Справа № 826/9862/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9862/14
інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «СТІЛФ» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СТІЛФ» до Державної
екологічної інспекції у м. Києві про
визнання протиправним, нечинним та
скасування припису, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СТІЛФ» звернулося
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом Державної екологічної
інспекції у м. Києві та просило
визнати протиправним, нечинним та
скасувати припис відповідача від
17.06.2014.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
серпня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що бетононасоси, які знаходились на
будівельному майданчику, не є
стаціонарними джерелами забруднення
атмосфери, а отже, стаття 11 Закону
України «Про охорону атмосферного
повітря», на яку відповідач
посилається у приписі як на підставу
для вимоги «Регулювання викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарних джерел» до нього
застосовуватись не може.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
Державною екологічною інспекцією у
місті Києві відповідно до Наказу від
26.05.2014 №720 та направлення на перевірку
від 26.05.2014№ 1064 в період з 28.05.2014 по 17.06.2014
проведено планову перевірку
дотримання вимог природоохоронного
законодавства ТОВ «СТІЛФ», за
результатами якої складено Акт №08/1144 А.

В ході проведення перевірки
встановлено наступні порушення
позивачем вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами: відсутній дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами; не
здійснюється виробничий контроль за
охороною атмосферного повітря;
підприємство не взято на державний
облік у галузі охорони атмосферного
повітря; не здійснюється зберігання та
видалення відходів відповідно до вимог
екологічної безпеки.

За результатами перевірки Державною
екологічною інспекцією у місті Києві
винесено припис від 17.06.2014 №08/501п про
усунення порушень вимог
природоохоронного законодавства, яким
зобов'язано ТОВ «СТІЛФ»: отримати
дозвіл на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами; здійснювати виробничий
контроль за охороною атмосферного
повітря; забезпечити здійснення
інструментально-лабораторних
вимірювань параметрів викидів
забруднюючих речовин стаціонарних
джерел та ефективності роботи
газоочисних установок; стати на
державний облік у галузі охорони
атмосферного повітря; здійснювати
зберігання та видалення відходів
відповідно до вимог екологічної
безпеки; надати документи у галузі
охорони і раціонального використання
вод та відтворення водних ресурсів;
надати технічну документацію
дизельних бензонасосів; облаштувати
місця здійснення
інструментально-лабораторних
вимірювань параметрів викидів
забруднюючих речовин стаціонарних
джерел (згідно фото фіксації); надати
звітність щодо кількості
використаного палива та часи роботи на
об'єкті стаціонарних джерел.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що при
винесенні оскаржуваного припису
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України
«Про охорону навколишнього природного
середовища» (далі - Закон №1264-ХІІ)
завданням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища є
регулювання відносин у галузі охорони,
використання і відтворення природних
ресурсів, забезпечення екологічної
безпеки, запобігання і ліквідації
негативного впливу господарської та
іншої діяльності на навколишнє
природне середовище, збереження
природних ресурсів, генетичного фонду
живої природи, ландшафтів та інших
природних комплексів, унікальних
територій та природних об'єктів,
пов'язаних з історико-культурною
спадщиною.

Відповідно до п. а ч.1 ст. 202 Закону
№1264-ХІІ до компетенції центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику із здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, раціонального
використання, відтворення і охорони
природних ресурсів, у сфері охорони
навколишнього природного середовища
належить організація і здійснення у
межах компетенції державного нагляду
(контролю) за додержанням центральними
органами виконавчої влади та їх
територіальними органами, місцевими
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування в частині
здійснення делегованих їм повноважень
органів виконавчої влади,
підприємствами, установами та
організаціями незалежно від форми
власності та господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог законодавства: про використання
та охорону земель; про поводження з
відходами; про охорону і раціональне
використання вод та відтворення водних
ресурсів.

Відповідно до Положення про Державну
екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 року № 454/2011 Державна
екологічна інспекція України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра екології та
природних ресурсів України.
Держекоінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, морські
екологічні інспекції (Азовська,
Азово-Чорноморська, Північно-Західного
регіону Чорного моря).

На підставі пункту 4.2 Положення
відповідач здійснює державний нагляд
(контроль) за додержанням
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади, місцевими
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування в частині
здійснення делегованих їм повноважень
органів виконавчої влади,
підприємствами, установами та
організаціями незалежно від форми
власності і господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами,
зокрема, вимог законодавства про
використання та охорону земель, про
законодавства про охорону і
раціональне використання вод та
відтворення водних ресурсів,
законодавства про поводження з
відходами.

Відповідно до п.4.7. Наказу Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 10.09.2008 №464, яким
затверджено Порядок організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства
державні інспектори під час здійснення
перевірок мають право давати
обов'язкові для виконання приписи про
усунення порушень і недоліків.

Відповідно до п.4.22. вказаного Порядку
на підставі акта, який складено за
результатами перевірки, протягом п'яти
днів з дня її завершення, у разі
виявлення порушень вимог
природоохоронного законодавства
складається припис про усунення
порушень вимог законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища

Як вбачається з матеріалів справи, в
ході проведення перевірки
контролюючим органом встановлено, що
ТОВ «СТІЛФ» здійснює діяльність з
будівництва нежитлових приміщень,
зокрема, будівництво багатоповерхової
будівлі за адресою вул. Дехтярівська, 7,
Шевченківського району міста Києва.

На момент перевірки на підприємстві
при проведенні будівельних робіт
встановлено факт використання двох
дизельних бетононасосів стаціонарно
встановлених на дільниці та
закріплених розпірними механізмами.

Відповідно до п. 1.15.5 Інструкції про
зміст та порядок складання звіту
проведення інвентаризації викидів
забруднюючих речовин на підприємстві,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України
від 10 лютого 1995 №7, стаціонарне джерело
забруднення атмосфери - підприємство,
цех, агрегат, установка або інший
нерухомий об'єкт, що зберігає свої
просторові координати протягом
певного часу і здійснює викиди
забруднюючих речовин в атмосферу.

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону
України «Про охорону атмосферного
повітря», викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися після
отримання дозволу, який видається
територіальним органом спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань екології та
природних ресурсів за погодженням із
територіальним органом спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань охорони
здоров'я.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 13.03.2002 № 302 «Про затвердження
Порядку проведення та оплати робіт,
пов'язаних з видачею дозволів на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
обліку підприємств, установ,
організацій та громадян - підприємців,
які отримали такі дозволи» визначено,
що дозвіл на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами - це офіційний
документ, який дає право підприємствам,
установам, організаціям та підприємцям
експлуатувати об'єкти, з яких надходять
в атмосферне повітря забруднюючі
речовини або їх суміші, за умови
дотримання встановлених відповідних
нормативів граничнодопустимих викидів
та вимог до технологічних процесів у
частині обмеження викидів
забруднюючих речовин протягом
визначеного в дозволі терміну. Дозвіл
видається суб'єкту господарювання -
власнику стаціонарного джерела викиду,
з якого надходять в атмосферне повітря
забруднюючі речовини або їх суміші.

Однак, дозвіл на викиди в атмосферне
повітря забруднюючих речовин
стаціонарними джерелами позивачем ані
під час перевірки, ані в ході судового
розгляду справи не наданий.

Той факт, що позивач обладнав
бетононасоси гусеничними колесами для
зручності їх транспортування, ще не
робить їх транспортири засобами та не
позбавляє їх характеристик
стаціонарних джерел забруднення
атмосфери, оскільки вони зберігають
свої просторові координати протягом
певного часу і здійснють викиди
забруднюючих речовин в атмосферу.

Враховуючи, що позивач використовуючи
у своїй діяльності стаціонарні джерела
викидів без відповідного дозволу,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що вимоги припису про отримання ТОВ
«СТІЛ» такого дозволу та супутні
вимоги про здійснення виробничого
контролю за охороною атмосферного
повітря, забезпечення здійснення
інструментально-лабораторних
вимірювань параметрів викидів
забруднюючих речовин стаціонарних
джерел та ефективності роботи
газоочисних установок, постановку на
державний облік у галузі охорони
атмосферного повітря та про
облаштування місця здійснення
інструментально-лабораторних
вимірювань параметрів викидів
забруднюючих речовин стаціонарних
джерел є законними та обґрунтованими.

Стосовно вимог оскаржуваного припису
про здійснення позивачем зберігання та
видалення відходів відповідно до вимог
екологічної безпеки та про надання
документів у галузі охорони і
раціонального використання вод та
відтворення водних ресурсів, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
відходи» суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами зобов'язані: надавати
місцевим органам виконавчої влади та
органам місцевого самоврядування,
уповноваженим органам виконавчої
влади з питань охорони навколишнього
природного середовища інформацію про
відходи та пов'язану з ними діяльність;
забезпечувати повне збирання, належне
зберігання та недопущення знищення і
псування відходів, для утилізації яких
в Україні існує відповідна технологія,
що відповідає вимогам екологічної
безпеки; здійснювати організаційні,
науково-технічні та технологічні
заходи для максимальної утилізації
відходів, реалізації чи передачі їх
іншим споживачам або підприємствам,
установам та організаціям, що
займаються збиранням, обробленням та
утилізацією відходів, а також
забезпечувати за власний рахунок
екологічно обґрунтоване видалення тих
відходів, що не підлягають утилізації;
виконувати інші обов'язки, передбачені
законодавством, щодо запобігання
забрудненню навколишнього природного
середовища відходами.

Суб'єкти господарської діяльності у
сфері поводження з відходами укладають
договори з юридичною собою, яка в
установленому порядку визначена
виконавцем послуг на вивезення
побутових відходів на певній
території, на якій знаходиться об'єкт
утворення відходів.

В статті 32 Закону України «Про відходи»
визначено, що з метою обмеження та
запобігання негативному впливу
відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини
забороняється вести будь-яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення відходів.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» державному контролю
підлягають використання і охорона
земель, надр, поверхневих і підземних
вод, атмосферного повітря, лісів та
іншої рослинності, тваринного світу,
морського середовища та природних
ресурсів територіальних вод.
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони України,
природних територій та об'єктів. що
підлягають особливій охороні, стан
навколишнього природного середовища, а
також дотримання заходів біологічної і
генетичної безпеки щодо біологічних
об'єктів навколишнього природного
середовища при створенні, дослідженні
та практичному використанні
генетично модифікованих організмів
у відкритій системі.

Відповідно до ст.40 вказаного Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища» використання
природних ресурсів громадянами,
підприємствами, установами та
організаціями здійснюється з
додержанням обов'язкових екологічних
вимог, зокрема, раціонального і
економного використання природних
ресурсів на основі широкого
застосування новітніх технологій та
здійснення заходів щодо відтворення
відновлюваних природних ресурсів.

В ході судового розгляду справи,
позивачем не підтверджено жодними
належними та допустимими доказами
дотримання вищенаведених норм
законодавства, а тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вказані вимоги припису є
обґрунтованими та такими, що
ґрунтується на нормах чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, допущення судом першої
інстанції порушень норм матеріального
та процесуального права, які б призвели
до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не виявлено, а підстав
для скасування оскаржуваної постанови
суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «СТІЛФ»
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 26 серпня 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 25
листопада 2014 року.

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.