Справа № 2а/1770/3345/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/69709/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 06.09.2012 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2012 р.

у справі №2а/1770/3345/2012

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 (далі-позивач) звернувся до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби
(далі-відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 06.09.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2012 р.,
позов задоволено повністю: податкове
повідомлення-рішення від 12.06.2012 р.
№ визнано протиправним та
скасовано, присуджено на користь
позивача із Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 199,65 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач надіслав на адресу суду
касаційної інстанції письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких проти
вимог останньої заперечує та просить
залишити її без задоволення, а рішення
судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Відповідно до даних державного
земельного кадастру у власності
позивача знаходиться земельна ділянка
за адресою м. Рівне, вул. Гагаріна, 39,
площею 0,1895 га з цільовим призначенням
"для обслуговування частини
металозаготівельного корпусу", що
підтверджується Державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ №755039 від 29.10.2010 р., виданим на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 15.05.2008р.,
укладеного згідно з рішенням
Рівненської міської ради № 1269 від
26.12.2007 р.

На вказаній земельній ділянці
розташована цегляна будівля
металозаготівельного корпусу №22, яка
належить позивачу на праві спільної
часткової власності згідного договору
купівлі-продажу від 20.12.2006 р.

Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки площею 1895 кв.м., станом на 31.01.2008
р., становить 131 257 грн.

Позивач з 23.05.2003 р. зареєстрований
виконавчим комітетом Рівненської
міської ради як фізична
особа-підприємець (свідоцтво про
державну реєстрацію серія В09 №261208).

Крім того, ДПІ у м. Рівне 20.12.2010 р. видано
позивачу свідоцтво про сплату єдиного
податку серія З №255045, терміном дії з
01.01.2011 р., на види діяльності: роздрібна
торгівельна діяльність з реалізації
продовольчих і непродовольчих товарів
(крім алкоголю і тютюнових виробів),
технічне обслуговування, розбирання і
ремонт транспортних засобів; місце
здійснення діяльності: м. Рівне, вул.
Грушевського, 42, вул. Гагаріна, 39, а
також свідоцтво про сплату єдиного
податку з 01.01.2012 р., в якому зазначено
місце провадження господарської
діяльності м. Рівне, вул. Грушевського,
42, вул. Гагаріна, 39, види діяльності:
роздрібна торгівля; технічне
обслуговування та ремонт автомобілів,
мотоциклів, моторолерів за
індивідуальним замовленням; надання в
оренду й в експлуатацію власного
нерухомого майна - нежитлових
приміщень (споруд, будівель), загальна
площа яких не перевищує 300 кв.м.

Здійснення позивачем підприємницької
діяльності згідно видів діяльності,
зазначених у свідоцтві платника
єдиного податку, в належному на праві
власності нежитловому приміщенні
відповідачем не заперечується,
натомість підтверджується договорами
оренди нежитлових приміщень,
відповідно до яких позивач надає в
оренду суб'єктам підприємницької
діяльності частину вказаного
нежитлового приміщення.

Разом із тим, контролюючим органом
12.06.2012 р. було прийнято оскаржуване
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання за платежем
"земельний податок з фізичних осіб" у
розмірі 19 964,80 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Так, пп. «г» п. 1 підрозділу 8 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України встановлено, що з 1
січня 2011 року до внесення змін до
розділу XIV Податкового кодексу України
в частині оподаткування суб'єктів
малого підприємництва Указ Президента
України від 03.07.1998 № 727 "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" (з наступними змінами)
та абзаци шостий - двадцять восьмий
пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року N 13-92 "Про прибутковий
податок з громадян" застосовуються з
урахуванням таких особливостей, як то -
платники єдиного податку не є
платниками земельного податку, крім
земельного податку за земельні
ділянки, що не використовуються для
ведення підприємницької діяльності.

З 01.01.2012 порядок сплати єдиного податку
регулюється главою 1 розділу XIV
Податкового кодексу України, за
приписами якого платників єдиного
податку звільнено від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності із земельного
податку, крім земельного податку за
земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності (п. 297.1 ст. 297
Податкового кодексу України).

Слід також визнати правильними
посилання судів попередніх інстанцій
на той факт, що до набрання чинності
Податковим кодексом України спірні
правовідносини були врегульовані
Законом України «Про плату за землю»,
відповідно до ст. 18 якого платники, яких
своєчасно не було залучено до сплати
земельного податку, сплачують податок
не більш як за два попередні роки, а
згідно п.102.1 ст.102 Податкового кодексу
України податковий орган має право
самостійно визначити податкове
зобов'язання у строк, що не перевищує 1095
днів.

З огляду на наведені законодавчі норми
та з урахуванням установлених обставин
даної справи щодо використання
позивачем спірної земельної ділянки у
господарській діяльності, що підпадає
під режим оподаткування єдиним
податком, суди дійшли обґрунтованого
висновку про те, що визначення йому
спірним податковим
повідомленням-рішенням податкового
зобов'язання за чотири роки суд вважає
неправомірним.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 06.09.2012 р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2012 р. у
справі №2а/1770/3345/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.