Справа № 2-а/604/18/14
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 р.

Справа № 8364/14/876 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Підволочиському районі
Тернопільської області на постанову
Підволочиського районного суду
Тернопільської області від 07 серпня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі Тернопільської
області про зобов'язання до вчинення
дій,

В С Т А Н О
В И В :

27.05.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Підволочиському районі
Тернопільської області (далі - УПФ) про
визнання незаконними дій та
розпорядження відповідача щодо
перерахунку його пенсії у меншому
розмірі та зобов'язання зробити
перерахунок та виплату його пенсії з
01.05.2014 в розмірі 90 відсотків від суми
місячного заробітку згідно поданої ним
довідки, покликаючись на те, що УПФ
безпідставно здійснило перерахунок
його пенсії у розмірі 80 відсотків від
суми заробітної плати станом на 27.03.2014,
посилаючись на зміни до ст.50-1 Закону
України «Про прокуратуру» (далі - Закон
№1789-ХІІ), оскільки це суперечить ст.22
Конституції України та порушує його
права.

Постановою Підволочиського районного
суду Тернопільської області від 07
серпня 2014 року в справі №604/630/14-а
заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржило УПФ, яке покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову. У
поданій апеляційній скарзі вказує на
те, що перерахунок пенсії позивачу ним
проведено правомірно та у
відповідності до чинного
законодавства, а також зазначає про
пропуск останнім встановленого ст.99
КАС України строку звернення до
адміністративного суду.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
право на пенсійне забезпечення
позивача не може бути звужене чи
обмежене, а тому при перерахунку пенсії
відповідачем безпідставно розраховано
таку із розміру 80% від суми місячного
заробітку.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
23.04.2014 ОСОБА_1 звернувся до УПФ із заявою
про перерахунок пенсії на підставі
ст.50-1 Закону №1789-ХІІ та надав довідку
від 18.04.2014 №8 про заробітну плату
начальника відділу у прокуратурі
Тернопільської області станом на 27.03.2014
(далі - Довідка).

01.05.2014 УПФ здійснило позивачу
перерахунок пенсії починаючи з 23.04.2014
виходячи з розміру 80 відсотків від суми
заробітної плати, що зазначена у
Довідці, на підставі ст.50-1 Закону №
1789-ХІІ з урахуванням змін, внесених
Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» (далі -
Закон №3668-VІ) та з урахуванням
постанови Кабінету Міністрів України
від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників органів прокуратури».

Не погодившись із таким перерахунком
відповідача у зв'язку із здійсненням
такого із розміру 80 відсотків від суми
заробітної плати, що зазначена у
Довідці, а не з 90 відсотків як того
вимагає чинне законодавство, позивач
звернувся до УПФ із вимогою
перерахувати його пенсію із належного
розміру заробітної плати.

Проте, відповідач листом від 06.05.2014
№1237/03 (а.с.8) фактично відмовив ОСОБА_1 у
такому перерахунку, що зумовило
звернення останнього до суду з цим
адміністративним позовом.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації
прав людини, п.4 ч.1 Європейської
Соціальної хартії та ч.3 ст.46
Конституції України випливає, що кожна
особа похилого віку має право на
справедливу і задовільну винагороду,
соціальний захист, за роки важкої праці
та шкідливих робіт, - яка є основним
джерелом існування для них самих та
їхніх сімей.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів та слідчих
визначено ст.50-1 Закону №1789-ХІІ,
редакція якої неодноразово
змінювалась.

Так, відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону
№1789-ХІІ (в редакції, чинній на час
призначення пенсії позивачу),
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом №3668-VІ, який набрав чинності з
01.10.2011, внесено зміни до ст.50-1 Закону
№1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках
розмір пенсії за вислугу років, яка
призначається прокурорам і слідчим у
разі реалізації ними такого права.

Відповідно до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ у
редакції Закону №3668-VІ прокурори і
слідчі мають право на пенсійне
забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 01.10.2011 положення ч.1 ст.50-1
Закону №1789-ХІІ щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом
№3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюють частини 13 та 18 ст.50-1 Закону
№1789-ХІІ, положення яких щодо
перерахунку пенсії у зв'язку із
прийняттям Закону №3668-VІ змін не
зазнали (змінилась лише нумерація
частин цієї статті).

Так, відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону
№1789-ХІІ обчислення (перерахунок)
пенсій провадиться за документами
пенсійної справи та документами,
додатково поданими пенсіонерами,
виходячи з розміру місячного заробітку
за відповідною посадою, з якої особа
вийшла на пенсію, станом на час
звернення за призначенням або
перерахунком.

Згідно з ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ
призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, у якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Відтак, враховуючи наведене, суд
апеляційної інстанції вважає, що при
перерахунку пенсії працівникам
прокуратури має застосовуватися норма,
що визначає розмір пенсії у відсотках,
яка діяла на момент призначення пенсії.

Зміни внесені Законом №3668-VІ до ст.50-1
Закону №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у
відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам є
ч.13 та ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, які змін
у зв'язку із прийняттям Закону №3668-VІ не
зазнали.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону в часі,
апеляційний суд виходить із того, що
згідно зі ст.22 Конституції України
закріплені нею права і свободи не є
вичерпними, гарантуються і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законодавчих актів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до ст.17 Конституції України
перебувають на службі у військових
формуваннях та правоохоронних органах
держави, забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 06
липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Вказана позиція апеляційного суду
узгоджується з рішенням Верховного
Суду України, зокрема, з постановою від
10 грудня 2013 року в справі №21-420а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій спростовуються
встановленими судом апеляційної
інстанції обставинами та наявними в
матеріалах справи доказами.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо визнання протиправними дій
відповідача щодо відмови у перерахунку
пенсії у належному розмірі та
зобов'язання УПФ провести перерахунок
та виплату з 01.05.2014 призначеної йому
пенсії за вислугу років виходячи із
розміру 90% місячного заробітку
начальника відділу прокуратури
Тернопільської області наведеного у
Довідці.

Доводи апелянта про пропуск строку
звернення до адміністративного суду
позивачем, суд апеляційної інстанції
вважає безпідставними та такими, що
свідчать про низький рівень
обізнаності УПФ у обставинах
розглядуваної справи, оскільки ст.99 КАС
України, на яку покликається останнє
встановлено шестимісячний строк
звернення до суду за захистом своїх
прав,свобод та інтересів, а позивач
звернувся в межах одного місяця, що
свідчить про відсутність будь-якого
пропуску строку з його сторони.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі Тернопільської
області залишити без задоволення, а
постанову Підволочиського районного
суду Тернопільської області від 07
серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін