Справа № 820/8648/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2014 р. м. Київ
К/800/44770/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Кравцова О.В.,

суддів
Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

секретар судового засідання:
Марчук Л.А.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги ОСОБА_3,
ОСОБА_5, Дергачівської районної
державної адміністрації Харківської
області на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 3
червня 2014 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Дергачівської районної
державної адміністрації Харківської
області, відділу Держкомземагенства у
Дергачівському районі Харківської
області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3,
про визнання рішення протиправним та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року ОСОБА_6 (надалі також -
позивач) звернувся до суду із позовом
до Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області,
відділу Держкомземагенства у
Дергачівському районі Харківської
області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, в
якому просив:

скасувати розпорядження
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області від
16 грудня 2011 року № 876 про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на території Малоданилівської
селищної ради за межами населеного
пункту для ведення індивідуального
садівництва громадянину ОСОБА_5 як
незаконне;

скасувати розпорядження Дергачівської
районної державної адміністрації
Харківської області від 19 липня 2012 року
№ 514 про передачу земельної ділянки у
власність для ведення індивідуального
садівництва, видане на ім`я ОСОБА_5, як
незаконне;

скасувати реєстрацію Державного акта
на право власності на земельну ділянку,
серії ЯМ №944874, виданого 12 жовтня 2012
рокуУправлінням Держкомзему у
Дергачівському районі Харківської
області;

визнати протиправним рішення
державного кадастрового реєстратора
відділу Держземагенства у
Дергачівському районі № РВ-014 про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
від 24 лютого 2014 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 3 червня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року, адміністративний позов
задоволено частково. Скасовано
розпорядження Дергачівської районної
державної адміністрації Харківської
області від 16 грудня 2011 року № 876 про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на території Малоданилівської
селищної ради за межами населеного
пункту для відведення індивідуального
садівництва ОСОБА_5 Скасовано
розпорядження Дергачівської районної
державної адміністрації Харківської
області від 19 липня 2012 року № 514 про
передачу земельної ділянки у власність
для ведення індивідуального
садівництва, видане на ім`я ОСОБА_5
Визнано протиправним рішення
державного кадастрового реєстратора
Відділу Держземагентства у
Дергачівському районі №РВ-014 про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
від 24 лютого 2014 року. В задоволенні
іншої частини позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач та треті особи звернулися
до суду із касаційними скаргами.
Вказали, що судами першої та
апеляційної інстанції не було взято до
уваги, що спірна земельна ділянка
позивача не є тотожною ділянці, яка
належить на даний час ОСОБА_3, оскільки
ділянки мають різне цільове
призначення та їх місце розташування
не співпадає. Також у матеріалах справи
відсутні відомості від
Малоданилівської селищної ради,
Дергачівської районної державної
адміністрації про присвоєння назви
АДРЕСА_1, відомості про розташування
АДРЕСА_1 на плані
адміністративно-територіальної
одиниці.

Заслухавши суддю - доповідача,
представника позивача, третьої особи,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням виконавчого
комітету Малоданилівської селищної
ради народних депутатів № 297/3 від 14
січня 1992 року ОСОБА_6 надано в довічне
користування земельну ділянку
розміром в 1000 кв.м для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівль.

8 жовтня 1996 року рішенням
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області №285 позивачу, для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
безкоштовно передано у приватну
власність земельну ділянку, площею 0,10
га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом закріплено межі даної
присадибної ділянки, який завірено
головою Малоданилівської Ради
народних депутатів та складено
відомість про вирахування координат
точок з описом меж.

25 жовтня 1996 року ОСОБА_6 видано
Державний акт про право власності на
земельну ділянку площею 0,10 га для
будівництва та обслуговування, що
розташована на території АДРЕСА_1
(серія ХР-10-38-050002).

16 грудня 2011 року розпорядженням
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області №876
ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки із земель запасу
державної власності
сільськогосподарського призначення
орієнтовною площею 0,1200 га, у тому числі
ріллі - 0,1200 га, для ведення
індивідуального садівництва на
території Малоданилівської селищної
ради за межами населеного пункту з
подальшою передачею у власність.

19 липня 2012 року розпорядженням
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області №514
ОСОБА_5 передано земельну ділянку
площею 0,1000 га у приватну власність.

12 жовтня 2012 року ОСОБА_5 видано
Державний акт про право власності на
земельну ділянку, що розташована на
території Малоданилівської селищної
ради Дергачівського району
Харківської області (за межами
населеного пункту) для ведення
садівництва (серія ЯМ № 944874).

29 жовтня 2012 року на підставі договору
купівлі - продажу ОСОБА_5 передав у
власність ОСОБА_3 земельну ділянку,
площею 0,100 га, що знаходиться на
території Малоданилівської селищної
ради Дергачівського району
Харківської області (за межами
населеного пункту), кадастровий номер
:00:003:1516.

24 лютого 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
відділу Держземагентства у
Дергачівському районі з заявою, в якій
просив зареєструвати земельну ділянку
площею 0,1 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. До заяви додав
документ про оплату послуг,
документацію із землеустрою,
електронний документ, копію документа
про присвоєння податкового номеру,
копію документа, що посвідчує особу.

Однак, Державним кадастровим
реєстратором 24 лютого 2014 року рішенням
№РВ-014 відмовлено позивачу у
внесенні відомостей до Державного
земельного кадастру, оскільки межі
земельної ділянки, про реєстрацію якої
поставлено питання, перетинаються з
іншою земельною ділянкою,
зареєстрованою на іншу фізичну особу з
кадастровим номером :00:003:1516.

Не погоджуючись із даним рішенням,
позивач оскаржив його в судовому
порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позовні вимоги, прийшов до
висновку, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, що рішення
Державного кадастрового реєстратора
№РВ-014 про відмову у внесенні
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру від 24 лютого 2014
року є неправомірним, оскільки
позивачем подано заяву із відповідними
документами, що відповідає вимогам
статті 24 Закону України № 3613-VI від 7
липня 2011 року «Про Державний земельний
кадастр» (надалі - Закон № 3613-VI), а
відповідач, у свою чергу, як суб'єкт
владних повноважень, не надав суду
достатніх і беззаперечних доказів на
підтвердження правомірності
прийнятого ним рішення.

Втім, за перевіркою матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що до такого
висновку суди попередніх інстанцій
дійшли без належного встановлення
обставин справи, перевірки їх доказами.

Відповідно до частин другої статті 24
Закону № 3613-VI державна реєстрація
земельних ділянок здійснюється за
місцем їх розташування відповідним
Державним кадастровим реєстратором
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Частиною четвертою статті 24 Закону №
3613-VI зазначено перелік документів, що
подається Державному кадастровому
реєстратору, який здійснює реєстрацію
земельних ділянок.

Згідно з частиною шостою статті 24
Закону № 3613-VI підставою для відмови у
здійсненні державної реєстрації
земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на
території дії повноважень іншого
Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів,
передбачених частиною четвертою цієї
статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів
вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки,
яку передбачається зареєструвати,
іншої земельної ділянки або її частини.

З вищенаведених правових норм
вбачається, що законодавець встановив
вичерпний перелік підстав, за яких
Державний кадастровий реєстратор
відмовляє у здійснені державної
реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З матеріалів справи вбачається, що саме
за наявності знаходження в межах
земельної ділянки, яку просив
зареєструвати позивач, іншої земельної
ділянки, Державний кадастровий
реєстратор відмовив ОСОБА_6 у
реєстрації, отже прийняв оскаржуване
рішення у відповідності до вимог
частини шостої статті 24 Закону № 3613-VI.

У своєму рішенні суд першої інстанції
також зазначив, що земельні ділянки
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 фактично мають
однакове місце розташування, що
підтверджується викопіюванням з
чергового кадастрового плану по
земельній ділянці ОСОБА_5 площею 0,12 га
та схемою розташування земельної
ділянки позивача, яка міститься в
технічній документації, проектом
забудови земельної ділянки ОСОБА_6 та
рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 1 липня 2013 року
у справі № 2-2649/09.

Проте, з рішення Апеляційного суду
Харківської області від 1 липня 2013 року
у справі № 2-2649/09, що міститься у
матеріалах справи, вбачається, що
питання щодо тотожності земельних
ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не
досліджувалось, предметом розгляду
даної справи було визнання дійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки між ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Відповідно до матеріалів справи,
представником ОСОБА_5, під час розгляду
даної адміністративної справи судом
першої інстанції, було заявлено
клопотання про призначення судової
земле-технічної експертизи для
з`ясування розміщення спірних
земельних ділянок.

Проте, ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 3 червня 2014
року у задоволенні вищенаведеного
клопотання було відмовлено.

Також необхідно вказати, що з
матеріалів справи вбачаються істотні
відмінності земельних ділянок, які
отримали ОСОБА_6 та ОСОБА_5, у розмірах
та їх призначенні.

Так, рішенням № 297/3 від 14 січня 1992 року
ОСОБА_6 надано в довічне користування
земельну ділянку розміром в 1000 кв.м для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівль. Рішенням виконавчого комітету
Малоданилівської селищної ради
народних депутатів № 285 від 8 жовтня 1996
року позивачу передано в приватну
власність земельну ділянку розміром 0,10
га для житлового будівництва.

Розпорядженням Дергачівської районної
державної адміністрації № 876 від 16
грудня 2011 року ОСОБА_5 надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки із земель
запасу державної власності
сільськогосподарського призначення
орієнтовною площею 0,1200 га, в тому числі
ріллі - 0,1200 га, для ведення
індивідуального садівництва. Проте,
розпорядженням Дергачівської районної
державної адміністрації № 514 від 19
липня 2012 року ОСОБА_5 передано
безоплатно у власність земельну
ділянку площею 0,1000 га для введення
індивідуального садівництва.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам статті
159 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України) відповідно до якої судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим (частина перша). Законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права
(частина друга). Обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні
(частина третя).

Між тим, відповідно до частини
четвертої та п'ятої статті 11 КАС
України суд повинен визначити характер
спірних правовідносин та зміст
правової вимоги, матеріальний закон,
який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень; з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів. Дійшовши висновку,
що поданих сторонами доказів
недостатньо для встановлення обставин
справи, суд має право вжити
передбачених законом заходів для
витребування належних доказів із
власної ініціативи.

Суд постановляє ухвалу про закінчення
з'ясування всіх обставин у справі та
перевірки їх доказами тільки після
того, як проведено всі дії, необхідні
для повного і всебічного з'ясування цих
обставин, перевірено всі вимоги та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі, і вичерпано всі можливості щодо
збирання й оцінки доказів.

Втім, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_6,
судом першої інстанції таких вимог не
дотримано.

Судом першої інстанції не з`ясовано
питання щодо тотожності спірних
земельних ділянок, їх територіального
розміщення, та зроблено поспішний
висновок, що дані земельні ділянки
мають фактично однакове місце
розташування.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення
суду першої інстанції, також не
дотримався вимог, передбачених статтею
11 КАС України, та належним чином не
перевірив повноту з'ясування обставин
у справі судом першої інстанції, які
він вважав встановленими та такими, що
підтверджуються дослідженими в
судовому засіданні доказами, не надав
належної юридичної оцінки його
висновкам та сам ухвалив рішення без
дотримання вимог статті 159 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суди
попередніх інстанцій не повно
встановили обставини справи, не
з'ясували докази на їх підтвердження,
не правильно застосували норми
матеріального права, що регулюють
спірні відносини, а тому ухвалені ними
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи до суду першої
інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді суду слід
врахувати наведене, всебічно і повно
встановити всі фактичні обставини
справи на підставі об'єктивної оцінки
наявних у ній доказів, з'ясувати дійсні
права та обов'язки сторін, і залежно від
встановленого, правильно застосувати
норми матеріального та процесуального
права, що регулюють спірні
правовідносини, та ухвалити законне й
обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 221, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_5,
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області -
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 3 червня 2014
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 липня 2014 року - скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Заява про перегляд судового рішення в
адміністративній справі Верховним
Судом України може бути подана з
підстав, в порядку та у строки, що
встановлені статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Кравцов О.В.

Судді
Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.