Справа № К/9991/72585/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/72585/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Малиніна В.В., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в
Коростенському районі Житомирської
області про визнання дій
неправомірними та стягнення
невиплачених коштів, за касаційною
скаргою УПФ України в Коростенському
районі Житомирської області на
постанову Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15 квітня 2010 року та
постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 6 жовтня 2011
року, -

встановив:

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
суд із позовом до УПФ України в
Коростенському районі Житомирської
області про визнання дій
неправомірними та стягнення
невиплачених коштів. Свої вимоги
мотивувала тим, що вона проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення і відповідно до статті 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) має право на
отримання доплати до пенсії в розмірі
двох мінімальних заробітних плат.
Оскільки така доплата їй провадиться у
розмірі значно нижчому від
встановленого цим Законом, просила
стягнути з УПФ України в
Коростенському районі Житомирської
області на її користь недоотримані
кошти в сумі 14194 гривень за період з 1
вересня 2008 року по 31 серпня 2009 року.

Постановою Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15 квітня 2010 року позов
задоволено частково. Визнано дії УПФ
України в Коростенському районі
Житомирської області неправомірними.
Зобов'язано відповідача перерахувати
та виплатити ОСОБА_4 недоплачені кошти,
передбачені статтею 39 Закону № 796-ХІІ, в
розмірі 14214 гривень за період з 1
вересня 2008 року по 1 вересня 2009 року. В
решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Житомирської області від 6 жовтня
2011 року постанову Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15 квітня 2010 року скасовано
в частині стягнення коштів та
визначення періоду, за який необхідно
здійснити їх перерахунок, прийнято в
цій частині нову постанову, якою
зобов'язано УПФ України в
Коростенському районі Житомирської
області перерахувати та виплатити
ОСОБА_4 доплату до пенсії у розмірі,
встановленому статтею 39 Закону №
796-ХІІ, за період з 23 листопада 2008 року
по 31 серпня 2009 року. Постанову суду
першої інстанції в частині визнання
дій неправомірними залишено без змін.

У касаційній скарзі УПФ України в
Коростенському районі Житомирської
області просить скасувати зазначені
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій з мотивів порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Відповідно до частини 1 статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Судами попередніх інстанцій
встановлено і це відповідає матеріалам
справи, що позивач ОСОБА_4 перебуває на
обліку в УПФ України в Коростенському
районі Житомирської області як
непрацюючий пенсіонер. Позивач
зареєстрована та постійно проживає у
селі Шатрище Коростенського району
Житомирської області, яке відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 23 липня 1991 року № 106
віднесене до зони гарантованого
добровільного відселення.

За змістом положень частин 1, 2 статті 39
Закону № 796-ХІІ непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного забруднення
у зоні гарантованого добровільного
відселення, до пенсії провадиться
доплата у розмірі двох мінімальних
заробітних плат.

Підпунктом 9 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 39 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до якої громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені до Закону № 796-ХІІ, зокрема, до
статті 39, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Зазначене рішення Конституційного
Суду України є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене,
крім того, воно має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 щодо
неконституційності підпункту 9
пункту 28 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та внесення змін до деяких
законодавчих актів України» вказані
правові норми втратили чинність і
застосуванню не підлягали.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009
рік» від 26 грудня 2008 року № 835-VI
Кабінету Міністрів України надано
право у 2009 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте, Кабінетом Міністрів України в
цей період таке право використано не
було, а тому вказані норми не
підлягають застосуванню під час
визначення розміру виплати,
передбаченої статтею 39 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судами встановлено, що на виконання
статті 39 Закону № 796-ХІІ позивачеві УПФ
України в Коростенському районі
Житомирської області щомісяця
виплачувалася передбачена цією
статтею виплата у фіксованому розмірі,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Вирішуючи цей спір, суди попередніх
інстанцій з огляду на загальні засади
пріоритету законів над підзаконними
нормативними актами обґрунтовано
визнали, що при визначенні розміру
згаданої виплати застосуванню
підлягає саме стаття 39 Закону № 796-ХІІ,
а не постанова Кабінету Міністрів
України, якою керувався відповідач,
оскільки така істотно звужує обсяг
установлених законом прав позивача.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтею 39 Закону № 796-ХІІ.

За приписами частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Оскільки ОСОБА_4 звернулася в суд з цим
позовом 23 листопада 2009 року,
не надавши належних доказів поважності
причин пропущення встановленого
річного строку звернення до
адміністративного суду, а відповідач
наполягав на відмові у задоволенні
позову з цих підстав, то суд
апеляційної інстанції вірно
задовольнив її позовні вимоги з 23
листопада 2008 року.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Коростенському районі Житомирської
області - залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 6 жовтня
2011 року та постанову Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15 квітня 2010 року в
нескасованій частині у справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Коростенському районі Житомирської
області про визнання дій
неправомірними та стягнення
невиплачених коштів - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Малинін В.В.

Стародуб О.П.