Справа № 815/2397/14
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2397/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Харченко Ю. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Берекет Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2014
року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН" до
Державної податкової інспекції у
Біляївському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача, в якому просив скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Біляївському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 20.03.2013р. № щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у
загальному розмірі 130002,00грн., з яких
86668,00грн. - основний платіж, 43334,00грн. -
штрафні (фінансові) санкції, та №
щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств у загальному
розмірі 136500,00грн., з яких 91000,00грн. -
основний платіж, 45500,00грн. - штрафні
(фінансові) санкції. Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що відповідачем було
проведено перевірку підприємства,
складено акт, на підставі якого
прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення. Позивач вважає,
що вони прийняті з порушенням норм
податкового законодавства, а тому
звернувся до суду про їх скасування.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
позивач надав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Особи, що беруть участь у справі, про
дату, час і місце судового розгляду
були сповіщені належним чином
відповідно до ст. 34-39 КАС України, в
судове засідання не з'явились,
враховуючи що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 15.02.2013р. по 21.02.2013р. на
підставі Наказу ДПІ у Біляївському
районі Одеської області ДПС від 11.02.2013р.
№80, та відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20,
п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового
кодексу України, на підставі
службового посвідчення серії ОД №102376,
виданого ДПІ у Біляївському районі
Одеської області, посадовою особою
відповідача, проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Блек Сі Лайн» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам із контрагентом ТОВ
«Віді-Пром» за період з 01.10.2012року по
31.12.2012року.

За наслідками вказаної перевірки ДПІ у
Біляївському районі Одеської області
Державної податкової служби складено
Акт №405/22/37136804 від 28.02.2013р. «Про
проведення документальної невиїзної
перевірки ТОВ «Блек Сі Лайн» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам із
контрагентом ТОВ «Віді-Пром» за період
з 01.10.2012року по 31.12.2012року», у висновках
якого наголошено, що Товариством
занижено податок на прибуток на
загальну суму 91000грн., у т.ч. за ІV
квартал 2012р. на суму 91000грн., внаслідок
чого порушено вимоги п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14,
п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, а також
занижено податок на додану вартість у
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 86668грн, у т.ч. за жовтень 2012р. - у
сумі 27643грн., за листопад 2012р. - у сумі
42693грн., за грудень 2012р. - у сумі 16332грн.,
внаслідок чого порушено вимоги п.п.198.1,
198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України.

На підставі складеного Акта перевірки
№405/22/37136804 від 28.02.2013р. ДПІ у
Біляївському районі Одеської області
ДПС 20.03.2013р. винесено податкові
повідомлення-рішення № щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у
загальному розмірі 130002,00грн., з яких
86668,00грн. - основний платіж, 43334,00грн. -
штрафні (фінансові) санкції, та №
щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств у загальному
розмірі 136500,00грн., з яких 91000,00грн. -
основний платіж, 45500,00грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "БЛЕК СІ ЛАЙН"
необґрунтовані, документально не
підтверджені, не ґрунтуються на
положеннях чинного податкового
законодавства, а тому задоволенню не
підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до ст. 75 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.
Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Згідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Для операцій із
ввезення на митну територію України
товарів датою виникнення права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту є дата сплати податку за
податковими зобов'язаннями згідно з
пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а
для операцій з постачання послуг
нерезидентом на митній території
України - дата сплати (нарахування)
податку за податковими зобов'язаннями,
що були включені отримувачем таких
послуг до податкової декларації
попереднього періоду. Датою виникнення
права орендаря (лізингоотримувача) на
збільшення податкового кредиту для
операцій фінансової оренди (лізингу) є
дата фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.
Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами). Для товарів/послуг,
постачання (придбання) яких
контролюється приладами обліку, факт
постачання (придбання) таких
товарів/послуг засвідчується даними
обліку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Крім того, положеннями ст. 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, видаткові накладні,
податкові накладні, акти
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. З
урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Необхідною умовою для цього є
факт придбання товарів (послуг) із
метою їх використання в господарській
діяльності. За відсутності факту
придбання товарів (послуг) відповідні
суми не можуть включатися до складу
податкового кредиту навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів. Визначальною має бути
подія, підтверджена документально. При
цьому, документи мають бути складені
особою, діяльність якої, безумовно,
здійснюється в межах правової
відповідальності, яку можливо
ідентифікувати, відповідальною за
здійснення господарської операції та
під час здійснення господарської
операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704) первинні документи повинні
мати такі обов'язкові реквізити:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ,
назва документа (форми), дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Згідно до п. 2.15, п. 2.16 Положення первинні
документи підлягають обов'язковій
перевірці працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто перевіряється наявність
у документі обов'язкових реквізитів та
відповідність господарської операції
чинному законодавству, логічна ув'язка
окремих показників. Забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Таким чином, із системного аналізу вище
окреслених законодавчих положень
вбачається, що будь-які документи (у
тому числі договори, накладні, рахунки,
акти приймання - передачі товарів
(робіт, послуг), тощо), мають силу
первинних документів лише у разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності усіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Відтак, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток мають бути фактично здійснені
і підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. При цьому, за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі, якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів чи сплати грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи
підставою для встановлення факту
заниження ТОВ «БЛЕК СІ ЛАЙН» податку на
прибуток на суму 91000грн., та податку на
додану вартість на суму 86668грн.,
слугували правовідносини в межах
фінансово-господарських операцій між
ТОВ «БЛЕК СІ ЛАЙН» та ТОВ «Віді-Пром».

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що між ТОВ «БЛЕК СІ ЛАЙН»
(Замовник) та ТОВ «Віді-Пром»
(Виконавець), був укладений Договір про
надання послуг по сервісному
технічному обслуговуванню і ремонту
автотранспорту №570 від 28.09.2012р., згідно
з п.п.1.1, 1.2 якого Замовник доручає, а
Виконавець бере на себе зобов'язання
надавати послуги по сервісному
обслуговуванню, поточному та
непередбачуваному ремонту (дрібний
ремонт, діагностика, розвал сходження,
заміна масла, заміна фільтрів, заміна
гальмівних колодок, очищення-промивка
інжекторних систем транспортних
засобів) автотранспорту Замовника, на
Станції технічного обслуговування
Виконавця за адресою:
вул.Енергетиків,11, с.Усатове,
Біляївський район, Одеська область.
Результати наданих послуг за Договором
підтверджуються актом виконаних робіт
встановленого чинним законодавством
зразка. Відповідно до п.п.2.1, 2.3-2.6
означеного Договору автомобіль
приймається в ремонт або на технічне
обслуговування від Замовника тільки
при наявності техпаспорта на
автомобіль. Повноваження представника
Замовника належним чином оформленого
доручення, встановленого чинним
законодавством зразка. Виконавець
здійснює послуги, замовлені Замовником
у заявці на обслуговування,
позачергово, на умовах попередньої
домовленості. Якщо в ході виконання
робіт встановлено, що з метою
забезпечення безпеки керування
автомобілем необхідно надати
додатковий обсяг послуг та вартість, у
зв'язку з цим, збільшується, Виконавець
повинен узгодити необхідність надання
цих послуг, замовлення додаткових
запасних частин, і загальну вартість
послуг з Замовником. У разу відмови
Замовника від цього додаткового обсягу
послуг, Виконавець знімає із себе
відповідальність за безпеку керування
автомобілем та гарантії на надані
роботи. Строки надання послуг
обумовлюються нормативними
документами компаній виробників
автомобілів, і фіксуються у письмовій
формі при оформленні заявки на
обслуговування. Підпис Замовника в
заявці на обслуговування є офіційним
підтвердженням його згоди зі всіма
пунктами заявленого обслуговування
або ремонту (обсягом послуг, їх
вартістю і терміном надання) (т. 1
а.с.48-53).

Надані позивачем - ТОВ «Блек Сі Лайн» на
підтвердження реальності та
фактичності виконання господарських
операцій з контрагентом - ТОВ
«Віді-Пром» та наявні у матеріалах
справи первинні документи, а саме:
видаткові накладні, податкові
накладні, рахунки-фактури, акти
здачі-приймання робіт (надання послуг)
(т. 1 а.с. 55-74, т. 2 а.с. 30-39), не відповідають
вимогам ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999року
№996-XIV (зі змінами та доповненнями), а
також Положенню про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженому
Наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995р. за №168/704 (зі змінами та
доповненнями), оскільки з означених
документів, не можливо встановити які
саме роботи (послуги), в якому, зокрема,
обсязі, були надані, та яким чином
визначалися та вираховувалися їх
вартісні показники.

До того ж, наявні у матеріалах справи
видаткові накладні, податкові
накладні, рахунки-фактури, в порушення
приписів статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», не містять
вказівок на посади, прізвища та
ініціали повноважних осіб ані з боку
ТОВ «Блек Сі Лайн», ані з боку його
контрагента ТОВ «Віді-Пром», якими їх
підписано, що відповідно унеможливлює
ідентифікувати означених осіб, котрими
підписано вказані документи.

Окрім того, у висновках наявного у
матеріалах справи Акта ДПІ у
Шевченківському районі м.Києва ДПС від
24.12.2012р. №2260/22-90/38204471 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Віді-Пром» щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків їх реальності
та повноти відображення в обліку за
жовтень 2012р.», встановлено відсутність
об'єктів оподаткування, які підпадають
під визначення ст.22, ст.185, п.п.198.3, 198.6
ст.198 Податкового кодексу України, по
операціях з придбання товару (робіт,
послуг) у підприємств-постачальників,
та операціях з продажу даних товарів
(робіт, послуг) підприємствам-покупцям
за жовтень 2012р., у зв'язку з чим
задекларований податковий кредит ТОВ
«Віді-Пром», на підставі податкових
накладних та вантажно-митних
декларацій від
підприємств-постачальників за жовтень
2012р., сформований неправомірно та
перевіркою не підтверджено, з огляду на
те, що правочини укладені між ТОВ
«Віді-Пром» та контрагентами-покупцями
здійснені без мети настання реальних
наслідків, що свідчить про те, що
означені правочини, відповідно до п.п.1,2
ст.215, п.5 ст.203 Цивільного кодексу
України, є нікчемними і в силу ст.216
Цивільного кодексу України не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю (т. 1
а.с. 220-229).

Крім того, як зазначено у Акті ДПІ у
Шевченківському районі м.Києва ДПС від
24.12.2012р. №2260/22-90/38204471, керівником і
головним бухгалтером ТОВ «Віді-Пром» є
ОСОБА_2, котрий, з приводу причетності
до діяльності ТОВ «Віді-Пром», у своїх
письмових поясненнях зазначив, що
почув про дане Товариство вперше від
співробітників податкової міліції. Ні
засновником, ні бухгалтером, ні
керівником ТОВ «Віді-Пром» він не
являється і ніколи таких посад не
обіймав, підприємницькою, комерційною
діяльністю не займався. Статутний фонд
підприємства не утворював, статут не
складав, печатки підприємства не
отримував, та не має. Місцезнаходження
ТОВ «Віді-Пром» ОСОБА_2 не відомо,
оскільки чує про нього вперше. Ніколи і
нікому не доручав робити будь-які дії,
що стосується даного підприємства від
свого імені. Банківських рахунків не
відкривав, бухгалтерської, податкової
звітності не вів і до контролюючих
органів не надавав (т. 1 а.с. 222).

При цьому, в матеріалах справи відсутні
доказ на підтвердження оскарження чи
визнання протиправними вищеозначених
висновків Акта ДПІ у Шевченківському
районі м.Києва ДПС від 24.12.2012р.
№2260/22-90/38204471 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Віді-Пром».

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що ТОВ «Віді-Пром»,
податкові накладні якого слугували
підставою для формування позивачем - ПП
«Блек Сі Лайн» податкового кредиту,
зареєстровано в Єдиному державному
реєстрі підприємств та організацій
України і Реєстрі платників податку на
додану вартість, за зверненням
невстановленої особи від імені особи,
яка заперечує свою участь у створенні
та діяльності даного Товариства,
зокрема, й у підписанні будь-яких
первинних документів, а відтак
виписані від її імені податкові
накладні апріорі не можна вважати
належно оформленими та підписаними
повноважною особою звітними
документами, які посвідчують факт
придбання товарів, робіт чи послуг, а
тому віднесення відображених у них сум
ПДВ до податкового кредиту, є
безпідставним.

Таким чином, господарські операції між
позивачем - ТОВ «Блек Сі Лайн» та ТОВ
«Віді-Пром», не мали реального
характеру, а їх виконання оформлено
суто документально, без мети реального
настання правових наслідків, а тому
донарахування ДПІ у Біляївському
районі Одеської області ДПС позивачу
суми податку на прибуток у розмірі
91000грн. та донарахування податку на
додану вартість у сумі 86668грн. є
правомірним.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
приймаючи оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідач діяв у
межах та у спосіб, наданих йому
повноважень, жодних порушень норм
податкового законодавства не допустив,
доводи позивача не спростовують
правомірність винесення оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, у
зв`язку з чим суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що постанова Одеського окружного
адміністративного суду ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають значення для вирішення спору,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін, якщо судом
першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ
ЛАЙН" - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів.
Особи, які брали участь у справі, однак
не були присутні у судовому засіданні
апеляційної інстанції, мають право
подати касаційну скаргу протягом 20
днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча суддя:
О.А. Шевчук

Суддя:
Л.Є. Зуєва

Суддя:
А.Г.
Федусик