи щодо
захворювання якого встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою в розмірі
не нижче 8 мінімальних пенсій за віком,
встановленої законом на час виплат
відповідно до вимог ст. 54, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з 01
січня 2014 року, відповідно до
законодавства України Про Державний
бюджет України на відповідний рік та
провести відповідні виплати з
урахуванням вже проведених виплат до
змін у законодавстві; зобов'язано
відповідача здійснити, перерахунок та
виплату додаткової державної пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю як інваліду
2-ї групи щодо захворювання якого
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою в розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
встановленої законом на час виплат
відповідно до вимог ст. 50, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з 01
січня 2014 року, відповідно до
законодавства України Про Державний
бюджет України на відповідний рік та
провести відповідні виплати з
урахуванням вже проведених виплат до
змін у законодавстві .В решті позовних
вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим
рішенням, подалв апеляційну скаргу на
постанову Полтавського районного суду
Полтавської області від 10 липня 2014 р., в
якій просить змінити в мотивувальній
та резолютивній частині постанови
кінцеву дату ( до змін у законодавстві)
нарахувань та виплат йому щомісячних
державних пенсій ( основної та
додаткової), призначити йому довічно.

В обґрунтуванні вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
помилкове застосування норм
матеріального права в частині
обмеження кінцевою датою перерахунку
пенсії.

УПФ України в Полтаському районі
Полтавської області, не погодившись з
судовим рішенням, подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Полтавського районного суду
Полтавської області від 10 липня 2014 р. та
винести нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
а саме постанови Кабінету Міністрів
України № 1210 від 23 листопада 2011 р. "Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", Закону
України " Про державний бюджет України
на 2014 рік", що привело до невірного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 197 КАС України справа
розглянута в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційних скарг, дослідивши докази
по справі, вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України постанова
переглянута в межах апеляційних скарг.

Судом встановлено, що позивач є особою,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії
та інвалідом 2 групи по захворюванню,
пов'язаному з виконанням обов'язків по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
посвідчення серії А № 014019, та довідки
МСЕК серії МСЕ № 0018117

Позивач знаходиться на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області, отримує пенсію по
інвалідності.

30 травня 2014 року позивач звернувся до
Управлінні Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області із заявою в якій просив
здійснити перерахунок пенсії.

На звернення позивача щодо перерахунку
пенсії, Управлінням Пенсійного фонду
України в Полтавському районі
Полтавської області, листом від 06
червня 2014 року №14/3-06 надано відповідь
та повідомлено заявника, що підстави
для проведення перерахунку пенсії,
починаючи з 01 січня 2014 року відповідно
до Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" відсутні, розмір пенсії
розрахований згідно вимог чинного
законодавства, з урахуванням вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 року № 1210 .

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання
державної пенсії в розмірі,
передбаченому ст. 50, 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з 01
січня 2014 року, відповідно до
законодавства України Про Державний
бюджет України на відповідний рік та
провести відповідні виплати з
урахуванням вже проведених виплат до
змін у законодавстві.

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(в редакції від 09 липня 2007 року згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008) в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: по другій інвалідності -
8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
від 09 липня 2007 року згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008) особам,
віднесеним до першої категорії,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірах: інвалідам другої групи - 75%
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Колегія суддів зазначає, що
положеннями Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" не
було передбачено обмежень щодо
застосування ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач у період з 01 січня
2014 року має право на отримання основної
державної пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі, який встановлено
положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Твердження відповідача, що пенсія
позивачу у спірний період була
правомірною та виплачена у розмірі,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України № 1210 від 23 листопада
2011 року, колегія суддів вважає
необґрунтованим, оскільки
застосування цієї постанови
розраховано на бюджетний період 2012, 2013
років, а тому починаючи з 01 січня 2014
року вказана постанова застосуванню не
підлягала.

Крім того, слід вказати, що відповідно
до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві в період з 01 січня 2014 року
застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не вищевказана постанова Кабінету
Міністрів України від 23 листопад 2011
року № 1210.

При цьому, вихідним критерієм
розрахунку додаткової пенсії,
передбаченої статтею 50 Закону № 796-ХІІ,
є мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" розраховується, виходячи
з прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, тобто у 2008 році - статтею 58
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України".

Положення частини 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" щодо
застосування розміру мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
частиною першою цієї статті, тільки
стосовно визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
для обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008) у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Доводи апеляційної скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області, з наведених вище підстав,
висновків суду першої інстанції у цій
частині не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги
позивача про безпідставне
встановлення судом кінцевої дати
виплати пенсії - до змін у
законодавстві, колегія суддів зазначає
наступне.

Статтею 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, пенсія - що
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Згідно положення ч. 4 ст. 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
та додаткової пенсії відповідно до ч.1
ст. 50 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" згідно з якими позивач має
право на отримання державної пенсії,
не містять обмежень щодо строку,
протягом якого пенсіонер має право на
їх виплату.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що виплата пенсії
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу, а тому у разі виникнення
підстав для перерахунку розмірів таких
виплат визначається лише дата, з якої
особа має право на її перерахунок чи
отримання компенсації у певному
розмірі.

Такий висновок суду апеляційної
інстанції узгоджується із правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною, зокрема, у постановах від 23
квітня 2012 року № 21-239а11, від 19 березня 2013
року № 21-53а13, від 01 жовтня 2013 року по
справі № 21-338а13 та постанові від 05
листопада 2013 року по справі 21-293а13.

Відповідно до вимог частини 1 статті
244-2 КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Частиною 2 статті 161 КАС України
встановлено, що при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Отже, враховуючи, що позивачем у
позовній заяві заявлено вимогу про
нарахування та виплати з 01 січня 2014
року державних пенсій (основної та
додаткової) відповідно до вимог ст.50, 54,
67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», колегія суддів зазначає,
що судом першої інстанції помилково
встановлено кінцеву дату періоду, а
тому постанова суду першої інстанції
підлягає зміні шляхом виключення з
резолютивної частини судового рішення
зазначення кінцевої дати здійснення
перерахунку.

Згідно ч. 1 ст. 201 КАС України підставами
для зміни постанови або ухвали суду
першої інстанції є: правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції правильно вирішив
спір по суті, частково задовольнивши
позов, між тим, помилково зазначив
кінцеву дату - «відповідно до
законодавства України Про Державний
бюджет України на відповідний рік та
провести відповідні виплати з
урахуванням вже проведених виплат до
змін у законодавстві»

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що, апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
частковій зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, п. 3 ст.
198, ст. 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області, ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Постанову Полтавського районного суду
Полтавської області від 10 липня 2014р. по
справі № 545/2437/14-а змінити
шляхом виключення з третього та
четвертого абзаців слова «відповідно
до законодавства України Про
Державний бюджет України на
відповідний рік та провести відповідні
виплати з урахуванням вже проведених
виплат до змін у законодавстві».

В іншій частині постанову Полтавського
районного суду Полтавської області від
10 липня 2014р. по справі №
545/2437/14-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і касаційному оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Русанова В.Б. Курило Л.В.