Справа № 336/4834/14-а (6а/336/86/2014)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2014 рокусправа № 336/4834/14-а
(6а/336/86/2014)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А.
Туркіної Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя

на ухвалу Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 24 червня 2014 року

за розглядом подання старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області про зміну способу
та порядку виконання постанови суду
від 28.12.2010р.

у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов`язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 24 червня 2014 року
подання старшого державного виконавця
- задоволено. Змінено спосіб і порядок
подальшого виконання виконавчого
документу № 0827/2-а-9472/10 від 25.12.2012 року
виданого Шевченківським районним
судом м. Запоріжжя з зобов'язання
Управління ПФУ в Шевченківському
районі м. Запоріжжя на стягнення з УПФУ
в Шевченківському районі м. Запоріжжя
на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії
у розмірі 30 відсотків від мінімальної
пенсії, виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеного залежно від розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з 02 червня 2010 року по 28
грудня 2010 року та забезпечено її
виплату з урахуванням сум, отриманих за
вказаний період, в розмірі 1133,41 гривень.

Свою позицію суд першої інстанції
обґрунтував тим, що саме від бюджетних
призначень на відповідний рік цілком
залежить виконання рішень судів, за
яким боржником виступає орган
державної влади. Відсутність належних
бюджетних асигнувань або коштів та
відсутність відповідних процедур, які
б дозволяли забезпечити фінансування
одразу ж, як тільки постала проблема
відповідних виплат, призводить до
невиконання або тривалого виконання
судових рішень. У зв'язку з тим, що
виконання рішення суду відбулося лише
в частині нарахування пенсії, а в
частині її виплати виконати рішення
залишається неможливим з підстав
відсутності фінансування, суд прийшов
до висновку про можливість зміни
способу і порядку виконання рішення
суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, представник Управління ПФУ
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить ухвалу
суду першої інстанції скасувати та
винести нове рішення, яким відмовити у
задоволенні подання про зміну способу
і порядку виконання судового рішення.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що виконання
постанови суду фактично можливо, хоча й
за певних умов, тому відсутні підстави
для зміни способу виконання рішення
суду першої інстанції. Посилається на
те, що приписи статті 263 КАС України
передбачають зміну чи встановлення
порядку чи способу виконання рішення,
яке було ухвалено судом у справі за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо). Суд,
здійснюючи зміну порядку чи способу
виконання рішення, не змінює змісту
резолютивної частини та не змінює
спосіб захисту порушеного права,
обраний судом при вирішенні справи.
Судом першої інстанції неправомірно
застосовані положення ст. 263 КАС
України, оскільки зазначене рішення
виконане частково, підстав вважати
неможливість повного виконання
судового рішення не має.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2010 року
адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено частково. Визнано
незаконною бездіяльність відповідача
щодо непризначення та ненарахування та
невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з 02
червня 2010 року по 28 грудня 2010 року.
Зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу підвищення до
пенсії у розмірі 30 відсотків від
мінімальної пенсії, виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеного залежно від розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з 02 червня 2010 року по 28
грудня 2010 року включно, з урахуванням
сум, сплачених за вказаний період.

На виконанні Відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у
Запорізькій області знаходиться
виконавчий лист № 0827/2-а-9472/10 виданий
Шевченківського районним судом м.
Запоріжжя.

Під час виконання рішення суду
з'явилися обставини, які унеможливили
виконання рішення суду першої
інстанції, з огляду на що, старшим
державним виконавцем подано подання
про зміну способу і порядку виконання
рішення.

Натомість, аналізуючи викладені
обставини та норми чинного
законодавства України, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції оскаржувана ухвала
постановлена без належного
застосування норм Законів України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ч.1 ст.263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

Отже під зміною способу і порядку
виконання рішення суду розуміється
прийняття судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими.

При цьому суд за наявності
обґрунтованих підстав та належних
доказів, може змінити спосіб та порядок
виконання рішення суду, або ж відмовити
по даному питанню, не змінюючи при
цьому його змісту.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України
та вимоги державного виконавця,
заявник просить суд фактично змінити
зміст резолютивної частини постанови
суду від 28 грудня 2010 року (а.с. 14).

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про
державну виконавчу службу» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, державний виконавець здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом (ч.2 вказаної
статті Закону).

Докази виконання державний виконавець
наведених вище вимог Закону України
«Про державну виконавчу службу»
матеріали справи не містять, обставини,
які б свідчили про неможливість
виконання рішення суду у визначений
ним спосіб, в матеріалах справи
відсутні.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
фінансування витрат, пов'язаних в
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

За правилами Бюджетного кодексу
України у випадку, якщо виплата
донарахованої суми перевищує бюджетні
призначення на поточний рік, така
виплата буде здійснена за наявності
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже відсутність у боржника коштів на
момент відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення суду про зобов'язання
здійснити відповідні виплати, не є
підставою, що свідчить про
неможливість виконання судового
рішення.

Як зазначено з цього приводу
Європейським судом з прав людини в
пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре
Саффі проти Італії", орган державної
влади не має права посилатися на брак
коштів на виправдання неспроможності
виконати судове рішення про виплату
боргу.

Виходячи з викладеного, апеляційним
судом встановлено, що виконання
зазначеної постанови суду фактично
можливе, а отже підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції відсутні.

Відповідно до ст.71 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» бюджет Пенсійного фонду -
план утворення і використання
цільового страхового фонду, що
формується за рахунок страхових
внесків до солідарної системи та інших
джерел, визначених Законом.

Відповідно ч.2 ст.72 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» кошти Пенсійного Фонду
України не включаються до складу
Державного бюджету України.

Відповідно до ст.73 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» кошти Пенсійного фонду
використовуються на: виплату пенсій,
передбачених цим Законом, надання
соціальних послуг, передбачених
Законом, фінансування
адміністративних витрат, пов'язаних з
виконанням функцій, покладених на
органи Пенсійного фонду, оплату послуг
з виплати та доставки пенсій,
формування резерву коштів Пенсійного
фонду. Забороняється використання
коштів Пенсійного фонду на цілі, не
передбачені Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Виходячи з вищенаведеного, бюджет
Пенсійного фонду України не входить до
складу Державного бюджету України, не
відповідає його зобов'язаннями, а також
за зобов'язаннями бюджетів інших
органів державної влади та місцевого
самоврядування.

З огляду на зазначене кошти, які
нараховані та включені для виплати
позивачеві будуть виплачені за
наявності відповідного фінансування
через органи Казначейства згідно
встановленого порядку. Виплата
зазначених коштів залежить виключно
від фінансування за рахунок Державного
бюджету України. І ніяким чином не може
бути пов'язана з діяльністю управління
Пенсійного фонду України по виплаті
пенсій визначеним Законом категоріям
осіб.

З 15.04.2013 року набрала чинності
Постанова Кабінету Міністрів України,
згідно якої внесено зміні до Постанови
№ 845 від 03.08.2011 року щодо способу
виконання даних рішень суду без участі
органів Пенсійного фонду, дані рішення
будуть виконуватися Казначейством, як
передбачено Законом України «Про
виконавче провадження». Так як саме з
15.04.2013 визначено порядок виконання
рішень зобов'язального характеру в
такому ж порядку як і рішень про
стягнення.

Відсутність коштів, на що посилається
Управління ПФУ, не є підставою в даному
випадку для зміни способу і порядку
виконання судового рішення.

До того ж, колегія суддів вважає, що під
зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення і не
поширюватися на відносини, які виникли
після його ухвалення.

Обставини, на які посилався державний
виконавець, а потім суд першої
інстанції виникли після ухвалення
рішення судом.

Обставини, що роблять неможливим
виконання конкретного рішення суду
відповідно до вимог статей 263 КАС
України та 36 Закону України «Про
виконавче провадження» судом не
встановлено та сторонами не надані.

Суд першої інстанції, задовольняючи
подання, оскаржуваною ухвалою фактично
змінив рішення суду, зазначивши суму,
яка підлягає стягненню, натомість
Постановою зобов'язано здійснити
щомісячні нарахування пенсійних
виплат без обмеження строком, отже,
якщо строк не обмежений, то й не можливо
визначити конкретну суму стягнення.

Таким чином, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції прийшов до неправильного
висновку про задоволення подання про
зміну способу і порядку виконання
рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів не погоджується із ухвалою суду
першої інстанції та вважає, що суд не
вірно з'ясував всі обставини справи та
невірно застосував норми чинного
законодавства, а отже, дійшов невірних
висновків прийнявши незаконне та
необґрунтоване рішення. Отже
апеляційну скаргу слід задовольнити, а
оскаржувану ухвалу - скасувати.

Керуючись п.6 ч.1 ст.199, 202, 205, 206 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя -
задовольнити.

Ухвалу Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 24
червня 2014 року, постановлену за
розглядом подання старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області про зміну способу та порядку
виконання постанови суду від 28.12.2010р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов`язання вчинити
певні дії - скасувати.

В задоволенні подання
старшого державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області про зміну способу
та порядку виконання постанови суду
від 28.12.2010р. у справі за позовом ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов`язання вчинити
певні дії - відмовити.

Ухвала суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів
відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС
України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна