Справа № 820/15566/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 р. Справа №
820/15566/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ТОВ "ВИРОБНИЧА ОРГАНІЗАЦІЯ
"ХАРКІВ" на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
24.09.2014р. по справі № 820/15566/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до ТОВ "ВИРОБНИЧА ОРГАНІЗАЦІЯ
"ХАРКІВ"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Харківське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просить стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробнича
організація "Харків" на користь
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
54000,00 грн. та пені у розмірі 2570,40 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014року
адміністративний позов Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задоволено. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробнича
організація "Харків" на користь
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
54000,00 грн. та пені у розмірі 2570,40 грн.

ТОВ "Виробнича організація "Харків" , не
погодившись з постановою суду першої
інстанції, подало апеляційну скаргу в
якій просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
24.09.2014року, прийняти нове рішення , яким
відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга розглядається
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши доводи апеляційної
скарги, постанову суду першої
інстанції, розглянувши надані письмові
докази в їх сукупності, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
органи, які можуть сприяти
працевлаштуванню, не повідомлялись
відповідачем належним чином про
наявність вакансій у липні, вересні,
жовтні 2013 року, тобто відповідачем не
були виконані вимоги Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо прийняття
заходів для працевлаштування
інвалідів у повному обсязі.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
щодо задоволення позовних вимог,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається , що
відповідно до форми 10-ПІ "Звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів" за 2013 рік середньо облікова
чисельність штатних працівників
облікового складу підприємства -
становила 240 особа.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" норматив для
працевлаштування інвалідів на
підприємстві відповідача у 2013 році
складає 10 робочих місць.

Відповідно звіту відповідача середньо
облікова чисельність інвалідів -
штатних працівників на підприємстві
становить 6 осіб, які мали інвалідність.

Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", встановлено, що для
підприємств (об'єднань), установ і
організацій незалежно від форми
власності і господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від загальної чисельності працюючих, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 Закону встановлено, що
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 .цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України

З аналізу положень Закону України
"Про основи соціальної захищеності і
інвалідів в Україні" витікає, що
підприємства самостійно займаються
працевлаштуванням інвалідів в
порядку ст.18 Закону, при цьому ст.18
Закону встановлено, що підприємства
повинні надавати державній службі
зайнятості інформацію, необхідну для
організації працевлаштування
інвалідів.

Наказом Державного комітету
статистики № 420 від 19.12.2005 р.,
затверджена форма статистичної
звітності № 3-ПН "Звіт про наявність
вакансій", яка подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості.

Форма статистичної звітності № 3-ПН
"Звіт про наявність вільних робочих
місць (вакантних посад)", подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості у
відповідності до ст. 20 Закону України
«Про зайнятість».

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, які
спрямовані на припинення
правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані за порушення
правил, встановлених законодавчими
актами.

Колегія суддів зазначає, що згідно
відповідно до ст. 218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Як вбачається з наданих відповідачем
до апеляційної скарги звітів по формі
3-ПН у 2013р. підприємство щомісячно на
протязі всього 2013р. повідомляло
Харківській міський центр зайнятості
про наявність вільних робочих місць та
про потребу у працівниках, в тому числі
і інвалідах.

Однак відповідачем були виконані
вимоги Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" щодо прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів.

Доказів, які б свідчили про те, що
підприємство відмовило у прийнятті на
роботу інвалідам, які безпосередньо
зверталися до підприємства
відповідача або які були направлені
центром зайнятості, позивачем не були
представлені і у справі відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що відсутні підстави
для стягнення з відповідача штрафних
санкцій за нестворені робочі місця для
працевлаштування інвалідів у 2013р., тому
позовні вимоги не правомірні, не
обґрунтовані та не підлягають
задоволенню.

При винесені оскаржуваного рішення
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню відповідно
положень ст. 202 КАС України з прийняттям
нової постанови про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ "ВИРОБНИЧА
ОРГАНІЗАЦІЯ "ХАРКІВ" задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014р. по
справі № 820/15566/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Бартош Н.С. Повний текст постанови
виготовлений 25.11.2014 р.