Справа № 646/9254/14-а
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 р. Справа №
646/9254/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання
Запара Е.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

за участю представника відповідача:
Руденко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Червонозаводському районі
міста Харкова на постанову
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 30.09.2014р. по справі №
646/9254/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Червонозаводському районі
міста Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії та
скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 завернулась до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фону України в
Червонозаводському районі м.Харкова
про зобов'язання зарахувати їй до
загального трудового стажу 6 років та 4
місяці протягом якого вона не
працювала у зв'язку із відстороненням
від роботи, визнати неправомірним
рішення Управління Пенсійного фону
України в Червонозаводському районі м.
Харкова №301 від 14.02.2013 року щодо відмови
їй в призначенні пенсії за віком та
зобов'язати Управління Пенсійного фону
України в Червонозаводському районі м.
Харкова призначити та виплатити їй
пенсію за віком, відповідно до статі 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з моменту досягнення нею
пенсійного віку.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що у зв'язку з
досягненням пенсійного віку вона
звернулась до пенсійного фонду з
заявою про призначення пенсії за віком
до якої надала необхідні документи, що
підтверджують її стаж для отримання
пенсії. Однак Управління пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі м. Харкова виніс рішення №301 від
14.02.2013 року про відмову у призначенні
пенсії.

Дане рішення позивач вважає незаконним
у зв'язку з тим, що у зв'язку з
порушенням у 1999 році прокуратурою
Харківської області відносно неї
кримінальної справи вона не мала змоги
працювати, досягла пенсійного віку і
має право на отримання державної
пенсії за віком.

У 2013 році вона зверталась до
Червонозаводського районного суду м.
Харкова з адміністративним позовом до
Управління пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі м. Харкова,
який був залишений без розгляду.

Постановою Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 30.09.2014 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Зобов'язано Управління пенсійного фону
України в Червонозаводському районі м.
Харкова зарахувати до загального
трудового стажу позивача термін 6 років
4 місяці, протягом якого вона не
працювала у зв'язку з відстороненням
від роботи.

Визнано неправомірним рішення
управління Пенсійного фону України в
Червонозаводському районі м. Харкова
від 14.02.2013 року №301 в частині не
призначення та невиплаті позивачу
пенсії за віком.

Зобов'язано Управління пенсійного фону
України в Червонозаводському районі м.
Харкова призначити та виплатити
позивачу пенсію за віком відповідно до
ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з 15.02.2014 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач у апеляційній скарзі
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, а саме статей 24, 26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV,
неповне з`ясування судом першої
інстанції обставин справи, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив скасувати оскаржувану ним
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивача.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримала з викладених у ній підстав,
просила суд апеляційної інстанції
скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
позивача у повному обсязі.

Позивач заперечував проти задоволення
апеляційної скарги відповідача,
посилаючись на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, яке просила суд апеляційної
інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, позивача,
перевіривши в межах апеляційної скарги
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що у 1999 році прокуратурою
Харківської області відносно позивача
була порушена кримінальна справа за ч.2
ст.170 КК України. 15.11.1999 року вона була
затримана в порядку ст.115 КПК України, в
цей же день відносно неї була обрана
міра запобіжного заходу у вигляді
тримання під вартою. 07.07.2000 року
прокуратурою Харківської області міра
запобіжного заходу була змінена на
підписку про невиїзд. 25.04.2006 року
постановою слідчого СВ Дзержинського
РВ ХМУ УМВС України в Харківській
області кримінальну справу №18990204,
порушену щодо позивача було закрито на
підставі п.2 ст.6, ст.213 КПК України за
відсутністю у її діях складу злочину.
09.06.2006 року прокуратурою Харківської
області позивач визнана потерпілою по
кримінальній справі, порушеною за
фактом недбалості, яка спричинила
тяжкі наслідки за вищевказаними
фактами з боку працівників
правоохоронних органів Харківської
області.

Рішенням Соломянського районного суду
м. Київа від 04.12.2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1 були частково задоволені, з
Державного бюджету України на користь
неї стягнуто компенсацію на
відшкодування моральної шкоди та не
отриманої заробітної плати. Рішенням
Апеляційного суду м. Київа сума
компенсації моральної шкоди була
зменшена, в іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Відповідно довідки начальника
Харківського слідчого ізолятору від
04.10.2013 року за №12/12-19880 та з довідки
начальника Харківського СІЗО від
04.10.2013р. № 12/12-19880 час перебування
ОСОБА_1 під вартою складає з 22.11.1999р. по
11.01.2000р., а також з 17.01.2000р. по 07.07.2000р.
Також в довідці від 04.10.2013 року
зазначено, що кримінальна справа
відносно ОСОБА_1 закрита 25.04.2006 року на
підставі п.2 ст.6, ст.213 КПК України
(а.с.18,19).

Рішенням Управління Пенсійного фону
України в Червонозаводському районі м.
Харкова від 14.02.2013 року №301 позивачу
відмовлено в призначенні пенсії за
віком відповідно ст. 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» і прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у зв'язку з відсутністю
необхідного страхового стажу - 15 років.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції посилався на Закон
України від 01.12.1994 року N 266/94-ВР «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», частину 1 ст. 1
Протоколу № 1 ратифікованої Україною
11.09.1997 р. Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, дійшов
висновку, що пенсія є майном, право
позивача на володіння нею та
бездіяльність відповідача
протиправною в цій частині.

Колегія суддів не погоджується із
таким висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій визначає
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року N 1058-IV, який набрав чинності 1
січня 2004 року.

Відповідно ст. 26 Закону N 1058-IV особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають жінки 1961 року
народження і старші після досягнення
ними такого віку: 55 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1956 року по 31
березня 1957 року.

Статтею 1 Закону N 1058-IV визначено
поняття страхового стажу та страхові
внески. Страховий стаж - період (строк),
протягом якого особа підлягала
державному соціальному страхуванню,
якою або за яку сплачувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування згідно із законодавством,
що діяло раніше.

Страхові внески - кошти відрахувань на
соціальне страхування, збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що основною умовою для призначення
пенсії за віком є наявність страхового
стажу не менше 15 років.

Документом, що підтверджує трудову
діяльність працівника, є трудова
книжка.

Запис у трудовій книжці є доказом
трудової діяльності у тому випадку,
коли він зроблений на підставі
документів Крім трудової книжки,
доказом трудового стажу можуть бути
інші документи, видані за місцем роботи
або архівними установами.

Час роботи осіб, які займаються
підприємницькою діяльністю,
заснованою на приватній власності і
винятково на їхній праці,
установлюється згідно з довідками
Пенсійного фонду України про сплату
страхових внесків у фонд.

Як встановлено у суді апеляційної
інстанції та не заперечувалося
сторонами у судовому засіданні в ході
розгляду справи позивач не була
засуджена та не відбувала покарання, з
22.11.1999р. по 11.01.2000р., а також з 17.01.2000р. по
07.07.2000р. перебувала в СІЗО, у зв'язку з
затриманням та обранням їй запобіжного
заходу у вигляді тримання під вартою.
07.07.2000р. міра запобіжного заходу була
змінена на підписку про невиїзд.

Рішенням управління Пенсійного фону
України в Червонозаводському районі м.
Харкова від 26.06.2014 року №119 позивачу
фактично було зараховано до трудового
стажу час перебування її під вартою, у
зв`язку з чим страховий стаж ОСОБА_1
складає 11 років 10 місяців 11 днів (а.с.153),
але ж повторно було відмовлено у
призначенні пенсії за віком у зв'язку з
відсутністю необхідного страхового
стажу - 15 років.

Відповідно довідки виданої директором
ЧФ «Шанс» від 11.02.2013 року (а.с.148) позивач
працювала у ПФ «Шанс» на посаді
генерального директора з 12.03.1998 р. та
була звільнена 01.04.2006 року.

Відповідно повідомлення відділу
обліку надходження платежів
управління Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі м. Харкова
(а.с.150) ПФ «Шанс» за період з 01.09.1999 року
по 31.12.2003 року фінансово - господарську
діяльність не здійснювало, заробітна
плата, а відповідно і страхові внески
не нараховувались та не сплачувались.

Кошти, отримані позивачем у вигляді не
отриманої заробітної плати та в
рахунок відшкодування моральної шкоди
за рішенням Солом`янського районного
суду м. Києва, всього в сумі 71689грн. 45коп.
не оподатковувались та не сплачувались
позивачем страхові внески до
Пенсійного фонду України.

Отже, з 08.07.2000 року позивач не була
обмежена та їй не заборонялося займати
певні посади чи займатися
підприємницькою діяльністю, а відтак і
підлягати загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню, а
тому період часу до 25.04 2006 року
(закриття кримінальної справи відносно
ОСОБА_1.) не може бути прирівняним до
будь - якого періоду роботи, яка
передувала незаконному притягненню
позивача до кримінальної
відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
невірного висновку про задоволення
вимог позивача щодо визнання
незаконним рішення управління
Пенсійного фону України в
Червонозаводському районі м. Харкова
від 14.02.2013 року №301.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції, через
порушення норм матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.160, 196, п.3 ст.198, п.4, 3 ч.1 ст.202,
п.3 ч.1 ст. 205, ст.ст.206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі міста
Харкова задовольнити.

Постанову Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 30.09.2014р. по
справі № 646/9254/14-а в частині
задоволення позову ОСОБА_1 скасувати.

Прийняти нову постанову в цій частині,
якою в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка
О.М.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Кононенко З.О. Повний текст постанови
виготовлений 24.11.2014 р.