Справа № 826/9339/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2014 року
Окружний адміністративний суд міста
Києва, у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України в порядку письмового
провадження адміністративну справу:
за позовом ОСОБА_1 доШевченківського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві проскасування
рішень, протоколу та зобов'язання
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся позивач ОСОБА_1
із позовною заявою до відповідача
Шевченківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
про скасування рішень, протоколу та
зобов'язання вчинити певні дії.
адміністративного суду міста Києва від
03.07.2014 р. по справі № 826/9339/14 суддею
Шрамко Ю.Т. позовну заяву ОСОБА_1 було
За наслідками усунення позивачем
недоліків позовної заяви, ухвалою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15.07.2014 р. по справі №
826/9339/14 суддею Шрамко Ю.Т. було залишено
вказану позовну заяву ОСОБА_1 без
розгляду на підставі ч. 1 ст. 100 КАС
України, з причин пропущення позивачем
шестимісячного строку звернення до
суду, визначеного ст. 99 КАС України.
Однак, ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.08.2014 р. по
справі № 826/9339/14, було встановлено
відсутність пропущення позивачем
ОСОБА_1 шестимісячного строку
звернення до суду, визначеного ст. 99 КАС
України, скасовано ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.07.2014 р. про залишення позовної заяви
без розгляду та направлено справу до
суду першої інстанції для продовження
Проте, у зв'язку із наявністю 2-х
місячного терміну до закінчення
повноважень судді, в провадженні якої
до скасування рішення судом
апеляційної інстанції перебувала дана
адміністративна справа № 826/9339/14 (судді
Шрамко Ю.Т.), протоколом повторного
розподілу справ між суддями від 17.09.2014
р. справу № 826/9339/14 було розподілено для
продовження судового розгляду на суддю
Зважаючи на таке, ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18.09.2014 р. було прийнято справу № 826/9339/14
відповідача Шевченківського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві, про скасування рішень,
протоколу та зобов'язання вчинити
певні дії - до провадження судді
Добрянської Я.І. для продовження
розгляду, відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/9339/14 (вх. №
В судовому засіданні 13.11.2014 р.
представник позивача заявлені у
позовній заяві позовні вимоги
підтримав повністю та в судових
дебатах просив суд:
- визнати рішення Шевченківського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві щодо
затримання ОСОБА_1 нечинним;
- зобов'язати Шевченківський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
надати доручення щодо негайного
звільнення ОСОБА_1 із Чернігівського
пункту тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства, які
незаконно перебувають в Україні
Державної міграційної служби України;
- поновити строк на оскарження
адміністративного протоколу відносно
ОСОБА_1 від 16.01.2014 року;
- скасувати адміністративний протокол
відносно ОСОБА_1 від 16.01.2014 року;
- скасувати рішення Шевченківського
відділу головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про примусове повернення з
України ОСОБА_1 від 16.01.2014 року;
- скасувати рішення Шевченківського
відділу головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про заборону в'їзду на
територію України ОСОБА_1 від 16.01.2014
В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача послався на
те, що ОСОБА_1 був затриманий
працівниками правоохоронних органів
та доставлений в приміщення
Чернігівського пункту тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні Державної
міграційної служби України, де й досі
перебуває, та до Шевченківського
районного суду м. Києва (що розглядав
справу ОСОБА_1 щодо примусового
видворення останнього за межі України)
- без жодного вмотивованого рішення
суду та протоколу про затримання, як
того вимагає чинне законодавство, та
більш того, під час затримання позивача
працівники правоохоронних органів не
представились, не надали жодного
документу щодо права затримання
ОСОБА_1, права приводу останнього до
суду та тримання його в пункті
тимчасового перебування іноземців і
осіб без громадянства, а також, на
момент затримання ОСОБА_1 (при
пред'явлені останнім паспорту
громадянина Грузії без наявності
відмітки щодо перетинання кордону з
Україною) працівниками правоохоронних
органів не було взято до уваги
твердження позивача, що він є
громадянином України, та має паспорт
громадянина України серії НОМЕР_1,
виданий Баранівським РВ УМВС України в
Житомирській області 31.01.2003 року.
Зважаючи на таке, на переконання
представника позивача, складені
відповідачем Шевченківським районним
відділом Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві за наслідками затримання
позивача: адміністративний протокол
відносно ОСОБА_1 від 16.01.2014 року, рішення
про примусове повернення з України
ОСОБА_1 від 16.01.2014 року та рішення про
заборону в'їзду на територію України
ОСОБА_1 від 16.01.2014 року - є
неправомірними та підлягають
скасуванню, так само як є неправомірним
і сам факт затримання позивача та його
поміщення до пункту тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, внаслідок чого, позивач
має бути негайно звільнений із
Чернігівського пункту тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні Державної
міграційної служби України.
Відповідачем, у свою чергу, до
канцелярії суду було подано клопотання
про неможливість прибуття в судове
засідання з розгляду справи № 826/9339/14
представника Шевченківського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві.
Зважаючи на таке, в судове засідання
13.11.2014 р. відповідач не прибув та не
скерував свого представника, хоча
останній належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, докази чого наявні
в матеріалах справи.
Письмових заперечень з приводу даного
спору по справі № 826/9339/14 відповідачем
до канцелярії суду також не подавалося.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття відповідача в судове
засідання 13.11.2014 року, що був
повідомлений належним чином про
слухання справи, суд ухвалив
продовжити розгляд даної
адміністративної справи № 826/9339/14 (вх. №
без фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, проти чого також не
заперечив представник позивача.
Про перехід до розгляду вказаної
адміністративної справи № 826/9339/14 (вх. №
відповідача по справі було повідомлено
належним чином листом від 13.11.2014 р.,
докази чого наявні в матеріалах справи.
За наслідками зазначеного, станом на
27.11.2014 р. інших документів від сторін по
суду не надходило.
Отже, розглянувши надані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, а також вивчивши норми чинного
законодавства з приводу даного спору,
Окружний адміністративний суд міста
Як зазначає позивач у своїй позовній
заяві, 4 червня 2014 року працівниками
правоохоронних органів був
незаконного затриманий (без рішення
суду) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
доставлений до Шевченківського
районного суду м. Києва для розгляду
позовної заяви про примусове
видворення його за межі Україні та його
тимчасове розміщення у пункті
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства Державної
Перед цим (відповідно до наявних
матеріалів справи) відповідачем
Головним управлінням Державної
міграційної служби України в м. Києві
за наслідками перевірки документів
позивача та виявлення в паспорті
громадянина Грузії ОСОБА_1 НОМЕР_2
відсутності відмітки щодо перетину
державного кордону України, було
складено: адміністративний протокол
відносно ОСОБА_1 від 16.01.2014 року, рішення
про примусове повернення з України
ОСОБА_1 від 16.01.2014 року та рішення про
заборону в'їзду на територію України
ОСОБА_1 від 16.01.2014 року.
В подальшому, як зазначає позивач у
своїй позовній заяві, ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04.06.2014 року позовні вимоги в
частин розміщення ОСОБА_1 в пункті
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства Державної
міграційної служби - були повернуті
Проте як постановою Шевченківського
районного суду м. Києва від 04.06.2014 року
позовні вимоги в частині примусового
видворення за межі України ОСОБА_1 було
Після судового засідання 04.06.2014 року
громадянин Грузії ОСОБА_1 був поміщений
до Чернігівського пункту тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконні
перебувають в Україні Державної
міграційної служби України.
Звернувшись до директора
Чернігівського пункту тимчасового
перебуванні іноземців та осіб без
громадянства із вимогою про звільнення
ОСОБА_1 з пункту тимчасового тримання
або надання належного судового рішення
про законне затримання та законне
поміщення до даного пункту тимчасового
тримання іноземців, представник
позивача отримав відповідь, що
громадянин Грузії ОСОБА_1 утримується в
Чернігівському пункті тимчасового
перебуванні іноземців та осіб без
громадянства правомірно на підставі
постанови Шевченківського районного
суду м. Києва від 04.06.2014 року про
примусове видворення за межі України
громадянина Грузії ОСОБА_1.
Зважаючи на таке, та вважаючи
порушеними права та інтереси свого
довірителя ОСОБА_1, представник
(адвокат) останнього звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовною заявою до
Шевченківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про скасування рішень, протоколу та
зобов'язання вчинити певні дії, де
зазначив, що ОСОБА_1 був затриманий
працівниками правоохоронних органів
та доставлений в приміщення
Чернігівського пункту тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні Державної
міграційної служби України, де й досі
перебуває, та до Шевченківського
районного суду м. Києва (що розглядав
справу ОСОБА_1 щодо примусового
видворення останнього за межі України)
- без жодного вмотивованого рішення
суду та протоколу про затримання, як
того вимагає чинне законодавство, та
більш того, під час затримання позивача
працівники правоохоронних органів не
представились, не надали жодного
документу щодо права затримання
ОСОБА_1, права приводу останнього до
суду та тримання його в пункті
тимчасового перебування іноземців і
осіб без громадянства, а також, на
момент затримання ОСОБА_1 (при
пред'явлені останнім паспорту
громадянина Грузії без наявності
відмітки щодо перетинання кордону з
Україною) працівниками правоохоронних
органів не було взято до уваги
твердження позивача, що він є
громадянином України, та має паспорт
громадянина України серії НОМЕР_1,
виданий Баранівським РВ УМВС України в
Житомирській області 31.01.2003 року.
Проаналізувавши наявні матеріали
справи, дослідивши всі необхідні
докази у справі, та заслухавши
пояснення представника позивача, а
також вивчивши норми чинного
законодавства з приводу даного спору,
суд прийшов до висновку про те, що
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню, зважаючи зокрема на
Як вбачається з позовної заяви та
наявних матеріалів справи, позивач
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Кутаїсі, республіки Грузія (паспорт
громадянина Грузії НОМЕР_2) також
отримав 31.01.2003 року паспорт громадянина
України серії НОМЕР_1.
З даного приводу вбачається набуття
позивачем ОСОБА_1 подвійного
громадянства (громадянства Грузії -
паспорт громадянина Грузії НОМЕР_2, та
громадянства України - паспорт
громадянина України серії НОМЕР_1), що
відповідно забороняється чинним
законодавством України.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України
«Про громадянство України»,
громадянство - це своєрідний зв'язок
між державою і фізичною особою, що
відображається у взаємних обов'язках і
правах кожної зі сторін.
В України подвійне громадянство
заборонено, і це чітко передбачено
статті 4 Конституції України, яка
говорить, що в Україні існує лише єдине
статті 2 Закону України «Про
громадянство України», що передбачає
принцип єдиного громадянства в
Україні; та статті 19 вищезазначеного
Закону України «Про громадянство
України», яка встановлює
відповідальність у вигляді втрати
громадянства України в разі
добровільного отримання громадянства
іншої держави громадянином України, що
досяг 18-річного віку.
В даному випадку, що підтверджується
наявними у справі доказами, 16.01.2014 р. по
вул. Герцена, 9, у м. Києві було виявлено
громадянина Грузії ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кутаїсі,
Грузія, який надав паспорт громадянина
Грузії НОМЕР_2, орган, що видав - МЮ
Грузії від 27.02.2013 року, та в
національному паспорті громадянина
Грузії ОСОБА_1 була відсутня відмітка
про перетинання Державного кордону
Відповідно до вимог пункту 1 частини 1
статті 12 Закону України «Про
прикордонний контроль», відмітка про
перетинання державного кордону
проставляється у паспортних
документах іноземців незалежно від
місця перетинання ними державного
Водночас, в паспорті позивача (паспорті
громадянина Грузії ОСОБА_1 НОМЕР_2) був
відсутній даташтамп про в'їзд в
Україну, що свідчить про нелегальний
перетин державного кордону України,
оскільки, відповідно до пункту 1
частини 1 статті 12 Закону України «Про
прикордонний контроль», відмітка про
перетинання державного кордону
проставляється у паспортних
документах іноземців незалежно від
місця перетинання ними державного
За наслідками зазначеного, 15.01.2014 року
Шевченківським РУ ГУМВС України в
місті Києві був складений
адміністративний протокол за ст. 173
КУпАП на громадянина Грузії ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки останній
безпідставно перебуває на території
України та ухиляється від виїзду з
України, що є порушенням статті 4 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р.
№ 3773-VI, а також є постанова
Шевченківського районного суду міста
Києва від 15.01.2014 року про визнання
громадянина Грузії ОСОБА_1 винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 173 КУпАП, якою
застосовано до нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу на користь
держави в розмірі 7-ми неоподаткованих
мінімумів доходів громадян, що
становить 119 гривень 00 копійок.
Також, відповідно до наявних
матеріалів справи, громадянин Грузії
ОСОБА_1 отримав копію зазначеної
постанови про накладення
адміністративного стягнення 15.01.2014
року та сплатив штраф у розмірі 119
гривень, чим відповідно визнав свою
16.01.2014 року Шевченківським РВ ГУ ДМС
України в місті Києві було складено
відносно громадянина Грузії ОСОБА_1
адміністративний протокол ПН МКМ №
014921, передбачений ст. 203 КУпАП, а саме: за
незаконне перебування на території
України, та застосовано до позивача
адміністративне стягнення у вигляді
Також, керівництвом Шевченківського РВ
ГУ ДМС України в місті Києві було
прийняте рішення від 16.01.2014 р. про
примусове повернення громадянина
Грузії ОСОБА_1, який зобов'язався
залишити територію України до 26.01.2014
Крім того, іншим рішенням
Шевченківського РВ ГУ ДМС України в
місті Києві від 16.01.2014 р. було
заборонено громадянину Грузії ОСОБА_1
в'їзд на територію України.
Як зазначає позивач у своїй позовній
заяві на обґрунтування заявлених
позовних вимог, ОСОБА_1 був затриманий
працівниками правоохоронних органів
та доставлений в приміщення
Чернігівського пункту тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні Державної
міграційної служби України, де й досі
перебуває, та до Шевченківського
районного суду м. Києва (що розглядав
справу ОСОБА_1 щодо примусового
видворення останнього за межі України)
- без жодного вмотивованого рішення
суду та протоколу про затримання, як
того вимагає чинне законодавство, та
більш того, під час затримання позивача
працівники правоохоронних органів не
представились, не надали жодного
документу щодо права затримання
ОСОБА_1, права приводу останнього до
суду та тримання його в пункті
тимчасового перебування іноземців і
осіб без громадянства, а також, на
момент затримання ОСОБА_1 (при
пред'явлені останнім паспорту
громадянина Грузії без наявності
відмітки щодо перетинання кордону з
Україною) працівниками правоохоронних
органів не було взято до уваги
твердження позивача, що він є
громадянином України, та має паспорт
громадянина України серії НОМЕР_1,
виданий Баранівським РВ УМВС України в
Житомирській області 31.01.2003 року.
Однак, з даного приводу іншим судом при
розгляді справи стосовно примусового
видворення громадянина Грузії ОСОБА_1 з
території України, були досліджені всі
істотні обставини щодо підстав
заявлення такого позову, та було
прийняте відповідне рішення, яким
позов Шевченківського РВ ГУ ДМС
України в місті Києві було задоволено
повністю та примусово видворено
громадянина Грузії ОСОБА_1 з території
Так, у постанові Шевченківського
районного суду м. Києва від 04.06.2014 року
Шевченківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
до відповідача громадянина Грузії
ОСОБА_1 про примусове видворення за
межі України було встановлено
Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, що відносно
громадянина Грузії ОСОБА_1,
Шевченківським РВ ГУ ДМС України в м.
Києві 16 січня 2014 року було складено
адміністративний протокол за ст. 203
КУпАП, в зв'язку з порушенням ст. 4
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства».
16 січня 2014 року Шевченківським РВ ГУДМС
України в м. Києві було прийнято
рішення про його примусове повернення
з України та заборону в'їзду на
територію України строком на три роки
до 15 січня 2017 року.

Між тим, громадянин Грузії ОСОБА_1
безпідставно перебуває на території
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства», іноземці та особи
без громадянства в'їжджають в Україну
за наявності визначеного цим Законом
чи міжнародним договором України
паспортного документа та одержаної у
встановленому порядку візи, якщо інше
не передбачено законодавством чи
міжнародними договорами України. Це
правило не поширюється на іноземців та
осіб без громадянства, які перетинають
державний кордон України з метою
визнання їх біженцями або особами, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту чи отримання
притулку.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону
визначено, що реєстрація іноземців та
осіб без громадянства, які в'їжджають в
Україну, здійснюється в пунктах
пропуску через державний кордон
України органами охорони державного
кордону. Відмітка про реєстрацію
іноземця або особи без громадянства в
паспортному документі та/або
імміграційній картці або інших
передбачених законодавством України
документах дійсна на всій території
України незалежно від місця
перебування чи проживання іноземця або
особи без громадянства на території
України.

За змістом ч. 1 ст. 30 цього ж Закону,
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органи
охорони державного кордону (стосовно
іноземців та осіб без громадянства, які
затримані ними у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України) або органи
Служби безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, а також беручи
до уваги, що відповідач не має дозволів
на право перебування на території
України, відносно нього були прийнятті
рішення про повернення та заборону
в'їзду в Україну, суд приходить до
висновку про наявність обґрунтованих
підстав вважати, що відповідач
ухиляється від виконання рішень про
його примусове повернення, що є
підставою для прийняття судом рішення
про примусове видворення відповідача
за межі України.

При цьому, в ході судового розгляду
справи не було встановлено обставин,
передбачених ст. ст. 30, 31 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства», які б виключали
прийняття судом рішення про примусове
видворення відповідача, про що
підтвердив останній в судовому
засіданні.

На підставі п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України суд
прийшов до висновку про звернення до
негайного виконання постанови про
примусове видворення відповідача.

В даному випадку позивачем не було
надано до матеріалів справи доказів що
скасування в апеляційному порядку
такої постанови Шевченківського
районного суду м. Києва від 04.06.2014 року
по справі № 761/16406/14-а, а отже остання є
чинною та підлягає до виконання.

З приводу зазначеного, відповідно до ч.
1 ст. 72 Кодексу адміністративного
судочинства України, обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрано
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, при розгляді Окружним
адміністративним судом м. Києва даної
адміністративної справи № 826/9339/14 (вх. №
14283) за позовом ОСОБА_1 до відповідача
Шевченківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
про скасування рішень, протоколу та
зобов'язання вчинити певні дії, суд не
досліджує повторно обставини, що були
досліджені та встановлені при розгляді
Шевченківським районним судом м. Києва
у справі № 761/16406/14-а за позовом
Шевченківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
до відповідача громадянина Грузії
ОСОБА_1 про примусове видворення за
межі України.

Крім цього, відповідно до пункту 18
Постанови пленуму Вищого
адміністративного суду України від
25.06.2009 р. № 1 «Про судову практику
розгляду спорів щодо статусу біженця
та особи, яка потребує додаткового або
тимчасового захисту, примусового
повернення і примусового видворення
іноземця чи особи без громадянства з
України та спорів, пов'язаних із
перебуванням іноземця та особи без
громадянства в Україні», необхідність
заборони в'їзду в інтересах
забезпечення безпеки України або
охорони громадського порядку
визначається компетентними державними
органами та має превентивний характер,
який не потребує обов'язкової
наявності порушень законодавства
особами, яким заборонено в'їзд.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Також, з даного приводу позивачем не
було надано до матеріалів справи
жодних доказів оскарження ОСОБА_1 дій
працівників Шевченківського РУ ГУМВС
України в місті Києві щодо затримання
позивача з метою перевірки документів
та складення адміністративного
протоколу за ст. 173 КУпАП на громадянина
Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
наслідками встановлення
безпідставного перебування останнього
на території України, та жодних доказів
щодо прийняття судами будь-яких рішень
з приводу зазначеного.

Проте як навпаки, що було зазначено
вище, та не було спростовано
представником позивача, громадянин
Грузії ОСОБА_1 без зауважень отримав
копію зазначеної постанови про
накладення адміністративного
стягнення та сплатив штраф у розмірі 119
гривень, чим відповідно визнав свою
провину.

Посилання представника позивача на те,
що громадянин Грузії ОСОБА_1 (паспорт
громадянина Грузії НОМЕР_2) є також
громадянином України, та має паспорт
громадянина України серії НОМЕР_1,
виданий Баранівським РВ УМВС України в
Житомирській області 31.01.2003 року, суд до
уваги приймає, однак наголошує на тому,
що по-перше, ОСОБА_1 при перевірці його
документів, що посвідчують особу,
працівникам Шевченківського РУ ГУМВС
України в місті Києві було пред'явлено
виключно паспорт громадянина Грузії
НОМЕР_2, в якому був відсутній даташтамп
про в'їзд в Україну, що свідчить про
нелегальний перетин державного
кордону України, оскільки, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 12 Закону
України «Про прикордонний контроль»,
відмітка про перетинання державного
кордону проставляється у паспортних
документах іноземців незалежно від
місця перетинання ними державного
кордону України, та по-друге, як вже
було зазначено вище, в України
заборонене подвійне громадянство, та
це чітко передбачено нормами: статті 4
Конституції України, яка говорить, що в
Україні існує лише єдине громадянство;
статті 2 Закону України «Про
громадянство України», що передбачає
принцип єдиного громадянства в
Україні; та статті 19 вищезазначеного
Закону України «Про громадянство
України», яка встановлює
відповідальність у вигляді втрати
громадянства України в разі
добровільного отримання громадянства
іншої держави громадянином України, що
досяг 18-річного віку.

Тобто, у всіх правовідносинах з
органами державної влади, в даному
випадку з Шевченківським РУ ГУМВС
України в місті Києві та з
Шевченківським РВ ГУ ДМС України в м.
Києві, позивачем на підтвердження
особи надавався виключно паспорт
громадянина Грузії НОМЕР_2 (який не
містив передбаченого законом
відповідного штампу про перетинання
кордону України), а відповідно і всі
подальші адміністративні та інші
заходи (процесуальні дії) відносно
ОСОБА_1 вчинялися як до громадянина
іншої держави (в даному випадку Грузії),
що порушив законодавчо встановлені
вимоги перетинання кордону із
Україною, та відповідні обставини з
даного приводу були встановлені
постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 04.06.2014 р. у справі №
761/16406/14-а (що є чинною на час розгляду
судом даної адміністративної справи).

З наведеного вище та наявних у справі
доказів вбачається, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є безпідставними та останні не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, позивач не довів суду
обґрунтованості заявлених ним
позовних вимог, що були спростовані
наявними у справі доказами та нормами
наведеного законодавства (чинного на
час виникнення спору), зважаючи на що,
суд дійшов до висновку про наявність
підстав для відмови в
адміністративному позові.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В адміністративному позові
відмовити.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 27.11.2014 р.