Справа № 2а-449/58/13
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року

Справа № 876/5182/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області на постанову Перемишлянського
районного суду Львівської області від
19 лютого 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

позивач 06.03.2009 року звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області в якому просила
визнати дії відповідача
неправомірними, стягнути з останнього
недоплачену щомісячну державну
соціальну допомогу до пенсії за період
з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року, зобов'язати
нарахувати щомісячну державну
соціальну допомогу відповідно до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» в подальшому при
нарахуванні пенсій.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 19 лютого 2013
року позовні вимоги задоволено
частково, зобов`язано управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії в розмірі 30% від
мінімальної пенсії за віком на користь
позивача за період з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року із врахуванням ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» та Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», в задоволені решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає постанову суду
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ст. 7
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Управління Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області здійснює свої повноваження по
ефективному використанню коштів
Пенсійного фонду України, реалізація
нормативних приписів і пенсійних
програм здійснюється шляхом
фінансування пенсійних виплат за
рахунок чітко визначених прибутковою
частиною бюджету Пенсійного фонду
України джерел і відповідно до
конкретних напрямів витратної частини
бюджету Пенсійного Фонду України.

Крім того, апелянт вказує, що судом
першої інстанції неправильно
застосовано положення ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки ч.3 ст.28 даного Закону
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений на рівні
прожиткового мінімуму, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно із Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».
Апелянт зазначає, що законодавством не
прийнято жодного нормативного акту на
виконання вказаних вимог Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», не визначено на законодавчому
рівні за рахунок яких коштів і джерел, в
якому порядку, яким чином обчислювати
вказаний розмір.

Тому просить постанову суду першої
інстанції скасувати та в скасованій
частині постановити нове рішення, яким
в позові відмовити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення.

Згідно ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, а відтак має право на
встановлене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії.

Щодо вимог позивача за 2006 рік, то суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку, що вони задоволенню не
підлягають, оскільки Законом України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» було встановлено обмеження щодо
подібної допомоги, яке на предмет
конституційності не розглядалось та
неконституційним визнано не було.

Згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30%
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої у 2007 році визначається
прожитковим мінімумом для осіб, які
втратили працездатність, що
урегульовано ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Статтею 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
встановлено, що прожитковий мінімум
осіб, які втратили працездатність,
встановлюється на рівні: з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1
жовтня - 411 гривень. Разом з тим, дія норм
п. 12 ст. 71 і ст. 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
які передбачали вищевказані виплати,
була призупинена.

09 липня 2007 року рішенням
Конституційного Суду України за № 6-рп
у справі за конституційним поданням 46
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36,
частини другої статті 56, частини другої
статті 62, частини першої статті 66,
пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46
статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» (справа про соціальні
гарантії громадян) визнано такими, що
не відповідають Конституції (є
неконституційними) положення п. 12 ст. 71,
ст. 111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік». З цього
резюмується висновок, що зупинення
законом про Державний бюджет України
дії інших законів України щодо надання
пільг, компенсацій і гарантій, внесення
змін до інших законів України,
встановлення іншого (додаткового)
правового регулювання відносин, ніж
передбачено законами України, не
відповідає статтям 1, 3, частині другій
статті 6, частині другій статті 8,
частині другій статті 19, статтям 21, 22,
пункту 1 частини другої статті 92,
частинам першій, другій, третій статті
95 Конституції України.

Разом з тим, судом першої інстанції
враховано посилання відповідача на
пропущення позивачем строку звернення
до адміністративного суду, який
передбачений ч.2 ст.99 КАС України (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин).

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин),
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Зважаючи на те, що підвищення до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком не нараховувалось відповідачем в
2007 року, то в даному випадку судом
першої інстанції застосовано річний
строк звернення до суду відповідно до
ст.99 КАС України, оскільки
законодавством інших строків з цього
приводу не встановлено (в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин).

Колегія суддів зазначає, що оскільки
стосовно не нарахованих пенсій ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин, слід застосовувати
річний строк звернення до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що в частині позовних вимог за 2007 рік
слід відмовити, оскільки позивачем
пропущено річний строк звернення до
суду, а, отже, вказані вимоги є
безпідставними.

Що стосується вимог позивача за 2008 рік,
то суд першої інстанції вірно виходив з
того, що рішення Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, у
відповідності до якого положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік», що обмежувало дію
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» визнано
неконституційним, відтак починаючи з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області, обов'язок щодо
нарахування і виплати спірної допомоги
правильно покладено на відповідача у
справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також звертає увагу, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбаченого Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії, не може
бути причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З врахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області - залишити без задоволення, а
постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 19 лютого 2013
року у справі № 2а-449/58/13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

І.В. Глушко