Справа № 819/341/13-а
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 р.
Справа № 876/6687/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 26
березня 2013 року у справі за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Підволочиському районі Тернопільської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В
И Л А:

13.02.2013 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання протиправною
та скасування вимоги про сплату боргу
від 25.01.2013 року № Ф 218.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржувана вимога є незаконною,
оскільки згідно Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не передбачає
бази нарахування єдиного соціального
внеску для платників у випадку, коли
підприємець-єдинщик не отримує доходу
від діяльності та сплачує єдиний
податок не у фіксованій сумі, а у
вигляді ставки у розмірі 5 відсотків
від доходу.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що перебуває на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності, нею
обрана третя група платника єдиного
податку та визначена відсоткова ставка
єдиного податку у розмірі 5 відсотків
доходу.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року № 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені законами та
іншими нормативно-правовими актами
України.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач з 03.06.2010
року зареєстрована як фізична особа -
підприємець, про що державним
реєстратором Підволочиської районної
державної адміністрації видано
свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця серії В03 №
595351.

Підприємець є платником єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, взята на облік
платником єдиного внеску в УПФУ в
Підволочиському районі.

Позивач з 01.07.2012 року перебуває на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, про що Державною
податковою інспекцією у
Підволочиському районі Тернопільської
області Державної податкової служби
видано фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 свідоцтво платника єдиного
податку серій НОМЕР_1, підприємцем
обрана третя група платника єдиного
податку та визначена відсоткова ставка
єдиного податку у розмірі 5 відсотків
доходу.

25.01.2013 року відповідач надіслав
позивачу вимогу про сплату боргу від
25.01.2013 року №Ф 218, відповідно до якої
станом на 22.01.2013 року за останнім
рахується заборгованість зі сплати
єдиного внеску в розмірі 2316 грн. 57 коп.
(а.с. 6-7, 30).

Згідно з повідомленням-розрахунком
відповідача, враховуючи мінімальний
розмір єдиного соціального внеску у 2012
році, ФОП ОСОБА_1 необхідно було
здійснити доплату до мінімального
страхового внеску за період з липня 2012
року по грудень 2012 року у розмірі 2316
грн. 57 коп. (а.с. 29).

Не погоджуючись з вищезгаданою вимогою
позивач скористалася своїм правом на
звернення до адміністративного суду з
відповідними позовними вимогами.

Згідно ст.1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі-Закон
№2464-VI) єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі-єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності. Пунктом 3 частини першої
статті 7 даного Закону передбачено, що
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4
частини першої статті 4 цього Закону,
які обрали спрощену систему
оподаткування, - на суми, що
визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу. Таким чином, база
нарахування єдиного внеску для такої
категорії платників незалежно від
розміру отриманого доходу має бути не
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 6 Закону №2464-VI
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

З огляду на вищевикладену правову
норму, на платника єдиного внеску, яким
є позивач, покладено обов'язок
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Пунктом 3 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI
передбачено, що єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 частини першої
статті 4 цього Закону, які обрали
спрощену систему оподаткування, - на
суми, що визначаються такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.
Мінімальний страховий внесок - сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід), та підлягає сплаті щомісяця
(пункт 5 частини першої статті 1 Закону
№ 2464-VI).

Згідно ст. 9 цього ж Закону, єдиний
внесок обчислюється виключно у
національній валюті, у тому числі з
виплат (доходу), що здійснюються в
натуральній формі.

Сплата єдиного внеску здійснюється
виключно у національній валюті шляхом
внесення відповідних сум єдиного
внеску на рахунки територіальних
органів Пенсійного фонду, відкриті в
органах Державного казначейства
України для його зарахування.

Платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 28 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» рішення,
прийняті органами Пенсійного фонду з
питань, що належать до їх компетенції
відповідно до цього Закону, є
обов'язковими до виконання платниками
єдиного внеску, посадовими особами і
застрахованими особами. Положення цієї
статті поширюються лише на тих
платників, які відповідно до цього
Закону зобов'язані нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно ч. 4 ст. 25 цього ж Закону,
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

Суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів (ч. 3 ст. 25 Закону №2464-VI).

На суму недоїмки нараховується пеня з
розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати
за кожний день прострочення платежу
(частина 10 статті 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ч. 13 ст.25 Закону №2464-VI
нарахування пені, передбаченої цим
Законом, починається з першого
календарного дня, що настає за днем
закінчення строку внесення
відповідного платежу, до дня його
фактичної сплати (перерахування)
включно.

Відповідно до ч. 14 ст. 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» про
нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених цим Законом,
посадова особа територіального органу
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, приймає рішення,
яке протягом трьох робочих днів
надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим
Законом, підлягають сплаті платником
єдиного внеску протягом десяти робочих
днів після надходження відповідного
рішення. Зазначені суми зараховуються
на рахунки органів Пенсійного фонду,
відкриті в органах Державного
казначейства України для зарахування
єдиного внеску. При цьому платник у
зазначений строк має право оскаржити
таке рішення до органу Пенсійного
фонду вищого рівня або до суду з
одночасним обов'язковим письмовим
повідомленням про це територіального
органу Пенсійного фонду, яким прийнято
це рішення.

Підпунктом «а» пункту 6.3 Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України 27.09.2010 року № 21-5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27.10.2010 року за № 994/18289,
передбачено, що органи Пенсійного
фонду надсилають платникам вимогу про
сплату недоїмки у випадку якщо дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника або інформація
територіальних органів органу
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію єдиної державної
податкової політики про суми доходу
(прибутку) фізичних осіб - підприємців
чи осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, свідчать про донарахування
(зменшення) сум єдиного внеску або
органами Пенсійного фонду у
повідомленнях-розрахунках визначено
суми єдиного внеску, які підлягають
доплаті; вимога надсилається одночасно
з повідомленням-розрахунком на всю
суму донарахованого (зменшеного)
єдиного внеску.

Підпунктом 7.2.2. пунктом 7.2. розділу VII
Постанови Пенсійного фонду України
«Про затвердження Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 21-5 від
27.09.2010р., зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України від 27 жовтня 2010 р., за №
994/18289 передбачено, що за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно не
сплачених сум. При цьому складається
рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за формою
згідно з додатком 10. Розрахунок цієї
фінансової санкції здійснюється на
підставі даних карток особових
рахунків платників.

Згідно із пунктом 7.5. Інструкції на суму
недоїмки платнику єдиного внеску
нараховується пеня з розрахунку 0,1
відсотка суми недоплати за кожний день
прострочення платежу. Нарахування пені
починається з першого календарного
дня, що настає за днем закінчення
строку внесення відповідного платежу,
до дня його фактичної сплати
(перерахування) включно.

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів вважає, що відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами та
іншими нормативно-правовими актами
України, оскільки позивач до 20 числа
місяця, що настає за кварталом, за який
сплачується єдиний внесок, тобто до
20.01.2013 року, не сплатила єдиний внесок
за 2012 рік, а тому УПФУ в Підволочиському
районі проведено розрахунок єдиного
внеску та надіслано фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 вимогу про сплату
боргу від 25.01.2013 року № Ф 218

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2013 року у справі №819/341/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М. Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І. Запотічний