Справа № 826/11112/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Віруцькій О.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Закритого акціонерного товариства "Державний науково-виробничий комплекс заготівлі і збереження аутологічної крові та її компонентів"

до

Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Фонд державного майна України

про

визнання протиправним та скасування рішення №987 від 04.06.2013, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство «Державний науково-виробничий комплекс заготівлі і збереження аутологічної крові та її компонентів» звернулось до суду з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Фонд державного майна України про: визнання протиправним та скасування рішення від 04.06.2013 №987, зобов’язання повторно розглянути скаргу на постанову від 07.03.2013 №94-ЦД-1-Е.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при прийнятті оскарженого рішення відповідачем порушено вимоги п. 4, 5 розділу 1 Правил розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 16.10.2012 №1470, та прийнято рішення без врахування всіх обставин, оскільки не прийнято до уваги, що позивачем було вжито всіх можливих заходів для недопущення порушення законодавства про цінні папери.

Відповідач – Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку – заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що оскаржене рішення прийнято уповноваженою особою, обґрунтовано, з дотриманням вимог Правил розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 16.10.2012 №1470.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору – Фонд державного майна України – письмових пояснень по суті позовних вимог суду не надала, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема “Іззетов проти України”, “Пискал проти України”, “Майстер проти України”, “Субот проти України”, “Крюков проти України”, “Крат проти України”, “Сокор проти України”, “Кобченко проти України”, “Шульга проти України”, “Лагун проти України”, “Буряк проти України”, “ТОВ “ФПК “ГРОСС” проти України”, “Гержик проти України” суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

В подальшому, ухвалою від 13.10.2014 провадження у справі поновлено та справу призначено до вирішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Постановою про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів від 07.03.2013 №94-ЦД-1-Е за порушення позивачем п. 10 ст. 8 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», а саме: невиконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери від 27.08.2012 №874-ЦД-1-Е (термін виконання до 27.11.2012) на позивача накладено штрафну санкцію у розмірі 5 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн.

Позивачем подано скаргу на вказану вище постанову.

За результатом розгляду скарги Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку прийнято рішення від 04.06.2013 №987 «Про розгляд скарг ЗАТ «Державний науково-виробничий комплекс заготівлі і збереження аутологічної крові та її компонентів» від 18.03.2013 №26 та №27 на постанову про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів від 07.03.2013 №94-ЦД-1-Е», якою залишено без змін постанову про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів від 07.03.2013 №94-ЦД-1-Е, а скарги ЗАТ «Банк крові» без задоволення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України “Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні” (надалі – Закон N 448/96-ВР) державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку. Інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринку цінних паперів у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством.

Згідно із ст. 6 Закону N 448/96-ВР Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку здійснює повноваження через центральний апарат і свої територіальні органи.

Частиною 1 ст. 9 Закону N 448/96-ВР визначено, що уповноваженими особами Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку є: Голова та Члени Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку; уповноважені Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку посадові особи.

Порядок та строки розгляду Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку (далі - Комісія) справ про порушення громадянами, посадовими особами та юридичними особами вимог законодавства на ринку цінних паперів визначено Правилами розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 16.10.2012 №1470 (далі Правила №1470).

Відповідно до п. 2 розділу XV Правил №1470 постанову про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів щодо юридичної особи може бути оскаржено до центрального апарату Комісії особою, щодо якої її винесено, протягом п'ятнадцяти робочих днів з дати винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути продовжено Головою Комісії за клопотанням особи, щодо якої винесено постанову про накладення санкції. Клопотання про продовження строку на оскарження постанови про накладення санкції, подане повторно, до розгляду не приймається, про що скаржник повідомляється листом за підписом Голови Комісії.

Як зазначено вище, на постанову від 07.03.2013 №94-ЦД-1-Е позивачем подано скарги №26 та №27 від 18.03.2013.

Згідно із п. 6. розділу XV Правил №1470 скарги на постанови про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів розглядаються Комісією.

Пунктом 7. розділу XV Правил №1470 визначено, що розгляд скарги на постанову, винесену щодо юридичної особи, здійснюється у тримісячний строк від дати її надходження.

Як зазначено вище, скарги подано 18.03.2013, а рішення за результатом розгляду скарг прийнято 04.06.2013, тобто скарги вирішено з дотриманням строку визначено п. 7 розділу XV Правил №1470.

Судом встановлено, що позивач у скаргах вказував, що постанова про накладення штрафної санкції прийнята без урахування всіх обставин справи, оскільки порушення вимог чинного законодавства спричинене бездіяльністю Фонду державного майна України, яка унеможливила проведення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Банк крові» внаслідок чого було вчинено порушення законодавства про цінні папери.

З матеріалів справи вбачається, що 27.08.2012 уповноваженою особою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку у відношенні ЗАТ “Державний науково-виробничий комплекс заготівлі і збереження аутологічної крові та її компонентів” встановлено порушення вимог законодавства про цінні папери, а саме: п.10 ст.8 Закону України “Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні” - невиконання розпорядження №992-КУ від 12.08.2011 року про усунення порушень законодавства про цінні папери.

Судом встановлено, що розпорядження виносилось у зв’язку з порушенням вимог: ч.2 ст. 20 Закону України “Про акціонерні товариства” та ст.6 Закону України “Про цінні папери та фондовий ринок”, а саме, не здійснення емітентом переведення випуску акцій документарної форми існування у бездокументарну форму існування до 30.04.2011 року; п. 5 розділу XVII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про акціонерні товариства”, а саме, не приведення до 30.04.2011 року статутів та внутрішніх положень товариства у відповідність із нормами Закону України “Про акціонерні товариства”.

За наслідками встановлених порушень відповідачем винесено розпорядження №874-ЦД-1-Е, яким надано термін до 27.11.2012 року для усунення порушення законодавства про цінні папери.

Відповідно до ст. 20 Закону України “Про акціонерні товариства” акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства. Усі акції товариства є іменними. Акції товариств існують виключно в бездокументарній формі.

Згідно ст. 6 Закону України “Про цінні папери та фондовий ринок” акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Акція є неподільною. Порядок реалізації прав співвласників акції (акцій) визначається Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Пунктом 5 розділу 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про акціонерні товариства” визначено, що статути та внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.

Приведенням діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із цим Законом є здійснення таких дій:

1) внесення змін до статуту товариства, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого або закритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство чи з відкритого або закритого акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство за умови, що кількість акціонерів на дату внесення таких змін не перевищує 100 осіб, а також виконання всіх інших вимог цього Закону у статуті товариства;

2) приведення внутрішніх положень товариства у відповідність із вимогами цього Закону.

Датою приведення діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із вимогами цього Закону є дата державної реєстрації змін до статуту, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство або закритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство.

Приведення діяльності у відповідність із нормами цього Закону, статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Приведенням діяльності акціонерних товариств у відповідність із вимогами цього Закону в частині забезпечення існування акцій виключно у бездокументарній формі є здійснення таких дій: наглядова рада акціонерного товариства в порядку, встановленому Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, зобов'язана прийняти рішення про переведення випуску цінних паперів з документарної форми у бездокументарну (далі - рішення про дематеріалізацію) та забезпечити вчинення нижчезазначених дій у такій послідовності:

1) опублікування в офіційному друкованому органі повідомлення про прийняте рішення про дематеріалізацію цінних паперів та повідомлення про це персонально кожного акціонера, зареєстрованого в реєстрі власників іменних цінних паперів випуску, що дематеріалізується, у спосіб, визначений при прийнятті рішення про дематеріалізацію (крім випадку, коли акції товариства належать одній особі);

2) подання до Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку документів для заміни свідоцтва про реєстрацію випуску іменних акцій документарної форми існування на свідоцтво про реєстрацію випуску акцій у бездокументарній формі існування. Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку зобов'язана видати свідоцтво про реєстрацію випуску акцій у бездокументарній формі існування протягом 10 робочих днів з дати подання емітентом належним чином оформлених документів відповідно до встановлених нею вимог;

3) припинення обслуговування випуску цінних паперів у документарній формі у реєстроутримувача в системі реєстру власників іменних цінних паперів за цим випуском. Реєстроутримувач припиняє ведення реєстру протягом 10 робочих днів з дати публікації рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку про видачу емітенту свідоцтва про реєстрацію випуску акцій у бездокументарній формі існування. Датою закриття реєстру є дата припинення ведення реєстру;

4) укладення в порядку, встановленому Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, договору про обслуговування емісії цінних паперів з обраним наглядовою радою депозитарієм, який буде обслуговувати випуск акцій, що дематеріалізується, з наступним відкриттям рахунку в цінних паперах емітента в цьому депозитарії та укладення договору про відкриття рахунків у цінних паперах власникам з обраним наглядовою радою зберігачем;

5) депонування глобального сертифіката в обраному депозитарії та надання йому необхідних розпоряджень та інших документів відповідно до вимог Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Депонування депозитарієм глобального сертифіката здійснюється протягом 10 робочих днів з дати публікації рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку про видачу емітенту свідоцтва про реєстрацію випуску акцій у бездокументарній формі існування;

6) забезпечення передачі реєстру власників іменних цінних паперів та переведення обліку прав власності на акції у бездокументарній формі до зберігача. Передача реєстру власників іменних цінних паперів до зберігача здійснюється протягом трьох робочих днів з дати припинення ведення реєстру. Дата передачі реєстру власників іменних цінних паперів спільно визначається емітентом, реєстратором та зберігачем. Зберігач цінних паперів зобов'язаний відкрити рахунки в цінних паперах акціонерам та зарахувати на них акції на підставі договору з емітентом та переданого йому (зберігачу) реєстру власників іменних цінних паперів протягом двох місяців з дати передачі реєстру;

7) зберігання відповідно до законодавства реєстру власників іменних цінних паперів, складеного на дату припинення ведення системи реєстру, та інших документів.

При цьому, абзацом 4 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №514-VI визначено, що часткове виконання вимог абзацу першого цього пункту не є виконанням вимог цього Закону.

Згідно п. 12.2 Статуту ЗАТ «Банк крові» до компетенції загальних зборів акціонерів належить: внесення змін до статуту товариства, прийняття рішення про форму випуску акцій (документарна чи бездокументарна).

Судом встановлено, що акціонерами ЗАТ «Банк крові» є Фонд державного майна України – частка цінних паперів у статутному капіталі – 51% акцій, ТОВ «Аватек» частка 24,5 %, ТОВ «БіоМедТранс» частка – 24,5 %.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 19.11.2010 загальні збори акціонерів ЗАТ «Банк крові» не відбулись у зв’язку з неявкою на загальні збори представника Фонду державного майна України.

Загальні збори акціонерів ЗАТ «Банк крові» 30.03.2011 не відбулись у зв’язку з неявкою представника Фонду державного майна України.

Проте, суд зазначає, що відсутність кворуму на загальних зборах акціонерів не звільняє таке товариство від обов’язку виконати вимоги п. 5 розділу 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про акціонерні товариства».

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про управління об’єктами державної власності» суб’єктами управління об’єктами державної власності є, зокрема, Фонд державного майна України.

Також, пп. «а» п. 18 та 19 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об’єктами державної власності» встановлено, що здійснюючи управління об’єктами державної власності Кабінет Міністрів України забезпечує контроль за ефективністю управління об’єктами державної власності .

Судом встановлено, що правом на звернення до Кабінету Міністрів України, як до органу, що здійснює контролюючи функції у питання управління об’єктами державної власності з метою вирішення спірного питання – позивач не скористався.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач також не клопотав про продовження терміну виконання розпорядження №874-ЦД-1-Е від 27.08.2012.

Викладені вище обставини викладено в оскарженому рішенні та відповідачем надано правову оцінку таким обставинам.

З огляду на викладене, твердження позивача, що оскаржене рішення без врахування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи є безпідставним.

Щодо посилання позивача на ст. 216-218 Господарського кодексу України суд зазначає, що вказаними статтями Господарського кодексу України врегульовано питання накладення фінансових санкцій за правопорушення вчинені у сфері господарювання.

Проте, як зазначено вище діяльність Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку спрямована виключно на державне регулювання ринку цінних паперів.

Спеціальними законодавством, що регулює ринок цінних паперів є Закону України “Про цінні папери та фондовий ринок”, Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», отже до спірних правовідносин не підлягають застосуванню згадувані статті Господарського кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 залишено без змін вказану вище постанову Окружного адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, правомірність постанови №94-ЦД-1-Е від 07.04.2013 не потребує повторного доказування.

Відповідно до п. 8. розділу XV Правил №1470 при розгляді скарги приймається одне з таких рішень: залишити постанову без змін, а скаргу - без задоволення; скасувати постанову і надіслати справу на новий розгляд; скасувати постанову і закрити справу; змінити постанову повністю або частково, але таким чином, щоб санкція не була посилена.

Пунктом 9-11 розділу XV Правил №1470 визначено, що якщо буде встановлено, що постанову винесено уповноваженою особою, неправомочною вирішувати цю справу, така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд іншій уповноваженій особі.

Копія рішення по скарзі протягом десяти робочих днів надсилається особі, щодо якої рішення прийнято, та уповноваженій особі, якою винесено оскаржувану постанову.

Постанова у справі про правопорушення, а також рішення Комісії за скаргою на постанову можуть бути оскаржені до суду в порядку і строки, установлені законодавством.

Як зазначено вище, за результатом розгляду скарги позивача відповідачем прийнято рішення про залишення постанову без змін, а скарг - без задоволення, тобто відповідачем вирішено скарги відповідно до Правил №1470.

Враховуючи, що оскаржуване рішення прийнято уповноваженою особою відповідно до Правил №1470, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, доведено суду правомірність прийнятої оскаржуваної постанови.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда