Справа № 811/66/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/23784/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
03.04.2013

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.04.2014

у справі № 811/66/13-а

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Гайворонської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області

про визнання протиправними та часткове
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 20.12.2012: №
частково в сумі основного платежу у
розмірі 166789,55 грн., штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 41283,64
грн.; № частково в сумі основного
платежу у розмірі 203646,00 грн., штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 17816,00
грн.; № повністю.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 03.04.2013, яка
залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 08.04.2014,
позов задоволено частково: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 20.12.2012 №
в частині збільшення суми грошового
зобов'язання податку на додану
вартість у розмірі 12576,14 грн., у тому
числі за основним платежем - 10262,54 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
2313,60 грн. В задоволенні інших позовних
вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та прийняти
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання 24.11.2014 жодної зі сторін, які
беруть участь у справі, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження, у відповідності до п.2 ч.1
ст.222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, враховуючи наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
проведено планову виїзну перевірку
позивача щодо дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2011, за результатами якої складено
акт №25/17/НОМЕР_1 від 16.07.2012, в якому
зафіксовано порушення позивачем вимог:

- ст.164, п.198.3 ст.198, пп.139.1.1 п.139.1 ст.139, п.138.2
ст.138 ПК України, що призвело до
неналежного ведення обліку доходів та
витрат та донарахування податку з
доходів від підприємницької
діяльності за 2011 рік у розмірі 314213,00
грн.;

- п.198.3, п.198.6 ст.198, пп.201.1 ст.201, ст.164 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету за перевіряємий
період в сумі 209218,00 грн.

На підставі вказаного акта перевірки,
за результатами адміністративного
оскарження, відповідачем були прийняті
податкові повідомлення-рішення від
20.12.2012: №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб в сумі 176714,57
грн. за основним платежем та 44177,64 грн.
за штрафними санкціями; №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 204538,00 грн. основного
платежу та 17964,05 грн. штрафних санкцій,
№002071700, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 2840,44 грн.
основного платежу та 16 507,84 грн.
штрафних санкцій.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що надані позивачем документи не дають
можливості встановити реальність
здійснених операцій та факт
використання придбаних товарів в
господарській діяльності позивача.

Приймаючи рішення в частині відмови в
задоволенні позову, суди попередніх
інстанцій погодились з висновком
відповідача, що порушення позивачем в
оформленні шляхових листів
унеможливлюють визначення результатів
роботи автомобілів, а саме, фактичний
пробіг автомобіля, фактичну кількість
використаного пального та вартість
використаного пального, а тому не дають
можливість встановити яка кількість,
на яку суму використано паливо -
мастильних матеріалів при здійсненні
позивачем господарської діяльності. За
висновками суду, зазначені шляхові
листи, в розумінні п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК
України, не можуть бути підтвердженням
витрат пов'язаних з господарською
діяльністю позивача.

Однак, колегія суддів касаційної
інстанції вважає такі висновки судів
попередніх інстанцій передчасними та
такими, що зроблені без повного та
всебічного з'ясування обставин у
справі.

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України, до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Разом з тим, як стверджує позивач, ним
правомірно віднесено до складу валових
витрат суму придбаних
паливо-мастильних матеріалів,
використаних у господарській
діяльності (перевезення молока), у
розмірі 981115,00 грн.

Так, придбання зазначених матеріалів
підтверджується первинними
документами, зокрема, прибутковими
накладними на суму 981115,00 грн. без ПДВ).
Паливо-мастильні матеріали
використовувались виключно в
господарських цілях, пов'язаних з
отриманням доходу, і документально
підтверджені: подорожніми листами,
реєстрами списання палива, журналами
реєстрації та ведення подорожніх
листів. Крім того, відповідно до ст.ст.8,9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», позивачем самостійно
визначено порядок ведення, рахування
та списання ПММ, який затверджено
розпорядженням від 01.01.2011 №1-12.

Також, на підтвердження придбання
паливо-мастильних матеріалів, в
матеріалах справи наявні первинні
документи, а саме: податкові накладні,
шляхові листи, акти списання пального.

Крім того, як зазначає позивач,
висновок відповідача, що орендований
позивачем транспорт не
використовувався у господарській
діяльності, з посиланням на неналежне
заповнення подорожніх листів, не дає
підстав для зменшення амортизаційних
відрахувань, витрат на ремонт та
виключення з податкового кредиту сум
ПДВ, сплачених при придбанні паливо
мастильних матеріалів та запасних
частин.

Судами попередніх інстанцій не
враховано наведені вище обставини та
не досліджено питання щодо реальності
здійснення господарських операцій та
доказів, які б це підтверджували.

Колегією суддів слід зазначити, що з
метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
судам належить з'ясовувати, зокрема:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі, щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до ч. 2 ст.
227 КАС України.

При новому розгляді, слід взяти до
уваги вищезазначене та прийняти
законне і обґрунтоване рішення
відповідно до норм матеріального,
процесуального права, надати належну
правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 227, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 03.04.2013 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.04.2014 скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль