Справа № 2а-2363/10
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.Справа № 2а-2363/10

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у м. Донецьку ради
на постанову Київського районного суду
м. Донецька від 18.05.2010р. по справі №
2а-2363/10

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Київської районної у
м. Донецьку ради

про стягнення недоотриманих коштів на
оздоровлення,

ВСТАНОВИЛА:

19 січня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у місті Донецьку
ради про визнання дій протиправними і
стягнення недоотриманої допомоги на
оздоровлення за 2007-2009 роки відповідно
до розмірів, встановлених статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).

Постановою Київського районного суду
міста Донецька від 18 травня 2010 року
позов задоволено. Визнано незаконними
дії Управління праці та соціального
захисту населення Київської районної у
місті Донецьку ради щодо відмови
позивачеві у виплаті допомоги на
оздоровлення в розмірі, передбаченому
статтею 48 Закону № 796-ХІІ, за 2007-2009 роки.
Зобов'язано відповідача здійснити
виплату щорічної компенсації на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат,
встановленої на час виплати за 2007-2009
роки.

Постановою Апеляційного суду
Донецької області від 15 червня 2011 року
постанову Київського районного суду
міста Донецька від 18 травня 2010 року
скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25.09.2014р. Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову
Апеляційного суду Донецької області
від 15 червня 2011 року скасувати, а справу
за позовом ОСОБА_1 направити до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Управління праці та соціального
захисту населення Київської районної у
місті Донецьку ради не погодившись із
вказаною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції постанову
скасувати, прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволені позовних
вимог.

Апеляційна скарга розглядається
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач є особою, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи та віднесений до категорії
ІІ, знаходиться на обліку в Управління
праці та соціального захисту населення
Київської районної у місті Донецьку
ради (а.с. 1, 4, 5, 33) .

Управлінням праці та соціального
захисту населення Київської районної у
місті Донецьку ради виплачена позивачу
додаткова пенсія потерпілих внаслідок
аварії на ЧАЕС з 01.01. 2001 року - 4, 99 грн.; з
01.01.2002 року - 5, 97 грн.; з 01.01.2008 року - 70,50
грн.; з 01.04.2008 року -72,15 грн.; з 01.07 2008 року -
72, 30 грн.; з 01.10.2008 року по теперешний час
- 74, 70 грн., що вбачається з довідки від
25.11.2009р. № 4072(329)/П-27-01-04 (а.с. 5).

Задовольняючи позовні вимоги , суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позивач як учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
ІІ категорії має право на отримання за
2007-2009 роки щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, як це
передбачено статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в частині
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення за 2009р. , виходячи з
наступного.

Згідно з частиною другою ст. 19
Конституції України, - органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991
року № 796-ХІІ передбачено, що щорічна
допомога на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС ІІ категорії
виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Як
зазначено у ст. 71 вказаного Закону - дія
його положень не може призупинятися
іншими законами, крім законів про
внесення змін до нього.

Розмір мінімальної заробітної плати
затверджується щорічно Законом
України "Про Державний бюджет України"
на відповідний рік. Іншого порядку
визначення розміру мінімальної
заробітної плати в Україні не
встановлено.

Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції
України визначено, що закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Матеріальна
чи моральна шкода, завдана фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними,
відшкодовується державою у
встановленому законом порядку.

За таких обставин та з урахуванням
вимог статті 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
Управління праці і соціального захисту
населення повинно виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення за
2009р., виходячи із суми мінімальної
заробітної плати на момент виплати.

На підставі наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції , що в даній справі дії
відповідачів не можуть вважатися
законними та обґрунтованими, оскільки
вони направлені на звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод позивача,
як громадянина, що суперечить вимогам
Основного Закону України.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку
щодо зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
здійснити виплату позивачу
недоплаченої суми одноразової
грошової допомоги на оздоровлення за
2009 рік.

Тому , в цій частині постанова суду
першої інстанції постанова суду першої
інстанції ухвалена з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст.200 КАС України є
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду першої інстанції в цій частині -
без змін.

Між тим, згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в
редакції яка діяла до 30.07.2010 року) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Законом України від 07.07.2010 року "Про
судоустрій України", що набрав чинності
з 30.07.2010 року, зазначений строк
звернення з позовом до
адміністративного суду було скорочено
до шести місяців.

Колегія суддів вважає, що перебіг
процесуального строку звернення до
суду з даним позовом (шестимісячного)
розпочався з 30.07.2010 року.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду 19.01.2010р., річний строк
на звернення до суду з позовом та
період за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту з 19.01.2009р .

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги щодо визнання
незаконними дій відповідача та
покладення на нього обов'язку
здійснити перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2007р. та за 2008р., у зв'язку з пропуском
строку для звернення до суду,
підлягають залишенню без розгляду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
правовідносини по даній категорії
справ розглядаються, в першу чергу,
виходячи з правомірності або
неправомірності дій органу владних
повноважень, строк оскарження яких
передбачений КАС України, а тому
положення ст. 76 Закону України "Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку" від 08.02.1995 року,
яким встановлено що право на подання
позову про відшкодування ядерної
шкоди, заподіяної життю і здоров'ю
особи, строком давності не обмежується,
до даних правовідносин не
застосовується.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що через порушення
судом норм процесуального права,
постанова суду першої інстанції в цій
частині підлягає скасуванню з
прийняттям ухвали про залишення позову
без розгляду.

Посилання апелянта на те , що позивач не
є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС , тому
відсутні підстави для виплати щорічної
допомоги на оздоровлення згідно вимог
статті 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", є помилковими , виходячи з
наступного.

Статтею 14 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено, що громадяни,
які брали участь у ліквідації інших
ядерних аварій та випробувань, у
військових навчаннях із застосуванням
ядерної зброї, належать до категорії 1
або 2, або 3. Порядок визначення цих
категорій встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Умови віднесення громадян із числа тих,
які брали участь у ліквідації ядерних
аварій, у ядерних випробуваннях, у
військових навчаннях із застосуванням
ядерної зброї, а також громадян, які
постраждали від радіаційного
опромінення внаслідок будь-яких
аварій, порушення правил експлуатації
обладнання з радіоактивною речовиною,
порушення правил зберігання і
поховання радіоактивних речовин, що
сталися не з вини потерпілих, до 1, 2 т 3
категорій, встановлених статтею 14
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визначено Постановою
Кабінету Міністрів України від 02.12.92
року № 674.

Так, відповідно до пункту 2 Порядку
віднесення громадян із числа тих, які
брали участь у ліквідації інших
ядерних аварій, у ядерних
випробуваннях, у військових навчаннях
із застосуванням ядерної зброї або
постраждали за інших обставин від
радіаційного опромінення не з власної
вини, до відповідних категорій осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України «Про порядок
віднесення деяких категорій громадян
до відповідних категорій осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 02.12.92 року № 674 (далі по
тексту - Порядок № 674), громадяни із
числа тих, які брали участь у
ліквідації ядерних аварій, у ядерних
випробуваннях, у військових навчаннях
із застосуванням ядерної зброї,
відносяться до категорії 1 - інваліди з
числа учасників ліквідації ядерних
аварій, ядерних випробувань,
військових навчань із застосуванням
ядерної зброї, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
відповідною аварією, випробуванням або
військовим навчанням, а також хворі на
променеву хворобу внаслідок участі у
ліквідації ядерних аварій, у ядерних
випробуваннях, у військових навчаннях
із застосуванням ядерної зброї.

Згідно посвідчення серії А № 204845с,
виданого 25.10.2007 року, позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС ІІ категорії та
має право на пільги і компенсації,
встановлені Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зміст статті ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" свідчить на
користь висновку, що визначальною
підставою для отримання щорічна
допомога на оздоровлення є наявність у
особи правового статусу, який дає право
на отримання певної виплати.

Також, слід відмітити, що частиною 1 ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» будь-яких обмежень щодо
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення особам, які мають статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС на підставі постанови Кабінету
Міністрів України «Про порядок
віднесення деяких категорій громадян
до відповідних категорій осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 02.12. 1992р. №674, не
зазначено.

Керуючись ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 203,
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у м. Донецьку ради
задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м.
Донецька від 18.05.2010р. по справі №
2а-2363/10 скасувати в частині задоволення
позовних вимог про визнання
незаконними дій відповідача та
покладення на нього обов'язку
здійснити перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2007р. та за 2008р., прийняти ухвалу, якою цю
частину позовних вимог залишити без
розгляду.

В іншій частині постанову Київського
районного суду м. Донецька від 18.05.2014р.
по справі № 2а-2363/10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Бартош Н.С. Повний текст ухвали
виготовлений 24.11.2014 р.