Справа № 234/1410/14-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р. Справа №
234/1410/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Краматорської міської ради на
постанову Краматорського міського
суду Донецької області від 13.03.2014р.
по справі № 234/1410/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Краматорської
міської ради

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату допомоги по догляду до 3-х
років,

ВСТАНОВИЛА:

08.02.2014 року, ОСОБА_1 ( далі - позивач)
звернувся до Управління праці та
соціального захисту населення
Краматорської міської ради ( далі -
відповідач) про визнання дій
неправомірними та стягнення
заподіяної шкоди, який обгрунтував тим
в якому просив визнати неправомірною
діяльність відповідача щодо не
нарахування йому одноразової грошової
компенсації у зв'язку з встановленням 1
групи інвалідності, внаслідок
захворювання пов'язаного з ліквідацією
наслідків Чорнобильської катастрофи
та стягнути з відповідача на його
користь заподіяну внаслідок такої
неправомірної діяльності шкоду в
розмірі 34410 грн.

Постановою Краматорського міського
суду Донецької області від 13.03.2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Краматорської
міської ради про визнання дій
неправомірними та стягнення
заподіяної шкоди задоволено.

Визнано протиправною відмову
Управління праці та соціального
захисту населення Краматорської
міської ради у відмові виплатити
ОСОБА_1 інваліду 1 групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків Чернооильської
катастрофи, одноразову компенсацію у
розмірі згідно ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Краматорської міської ради виплатити
ОСОБА_1 за рахунок коштів державного
бюджету одноразову компенсацію як
інваліду 1 групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків
Чернобильської катастрофи у сумі 34410
грн. із розрахунку 60 мінімальних
заробітних плат з урахуванням фактично
проведеної виплати.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити
нову, якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що неправомірність в
діях відповідача, щодо нарахування
пенсії позивачу відсутня, оскільки
прикінцевими положеннями Закону
України від 06.12.2012 № 5515-ІУ «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»,
встановлено, що у 2013 році норми ст.48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлений КМУ, виходячи
з наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України. Таким
чином, позивачу був проведений
перерахунок та нарахована різниця у
компенсаціях в розмірі, визначеному
вищевказаною постановою (379,30 грн - 189,60
грн = 189,70 грн.), яка на теперішній час не
виплачена через обмежене фінансування
з бюджету.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу згідно ч.4 ст. 196 КАС України та п.2
ч.1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що згідно довідки обласної
МСЕК м. Донецьк від 20.11.2013 року ОСОБА_1
при повторному огляді встановлено 1 «А»
групу інвалідності безстроково у
зв'-язку з захворюванням, пов'язаним з
участю в ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС. До цієї дати у нього була
визначена 3група інвалідності, (а.с.7).

Позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується відповідним
свідоцтвом, (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання
одноразової компенсації учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та відповідачем
було проведено виплату у розмірах
менших, ніж це передбачено відповідним
Законом.

Проте, колегія суддів частково
погоджується з висновками суду першої
інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України та ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачено
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
№796-ХІІ.

Згідно з ст. 48 Закону України № 796
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам І групи - 60
мінімальних заробітних плат, інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до вище зазначеної статті у
разі встановлення інвалідності вищої
групи інвалідам виплачується різниця у
компенсаціях. Виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка
склалася на момент встановлення
інвалідності чи втрати годувальника.

Стаття 48 Закону України № 796
встановлює, що розмір одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, визначається з
урахуванням мінімальної заробітної
плати.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи"встановлений розмір
компенсації при зміні групи
інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу, вказаний перерахунок був
проведений відповідно до постанови КМУ
від 26 липня 1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою визначено інвалідам 1
групи,_розмір компенсації 379,30 грн.

Позивачу був проведений перерахунок та
нарахована різниця у компенсаціях в
розмірі, визначеному вищевказаною
постановою (379,30 грн - 189,60 грн = 189,70 грн.),
яка на теперішній час не виплачена
через обмежене фінансування з бюджету.

Колегія суддів, частково погоджується
з висновками суду першої інстанції
щодо обґрунтованості заявлених
позовних вимог, оскільки постанова
Кабінету Міністрів України № 836 була
прийнята до того моменту, як Кабінету
Міністрів України було законодавцем
надано право встановлювати розміри
зазначених виплат.

Також, колегія суддів зазначає, що 14
червня 2011 року Верховною Радою України
прийнято Закон України "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік" № 3491-VI, який
набрав чинності 19 червня 2011 року.

У відповідності до п.З. Прикінцевих
положеннях Закону України від 22 грудня
2011 року № 4282-УІ «Про державний бюджет
України на 2012 рік» установити, що у 2012
році норми і положення статей 20, 21, 22, 23,
30, 31, 37, 39, 48. 50, 51, 52 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (796-12)
(Відомості Верховної Ради України, 1992
р., № 13, ст.178 із наступними змінами),
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Конституційний суд України рішенням
від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 дійшов
висновку, що пункт 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» встановлює механізм реалізації
положень Закону України « Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не суперечить статті 75,
пункту 3 частини 1 статті 85, статті 95
Конституції України.

За прийнятим рішенням Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року №.
З-рп/2012 у справі за конституційним
поданням правління Пенсійного фонду
України щодо офіційного тлумачення
положень статті І, частин першої,
другої, третьої статті 95, частини
другої статті 96, Пунктів 2, 3, 6 статті 116,
частини другої статті 124, частини
першої статті 129 Конституції України,
пункту 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України, пункту 2
частини першої етапі 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України, в
аспекті конституційного подання
положення статті 1, частини першої,
третьої статті 95 Конституції України у
системному зв'язку з положеннями
статті З, частини першої статті 17.
частини третьої статті 22, статей 46, 48
Основного Закону України треба
розуміти так, що однією з ознак України
як соціальної держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захист)- за рахунок коштів
Державного бюджету України виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист мас відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам: пропорційності і
справедливості. В аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96. пунктів 2, 3. б
статті 116 Конституції України треба
розуміти так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закон' пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. В
аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 95.
частини другої статті 124. частини
першої статті 129 Конституції України,
пункту 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України та пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з положеннями
статті 6, частини другої статті 19.
частини першої статті 1 17 Конституції
України треба розуміти так. що суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Також, прийнято ЗУ «Про державний
бюджет на 2013 рік» Згідно з Законом
України « Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік" до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
(2857-17 ) (Відомості Верховної Ради
України, 2011 р., N 7-8, ст. 52; із змінами,
внесеними законами України від 7 квітня
2011 року N 3220-УІ ( 3220-17 )І1Г3222-УІ( 3222-17), від21
квітня 2011 року N3291-VI (3291-17), від 12травня2011
рокуИ3315-VI ( 3315-17 ) і N 3331-УІ) ( 3331-17 ) внесено
відповідні зміни , Прикінцеві
положення доповнено пунктом 4 такого
змісту:

"4. Установити, що у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними
змінами), статей 5 та 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
(Відомості Верховної Ради України, 2005
р., № 4, ст. 94 із наступними змінами),
статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., № 29, ст. 399 із наступними
змінами), статті 22 Закону України "Про
міліцію" (Відомості Верховної Ради
УРСР, 1991 р., № 4, ст. 20 із наступними
змінами), статті 49 Закону України "Про
прокуратуру" (Відомості Верховної Ради
України, 1991 р., № 53, ст. 793 із наступними
змінами), пунктів "ж" та "ї" частини
першої статті 77 Основ законодавства
України про охорону здоров'я (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., № 4, ст. 19
із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15
та 16 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантіїїх
соціального захисту" (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425
із наступними змінами), статті 9 Закону
України "Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в Україні"
(Відомості Верховної Ради України, 1994
р., № 4, ст. 18 із наступними змінами),
статті 22 Закону України "Про пожежну
безпеку" (Відомості Верховної Ради
України, 1994 р., № 5, ст. 21 із наступними
змінами), статті 20 Закону України "Про
захист рослин" (Відомості Верховної
Ради України, 1998 р., № 50-51, ст. 310 із
наступними змінами), статті 43 Гірничого
закону України (Відомості Верховної
Ради України, 1999 р., № 50, ст. 433 із
наступними змінами), статей 6-1, 6-2, 6-3 та
6-4 Закону України "Про жертви
нацистських переслідувань" (Відомості
Верховної Ради України, 2000 р., № 24, ст. 182
із наступними змінами), статті 3 Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу" (Відомості Верховної Ради
України, 2005 р., № 33, ст. 430 із наступними
змінами) застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Між тим, у 2013 році Кабінетом Міністрів
України такий порядок і розміри не
встановлювались.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Виходячи з вище викладеного, колегія
суддів зазначає, що застосуванню
підлягає Закон України № 796, як
нормативно-правовий акт, який має вищу
юридичну силу порівняно з постановою
КМУ № 836.

Виходячи з вище викладеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивач має право
на отримання зазначеної компенсації в
зв'язку зі зміною групи інвалідності,
однак зазначає, що суд не може
перербирати на себе функції
нарахування зазначеної виплати.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
(254к/96-ВР) та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають зна чення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З системного аналізу положень ч.1 ст. 2
та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції
з приписами ст. 6 Конституції України,
якою закріплений принцип розподілу
державної влади, та ст.8 Конституції
України, якою запроваджений принцип
верховенства права, вбачається, що
адміністративному суду при вирішенні
адміністративного спору належить
перевірити, зокрема, обґрунтованість
саме тих висновків, стосовно обставин
спірних правовідносин, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення. Перевірка судом
інших обставин спірних правовідносин
виходить за межі предмету доказування
в адміністративній справі і має своїм
фактичним наслідком перебирання судом
на себе функцій суб'єкта владних
повноважень, а правовим мотивуванням
спірного рішення додатковими
фактичними підставами, що не
відповідає запровадженому ст. 6
Конституції України принципу
розподілу державної влади та
запровадженому ст. 8 Конституції
Українипринципу верховенства права.

При цьому, приписи перелічених норм
права встановлюють, що суд не має права
перебирати на себе функції органів
державної влади, на які законами
України покладені певні обов'язки,
надані повноваження та віднесені до
виключної компетенції такого суб'єкта.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
судом першої інстанції відповідача
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Краматорської міської ради

виплатити ОСОБА_1 за рахунок коштів
державного бюджету одноразову
компенсацію як інваліду 1
групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з ліквідацією наслідків
Чернобильської катастрофи у сумі 34410
грн. із розрахунку 60 мінімальних
заробітних плат з урахуванням фактично
проведеної виплати.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що суд не може перебирати на себе
функцій суб'єкта владних повноважень в
реалізації відповідних управлінських
функцій і вирішенні питань, віднесених
до виключної компетенції такого
суб'єкта, та зобов'язувати здійснити
нарахування, які входять до його
компетенції.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що в цій частині рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, а саме:
в частині зобов»язання Управління
праці та соціального захисту населення
Краматорської міської ради

виплатити ОСОБА_1 за рахунок коштів
державного бюджету одноразову
компенсацію як інваліду 1 групи у
сумі 34410 грн. .

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги щодо
правомірності дій по нарахуванню та
виплаті позивачу одноразову
компенсацію як інваліду І групи є
безпідставними з вище наведених
підстав і висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Зважаючи на вище викладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що судом
першої інстанції при ухваленні
постанови були порушені норми
матеріального права, і як наслідок
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а постанова
скасуванню з прийняттям нової.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Краматорської міської ради
задовольнити частково.

Постанову Краматорського міського
суду Донецької області від 13.03.2014р. по
справі № 234/1410/14-а скасувати,
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
Управління праці та соціального
захисту населення Краматорської
міської ради у відмові виплатити
ОСОБА_1 інваліду 1 групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків Чернооильської
катастрофи, одноразову компенсацію у
розмірі згідно ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"

Зобов"язати Управління праці та
соціального захисту населення
Краматорської міської ради виплатити
ОСОБА_1 за рахунок коштів державного
бюджету одноразову компенсацію як
інваліду 1 групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків
Чернобильської катастрофи із
розрахунку 60 мінімальних заробітних
плат з урахуванням фактично проведеної
виплати.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог -відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бондар
В.О.Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О.
Калитка О.М.