Справа № 2а-978/11
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
Справа № 83004/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В. та Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну
скаргу Приватного нотаріуса ОСОБА_2 на
постанову Галицького районного суду
м.Львова від 15.03.2012 року у справі №
2а-978/11 за позовом Приватного нотаріуса
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 до Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, Комунального
підприємства
«Адміністративно-технічне управління»
про визнання нечинним та скасування
наказу,-

В С Т А Н О В И
В :

Приватний нотаріус ОСОБА_2 звернулась
до суду з адміністративним позовом до
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради, КП
«Адміністративно-технічне управління»
Департаменту містобудування
Львівської міської ради про визнання
нечинним та скасування наказу
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради від 05.07.2011 року
№55Д «Про демонтаж самовільно
встановлених конструкцій зовнішньої
реклами» в частині демонтажу незаконно
встановленої рекламної конструкції,
розміщеної за адресою: АДРЕСА_1».

В обґрунтування заявлених вимог
покликається на те, що 05.07.2011 року
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради було видано
наказ №55Д «Про демонтаж самовільно
встановлених конструкцій зовнішньої
реклами», відповідно до якого рекламна
конструкція, розміщена за адресою
АДРЕСА_1 підлягає демонтажу, як
незаконно встановлена. Вважає
зазначений наказ таким, що порушує її
законні права та інтереси, суперечить
вимогам Закону України «Про рекламу», а
тому підлягає визнанню незаконним та
скасуванню.

Постановою Галицького районного суду
м.Львова від 15.03.2012 року у задоволенні
позовних вимог про визнання нечинним
та скасування наказу було відмовлено.

З висновками суду першої інстанції не
погодився апелянт - Приватний нотаріус
ОСОБА_2, котра у апеляційній скарзі
зазначає про порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
зазначає про те, що дія Закону України
«Про рекламу» не поширюється на
приватних нотаріусів, оскільки
приватні нотаріуси не є суб'єктами
підприємницької діяльності. Вказана
обставина не може підставою для
застосування відповідачами Правил
розміщення зовнішньої реклами,
затвердженими рішенням виконкому
Львівської міської ради від 21.05.2011 року
№569, а тому просить задовольнити
апеляційну скаргу та скасувати
постанову суду, позовні вимоги
задовольнити.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явились, що не
перешкоджає розгляду справи за їх
відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС
України у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши думку судді головуючого,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши відповідність висновків
суду першої інстанції вимогам
спеціального законодавства, колегія
суддів вважає, що висновки суду першої
інстанції суперечать положенням
Закону України «Про рекламу» , з огляду
на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
19.05.2011 року на адресу позивача надійшла
вимога Департаменту економічної
політики Львівської міської ради
№23/Р-7-1457 від 17.05.2011 року, у якій
зазначається про порушення позивачем
вимоги ч.1 ст.16 Закону України «Про
рекламу», а саме самовільне
встановлення спеціальної конструкції
зовнішньої реклами на фасаді будинку
АДРЕСА_1 (а.с.5).

У зв'язку з невиконанням позивачем в
добровільному порядку зазначеної
вимоги про демонтаж рекламної вивіски,
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради 05.07.2011 року
винесено наказ №55Д про демонтаж
самовільно встановлених конструкцій
зовнішньої реклами (а.с.16-18), який листом
від 12.08.2011 року №2410-10-8528 було надіслано
позивачу та винесено попередження від
21.07.2011 року №2410-08-7622 про демонтаж
зазначеної конструкції із пропозицією
добровільного здійснення такого
демонтажу до 28.07.2011 року (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції покликався
на те, що відповідно до ч.6 ст.9 Закону
Україну «Про рекламу» вивіска чи
табличка з інформацією про
зареєстроване найменування особи,
знаки для товарів і послуг, що належать
цій особі, вид її діяльності (якщо це не
випливає із зареєстрованого
найменування особи), час роботи, що
розміщена на внутрішній поверхні
власного чи наданого у користування
особі приміщення, на зовнішній
поверхні будинку чи споруди не вище
першого поверху або на поверсі, де
знаходиться власне чи надане у
користування особі приміщення, біля
входу в таке приміщення, не вважається
рекламою.

При цьому, суд першої інстанції
зазначив, що визначення вивіски
встановлено в абз.1 п.2.1 рішення
Львівської міської ради від 15.04.2005 року
№355 «Про затвердження порядку
встановлення вивісок у м. Львові»,
згідно якого, вивіска - це елемент
оформлення фасаду, що містить
інформацію про зареєстроване
найменування особи, включаючи герби,
емблеми, знаки для товарів і послуг.
Оскільки, ч.6 ст.9 Закону України «Про
рекламу» встановлено вичерпний
перелік ознак вивіски, серед яких
відсутнє положення про можливість
зазначення на вивісці інформації про
номери телефонів чи адреси електронної
пошти,суд першої інстанції прийшов до
переконання про помилковість
твердження позивача, про те, що
встановлена на фасаді будинку АДРЕСА_1
конструкція є вивіскою.

З врахуванням вимог ч.1 ст.16 Закону
України «Про рекламу», Правил
розміщення реклами у м. Львові, суд
першої інстанції вказав, що підставою
для розміщення реклами на конкретному
місці є дозвіл на розміщення реклами,
виданий у встановленому порядку
органом місцевого самоврядування,
тобто Львівською міською радою.
Оскільки позивач зазначеного дозволу
не отримав, суд першої інстанції
вважає, що наказ №55Д від 05.07.2011 року, в
частині, що стосується демонтажу
самовільно встановлених конструкцій
зовнішньої реклами Приватним
нотаріусом ОСОБА_2, винесений
правомірно.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про рекламу», реклама - інформація про
особу чи товар, розповсюджена в
будь-якій формі та в будь-який спосіб і
призначена сформувати або підтримати
обізнаність споживачів реклами та їх
інтерес щодо таких особи чи товару.

Зовнішня реклама - реклама, що
розміщується на спеціальних
тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг.

Частиною 7 статті 8 Закону України «Про
рекламу» передбачено, що розміщення
інформації про виробника товару та/або
товар у місцях, де цей товар
реалізується чи надається споживачеві,
у тому числі на елементах обладнання
та/або оформлення місць торгівлі, а
також безпосередньо на самому товарі
та/або його упаковці, не вважається
рекламою.

Згідно із статтею 16 Закону України «Про
рекламу», розміщення зовнішньої
реклами у населених пунктах
провадиться на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад, та в
порядку, встановленому цими органами
на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України. Зовнішня реклама на
територіях, будинках та спорудах
розміщується за згодою їх власників
або уповноважених ними органів (осіб).

Відносини, що виникають у зв'язку з
розміщенням зовнішньої реклами у
населених пунктах, та визначають
порядок надання дозволів на розміщення
такої реклами, регулюються Типовими
правилами розміщення зовнішньої
реклами, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 29.12.2003
року № 2067.

Відповідно до пункту 5 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами, для
регулювання діяльності з розміщення
зовнішньої реклами сільська, селищна,
міська рада може утворювати відділ,
управління, інший виконавчий орган або
покладати відповідні функції на
існуючий відділ, управління.

Згідно ч. 6 ст. 9 Закону України «Про
рекламу» вивіска чи табличка з
інформацією про зареєстроване
найменування особи, знаки для товарів і
послуг, що належать цій особі, вид її
діяльності (якщо це не випливає із
зареєстрованого найменування особи),
час роботи, що розміщена на внутрішній
поверхні власного чи наданого у
користування особі приміщення, на
зовнішній поверхні будинку чи споруди
не вище першого поверху або на поверсі,
де знаходиться власне чи надане у
користування особі приміщення, біля
входу в таке приміщення, не вважається
рекламою.

Відповідно до п. 2 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23.12.2003 року № 2067,
спеціальні конструкції - тимчасові та
стаціонарні рекламні засоби (світлові
та несвітлові, наземні та неназемні
(повітряні), плоскі та об'ємні стенди,
щити, панно, транспаранти, троли,
таблички, короби, механічні, динамічні,
електронні табло, екрани, панелі, тумби,
складні просторові конструкції,
аеростати, повітряні кулі тощо), які
використовуються для розміщення
реклами; вивіска чи табличка - елемент
на будинку, будівлі або споруді з
інформацією про зареєстроване
найменування особи, знаки для товарів і
послуг, що належать такій особі, вид її
діяльності (якщо це не випливає із
зареєстрованого найменування особи),
час роботи, що розміщений на зовнішній
поверхні будинку, будівлі або споруди
не вище першого поверху або на поверсі,
де розташовується власне чи надане у
користування особі приміщення (крім,
випадків, коли суб'єкту господарювання
належить на праві власності або
користування вся будівля або споруда),
біля входу у таке приміщення, який не є
рекламою ( вказані зміни до частини 2
Типових правил прийняті на виконання
Постанови Кабінету Міністрів України
від 23.05.2012 року).

Колегія суддів вважає, що винесення
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради наказу №55Д від
05.07.2011 року в частині, що стосується
демонтажу самовільно встановлених
конструкцій зовнішньої реклами
Приватним нотаріусом ОСОБА_2
суперечить змісту Закону України «Про
рекламу» та Типовим правилам
розміщення зовнішньої реклами,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23.12.2003 року №
2067,оскільки вивіска на якій розміщена
електронна адреса та телефони
Приватного нотаріуса ОСОБА_2 не є
рекламною конструкцією, а тому не
потребує отримання спеціального
дозволу.

Враховуючи вищевказане, на думку
колегії суддів, у випадку коли на
фасаді будинку (приміщення), яке займає
нотаріус, розміщено вивіску з його
назвою, а саме: інформацією про
надавача нотаріальних послуг, а
вказана інформація не містить закликів
до придбання товару чи надання
послуги або іншої інформації, що
призначена сформувати або підтримати
обізнаність споживачів реклами та їх
інтерес щодо таких особи чи товару,
така інформація не є рекламою і її
розміщення не потребує одержання
дозволу на розміщення об'єкта
зовнішньої реклами.

Як вже зазначалося колегією суддів
вище, рекламою є інформація про особу
чи товар, розповсюджена в будь-якій
формі та в будь-який спосіб і
призначена сформувати або підтримати
обізнаність споживачів реклами та їх
інтерес щодо такої особи чи товару.

Ч. 7 ст. 8 Закону України «Про рекламу»
передбачається, що розміщення
інформації про виробника товару та/або
товар у місцях, де цей товар
реалізується чи надається споживачеві,
у тому числі на елементах обладнання
та/або оформлення місць торгівлі, а
також безпосередньо на самому товарі
та/або його упаковці, не вважається
рекламою.

Виходячи з вищевикладених норм
законодавства, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку, що у разі,
коли на фасаді будинку (приміщення), яке
займає суб'єкт господарювання,
розміщено вивіску з його назвою, а саме:
інформацією про виробника товару
та/або товар у місцях реалізації даного
товару, яка не містить закликів до
придбання товару чи надання послуги
або іншої інформації, що призначена
сформувати або підтримати обізнаність
споживачів реклами та їх інтерес щодо
таких особи чи товару, така інформація
є рекламою і її розміщення потребує
одержання дозволу на розміщення
об'єкта зовнішньої реклами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
Закон України «Про рекламу»
передбачає одну єдину можливість для
видалення зовнішньої реклами. З метою
захисту інтересів суспільства,
держави, споживачів реклами і
учасників рекламного ринку державні
органи, зазначені у статті 26 цього
Закону, можуть звертатися до суду з
позовами про заборону відповідної
реклами, що є прямою ознакою того, що
винесення спірного наказу суперечить
закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої
статті 162 КАС України в разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування
оскаржуваної постанови та ухвалення
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 41, 160, 162, 196, 198, 202, 205,
207 Кодексу адміністративного
судочинства України,-

П О С Т А Н О В И
В:

Апеляційну скаргу Приватного
нотаріуса ОСОБА_2 задовольнити .

Постанову Галицького районного суду
м.Львова від 15.03.2012 року у справі №
2а-978/11 - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити
повністю. Визнати нечинним та
скасувати наказ Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради від 05.07.2011 року № 55Д «Про
демонтаж самовільно встановлених
конструкцій зовнішньої реклами» в
частині демонтажу незаконно
встановленої рекламної конструкції,
розміщеної за адресою: АДРЕСА_1».

Повернути з Державного бюджету України
розмір судових витрат, що становить 17,00
грн..

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль