Справа № 826/16059/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2014 року №
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Приватного підприємства
"Про-пре" до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень-
20 жовтня 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Приватне підприємство «Про-Пре» (далі
по тексту - позивач) звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
по тексту - відповідач) в якому просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення від 02
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 05 листопада 2014 року, яке
відкладалось на 17 листопада 2014 року у
зв'язку з необхідністю отримання
додаткових доказів по справі.
У судовому засіданні 17 листопада
2014 року представник позивача підтримав
адміністративний позов, просив суд
задовольнити його. Представник
відповідача заперечив проти позовних
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що на
підставі направлення № 600/26-58-22-08-09 від
30 травня 2014 року згідно із
підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78,
підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 та
пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу
України та відповідно до наказу ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві 30 травня 2014 року за № 1360,
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка Приватне
підприємство «Про-Пре» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість та податку на прибуток при
взаємовідносинах з товариством з
обмеженою відповідальністю «Логістікс
січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, за
результатом якої складено акт
перевірки від 13 червня 2014 року №
2689/26-58-22-08-11/30679531.
Як висновок проведеної перевірки
встановлено наступні порушення:
- пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів
201.4, 201.6, 201.10 статі 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
грн., в т.ч. по періодам: квітень 2013 року
в сумі ПДВ 360,00 грн.; травень 2013
в сумі ПДВ 5333,00 грн.; серпень 2013 року в
сумі ПДВ 9500,00 грн.; вересень 2013 року в
- підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті
139 Податкового кодексу України в
результаті чого в результаті чого
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток у
Податковим повідомленням -
рішенням Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 02 липня 2014 року № 8
Приватному підприємству «Про-Пре»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 79413,00 грн., в тому числі: за
основним платежем - 63530,00 грн., за
штрафними санкціями - 15883,00 грн.

Податковим повідомленням - рішенням
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 02
липня 2014 року № Приватному
підприємству «Про-Пре» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 75441,00 грн., в
тому числі: за основним платежем - 60353,00
грн., за штрафними санкціями - 15088,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками
Акта перевірки та прийнятими на його
підставі податковим повідомленням -
рішенням й мотивує позовні вимоги тим,
що відповідачем не наведено жодного
доказу на підтвердження нереальності
господарських відносин між ним та ТОВ
«Логістікс Плюс».

Заперечення відповідача, співпадають з
висновками акта від 13 червня 2014 року
№ 2689/26-58-22-08-11/30679531.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між позивачем та ТОВ «Логістікс Плюс»,
обставини використання придбаних
товарів у власній господарській
діяльності позивача, встановити
спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарської операції (зокрема, чи
були платниками податку на додану
вартість).

Матеріали справи свідчать, що 07 травня
2013 року між позивачем (Замовник) та ТОВ
«Логістікс Плюс» (Виконавець) укладено
Договір № 07/05/13 про надання платних
послуг, за умовами якого Замовник
доручає Виконавцеві, а Виконавець бере
на себе зобов'язання з надання послуг
із нанесення логотипу на корок для ПЕТ
пляшок, які відповідають вимогам
технічних умов (ТУ) або державним
стандартам (ДСТУ), діючим на території
України, в порядку, кількості, обсязі та
вартості згідно з умовами Договору та
Додатками до нього, які є невід'ємною
частиною Договору.

Розділом 2 цього Договору визначено, що
Виконавець із урахуванням п. 1.1 цього
Договору бере на себе зобов'язання щодо
надання таких послуг: обробити
отриману інформацію та знайти
найвигідніший варіант для виконання
зобов'язання, надати відомості про
наявність кольору краски, терміну
виконання замовлення; . Виконавець
приступає до виконання робіт по цьому
Договору не пізніше одного дня з
моменту отримання від Замовника
вихідних даних, необхідних
характеристик та іншої інформації щодо
завдання, визначеного в п. 1.1 цього
Договору; якщо в процесі виконання
роботи Виконавець з'ясує недоцільність
подальшого надання послуг, Виконавець
вправі призупинити їх, повідомивши про
це Замовника в дводенний термін після
призупинення.

Замовник зобов'язаний надати
Виконавцеві вихідні дані, необхідні
характеристики й іншу інформацію щодо
виконання зобов'язання, визначеного п.
1.1 цього Договору, у строк не пізніше
одного дня з моменту підписання
Додатку з обумовленими умовами.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що
оплату за надані послуги згідно з
умовами цього Договору Замовник
повинен перерахувати на розрахунковий
рахунок Виконавця в повному обсязі, з
моменту підписання акту
приймання-передачі виконаних послуг.

Згідно Додатків № 1, 2, 3, 4 сторонами
деталізований перелік послуг із
нанесення логотипу на корок для ПЕТ
пляшок SC-201, SC-501 (аркуш справи 111-114).

За результатом отриманих послуг із
нанесення логотипу на корок для ПЕТ
пляшок SC-201, SC-501 між позивачем та ТОВ
«Логістікс Плюс» підписані акти
здачі-прийняття робіт від 15 травня 2013
року № 3, від 20 травня 2013 року № 5, від 30
травня 2013 року № 12, від 24 травня 2013
року № 7, від 31 липня 2013 року № 31, від 30
серпня 2013 року № 19, від 23 вересня
2013 року № 15, від 27 вересня 2013 року № 21.

В свою чергу, ТОВ «Логістікс Плюс»
вписано на адресу ПП «Про - Пре»
наступні податкові накладні: 15 травня
2013 року № 3 на суму 54900,00 грн., від 20
травня 2013 року № 5 на суму 54600,00 грн., від
30 травня 2013 року № 12 на суму 48000,00 , від 24
травня 2013 року № 7 на суму 54600,00 грн., від
31 липня 2013 року № 31 на суму 32000,00 грн.,
від 30 серпня 2013 року № 19 на суму 57000,00
грн., від 23 вересня 2013 року № 15 на суму
41600,00 грн., від 27 вересня 2013 року № 21 на
суму 32000,00 грн.

Оплата за надані послуги здійснювалась
в порядку безготівкового розрахунку,
що підтверджують відповідні копії
платіжних доручень від 19 квітня 2013 року
№ 110, від 14 червня 2013 року № 186, від 03
липня 2013 року № 211, від 12 липня 2013 року №
221, від 15 липня 2013 року № 225, від 16 липня
2013 року № 228, від 19 червня 2013 року № 235,
від 02 серпня 2013 року № 252, від 05 серпня
2013 року № 254, від 21 серпня 2013 року № 271,
від 29 серпня 2013 року № 273, від 16 вересня
2013 року № 288, від 04 жовтня 2013 року
№ 313, від 01 жовтня 2013 року № 306, від 07
жовтня 2013 року № 315, від 10 жовтня
2013 року № 318, від 10 жовтня 2013 року № 319,
від 10 жовтня 2013 року № 320, від 30
жовтня 2013 року № 332, від 22 травня 2013 року
№ 45, від 23 травня 2013 року № 47, від 27
травня 2013 року № 48, від 27 червня 2013 року
№ 51, від 16 грудня 2013 року.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

З аналізу статті 198 Податкового
кодексу України вбачається, що
визначальним фактором для формування
податкового кредиту платником податку
на додану вартість є відповідність
податкової накладної порядку її
заповнення та подальше використання
придбаних товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Як вбачається з обставин справи,
позивачем задекларовано податок на
додану вартість за перевіряємий період
на підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ «Логістікс Плюс» у
зв'язку з придбанням товарів.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України дою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження податковими
накладними або оформлення з порушенням
вимог чи не підтвердження митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6
статті 198).

За приписом пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагент позивача - ТОВ «Логістікс
Плюс» - був зареєстрований як платник
податку на додану вартість у
встановленому законодавством порядку,
а тому мав право нараховувати податок
на додану вартість та складати
податкові накладні на кожну поставку
послуг; в свою чергу, податкові
накладні, на підставі яких позивач
формував податковий кредит, та копії
яких знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України.

Вирішуючи питання про реальність
операцій з надання послуг й питання
використання їх у власній
господарській діяльності, суд звертає
увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
господарську діяльність як діяльність
особи, що пов'язану з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямовану на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що Приватне
підприємство «Про-Пре» здійснює
зовнішньоекономічну діяльність, за
видом оптова торгівля.

Позивач зазначає, що за підсумками 2012
року за видом діяльності УКТЗЕД 392350
визнано Імпортером року за критеріями
«Максимальний об'єм імпорту»,
«Кількість номенклатури імпорту» та
«Географія», що підтверджується
відповідним Сертифікатом (копія
міститься в матеріалах справи).

Товар (пробку поліетиленову), на який
товариством з обмеженою
відповідальністю «Логістікс Плюс» в
рамках виконання Договору про надання
платних послуг № 07/05/13 від 07 травня 2013
року було здійснено нанесення
логотипів, приклади яких були оглянуті
судом у судовому засіданні 17 листопада
2014 року, Приватне підприємство
«Про-Пре» отримало за Контрактом №
05/04/04 від 04 квітня 2005 року від Компанії
Byars Industries Poland Sp.z.o.o. (Польща) з оплатою
мита та ПДВ на митниці відповідно до
законодавства. Копії митних декларацій
надані позивачем.

Доставка вказаного товару за маршрутом
Michalov (Польща) - Київ (Україна) здійснено
за Договором № 11/13 на перевезення та
транспортно-експедиційне
обслуговування вантажів від 14 березня
2013 року (відповідний договір та
платіжні доручення містяться в
матеріалах справи).

В ході виконання Договору про надання
платних послуг № 07/05/13 від 07 травня 2013
року Виконавець (ТОВ «Логістікс Плюс»)
забирав товар (пробку поліетиленову)
власним транспортом зі складу
Приватного підприємства «Про-Пре» за
адресою: місто Київ, вул. Радищева, 3;
після виконання послуг за цим
Договором повертав товар власним
транспортом на той же склад.

З вказаного складу пробка вже із
нанесеним на неї логотипом
поставлялася Приватним підприємством
«Про-Пре» покупцям, з вивезенням
транспортом покупців (і (копії деяких
договорів поставки и та видаткових
накладних із довіреностями містяться в
матеріалах справи).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що операції позивача з ТОВ «Логістікс
Плюс», здійснені в межах господарської
діяльності, є реальними, відповідають
дійсному економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

При вирішенні даного спору суд
притримується позиції, що у разі якщо
на час здійснення господарських
операцій, за якими податковий орган не
визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальники були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Судом також враховано вимоги статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців".

Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій ТОВ «Логістікс
Плюс» був зареєстрований як юридична
особа в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Доказів на підтвердження того, що
контрагент позивача не мав
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірним
операціям, та доказів відсутності
фактичних дій, спрямованих на
виконання взятих зобов'язань,
відповідачем до суду не надано.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні. Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах. Доводи ж
податкового органу про отримання
платником необґрунтованої податкової
вигоди мають ґрунтуватись на
сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
включення понесених витрат до складу
валових витрат та формування
податкового кредиту. Разом з тим, у
справі, що переглядається, податковим
органом не доведено існування таких
обставин.

Суд не приймає доводи відповідача про
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість ТОВ «Логістікс
Плюс», оскільки на момент здійснення
господарських операцій позивача із
контрагентом, свідоцтво платника ПДВ
було чинним, позаяк анульоване 28
березня 2014 року.

Разом з тим, посилання податкового
органу на протокол допиту директора
ТОВ «Логістікс Плюс» ОСОБА_1 не є
належним доказом факту відсутності
його наміру створювати підприємство в
розумінні статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивачем правомірно сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Логістікс Плюс», а
висновки Акта перевірки про порушення
позивачем норм Податкового кодексу
України та заниження податку на додану
вартість є помилковими, відтак
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість з
урахуванням штрафних санкцій є
протиправним.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 02 липня 2014
року № 8 підлягає скасуванню.

Щодо обґрунтованості прийняття
податкового повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 02
липня 2014 року № суд зазначає
наступне.

У відповідності до частини 2 статті 8
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі по
тексту - Закон № 996-XIV) питання
організації бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Відповідно до частини 1, 2 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні облікові документи можуть
бути складені на паперових носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

В свою чергу, стаття 135 Податкового
кодексу України встановлює порядок
визначення доходів та їх склад, який є
основою класифікації доходів платника
податку, відображається у розрахунках
до декларації з податку на прибуток
підприємства і є уніфікованим
переліком, яким керуються як платники
податку, так і податкові органи.

До числа доходів, що враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
відносяться доходи від операційної
діяльності та інші доходи. Вони
визначаються на основі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку та інших документів, визначених
Податковим кодексом у розділі II.

Пунктом 135.2. статті 135 Податкового
кодексу України встановлено, що доходи
платника податків визначаються на
основі первинних документів, завданням
яких у податкових відносинах є
підтвердження факту отримання доходів.
Порядок ведення та зберігання таких
документів визначається правилами
ведення бухгалтерського обліку.
Головними документами при цьому
виступають рахунки-фактури, накладні,
товарно-транспортні накладні, акти
виконання робіт, виписки із
банківських рахунків, прибуткові
касові ордери та ін. статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від 17
червня 1999 р. № 996 встановлює, що
первинним документом є "документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення".
Відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та звітність
несе власник або уповноважений орган
(посадова особа), що здійснює
керівництво підприємством.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили повинні мати
обов'язкові реквізити, передбачені
статті 9 Закону № 996-XIV.

Судом вже детально зазначалось, що
матеріали справи містять копії
первинних документів на підтвердження
реальності господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Логістікс
Плюс».

За таких обставин, аналізуючи наведені
норми чинного законодавства та наявні
в матеріалах справи докази, суд
приходить до висновку про
безпідставність винесення податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 02 липня 2014
року № .

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем не
доведена правомірність та
обґрунтованість прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Приватного підприємства
«Про-Пре» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Приватного
підприємства «Про - Пре» задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 02
липня 2014 року № та № .

3.Судові витрати в сумі 309,71 грн.
присудити на користь Приватного
підприємства «Про - Пре» за рахунок
Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник