Справа № 2а-8748/11/0124
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року м.
Київ К/800/4029/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Шведа
Е.Ю.,розглянувши в порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Ялтинської міської
ради Автономної Республіки Крим, треті
особи: прокурор м. Ялта Автономної
Республіки Крим, комунальне
підприємство Ялтинської міської ради
«Бюро технічної інвентаризації»,
ОСОБА_5, визнання протиправним та
скасування рішення, - в с т а н о в и л
а:ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Ялтинської міської ради Автономної
Республіки Крим, треті особи: прокурор
м. Ялта Автономної Республіки Крим,
комунальне підприємство Ялтинської
міської ради «Бюро технічної
інвентаризації», ОСОБА_5, визнання
протиправним та скасування рішення.

Постановою Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 14
вересня 2011 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення 8-ої сесії Ялтинської міської
ради 6-го скликання

№ 56 від 08 червня 2011 року «Про розгляд
протесту прокурора м. Ялти від 31 травня
2011 року

№ 2234/11/1 на рішення Ялтинської міської
ради від 02 жовтня 2009 року № 232».

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2012 року постанову
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 14 вересня 2011 року
скасовано та прийнято нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням апеляційного суду,
ОСОБА_4 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що позивач
звернувся до Ялтинської міської ради з
заявою (клопотанням) від 31 серпня 2009
року про вибір місця розташування
земельної ділянки, орієнтованою площею

0,010 га за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування
індивідуального гаража.

Ялтинською міською радою 02 жовтня 2009
року прийнято рішення № 232 про
затвердження матеріалів вибору
місцерозташування земельної ділянки
ОСОБА_4 та надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки орієнтованою площею
0,0100 га для будівництва та
обслуговування індивідуального гаража
за адресою: АДРЕСА_1, з наступною
передачею у власність, на землях
Ялтинської міської ради, пунктом 4
якого зазначено, що термін дії даного
рішення складає 1 (один) рік.

Ялтинською міською радою 8-ої сесії 6-го
скликання 08 червня 2011 року прийнято
рішення № 56 «Про розгляд протесту
прокурора міста Ялта від 31 травня 2011
року №2234/11/1 на рішення Ялтинської
міської ради від 02 жовтня 2009 року № 232»,
яким задоволено протест прокурора

м. Ялта від 31 травня 2011 року № 2234/11/1 та
скасовано рішення Ялтинської міської
ради

від 02 жовтня 2009 року № 232 з огляду на те,
що земельна ділянка, що відводиться
ОСОБА_4 розташована на прибудинковій
території багатоквартирного будинку
АДРЕСА_2.

Вважаючи рішення Ялтинської міської
ради від 08 червня 2011 року № 56
протиправним, позивач звернувся до
суду з цим позовом.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 1 статті 42
Земельного кодексу України земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.

Згідно з Положенням про порядок
встановлення та закріплення меж
прибудинкових територій існуючого
житлового фонду та надання у спільне
користування або спільну сумісну
власність земельних ділянок для
спорудження житлових будинків,
затвердженого наказом Держкомітету
України по земельних ресурсах,
Держкомітету України по
житлово-комунальному господарству,
Держкомітету України у справах
містобудування і архітектури, Фонду
держмайна України від 05 квітня 1996 року

№ 31/30/53/396, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 26 квітня
1996 року за № 203/1228 прибудинкова
територія - це встановлена за проектом
поділу території мікрорайону
(кварталу) та проектом забудови
земельна ділянка багатоквартирної
несадибної житлової забудови, яка
необхідна для розміщення та
обслуговування житлового будинку
(будинків) і пов'язаних з ним
господарських та технічних будівель і
споруд.

Прибудинкова територія включає:
територію під житловим будинком
(житловими будинками); проїзди та
тротуари; озеленені території; ігрові
майданчики для дітей дошкільного та
молодшого шкільного віку; майданчики
для відпочинку дорослого населення;
майданчики для занять фізичною
культурою; майданчики для тимчасового
зберігання автомобілів; майданчики для
господарських цілей; майданчики для
вигулювання собак; інші території,
пов'язані з утриманням та
експлуатацією будинків та інших
пов'язаних з ними об'єктів.

Розміри земельних ділянок
прибудинкових територій визначаються
пропорційно залежно від загальної
площі житлових, допоміжних і нежилих
приміщень, поверховості будинків, їх
розташування в межах населеного пункту
відповідно до державних норм, правил і
затвердженої проектно-технічної
документації.

Межі земельних ділянок прибудинкових
територій встановлюються за проектами
відведення цих ділянок відповідно до
затверджених у встановленому порядку
норм і проектно-технічної
документації.

Так, апеляційним судом встановлено, що
відповідно до довідки комунального
підприємства Ялтинської міської ради
«Бюро технічної інвентаризації»
будинок АДРЕСА_2 є багатоквартирним
будинком з власною прибудинковою
територією, яка встановлена технічною
документацією. Згідно з планом садиби
та будівель домоволодіння АДРЕСА_2 має
загальну площу земельної ділянки під
будівлями та двором - 2806 кв.м.

При цьому згідно з висновком
експертного дослідження № 1202/1 від 14
лютого 2012 року земельна ділянка,
передбачена для відведення під
будівництво гаражів ОСОБА_6 рішенням
сесії Ялтинської міської ради від 02
жовтня 2009 року № 232 розташована на
частині садибної ділянки
домоволодіння АДРЕСА_2.

Отже, рішення Ялтинської міської ради
від 02 жовтня 2009 року № 232 про
затвердження матеріалів вибору
місцерозташування земельної ділянки
ОСОБА_4 та надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки є протиправним, і
відповідач дійшов вірного висновку про
його скасування.

Крім того, проект землеустрою по
відведенню земельної ділянки
орієнтовною площею 0,0100 га., для
будівництва і обслуговування
індивідуального гаража за адресою:
АДРЕСА_1, з подальшою передачею у
власність на землях Ялтинської міської
ради, у строк, передбачений
оскаржуваним рішенням ради ОСОБА_6 не
складений та на затвердження до
Ялтинської міської ради не переданий.

Відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд дійшов висновку, що
Рішення Конституційного Суду України
від 16 квітня 2009 року 7-рп/2009 (Справа N
1-9/2009), за змістом якого ненормативні
правові акти органу місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання та не можуть
бути скасовані чи змінені органом
місцевого самоврядування після їх
виконання, не стосується спірних
правовідносин, оскільки оскаржуване
рішення Ялтинської міської ради від 02
жовтня 2009 року № 232 виконано не було та
прийнято відповідачем на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З таким висновком апеляційного суду
погоджується і колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
оскільки він ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішенні апеляційного суду.

Постановлене у справі рішення
апеляційного суду є законним і
обґрунтованим, а тому підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Ялтинської міської
ради Автономної Республіки Крим, треті
особи: прокурор м. Ялта Автономної
Республіки Крим, комунальне
підприємство Ялтинської міської ради
«Бюро технічної інвентаризації»,
ОСОБА_5, визнання протиправним та
скасування рішення - залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: