Справа № К/9991/1945/11-С
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2014 р. м. Київ
К/9991/1945/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Міністерства фінансів України на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 08.09.2010р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.12.2010р. у
справі за позовом ОСОБА_4 до Державної
судової адміністрації України,
Міністерства фінансів України,
Кабінету Міністрів України, Державного
казначейства України, Апеляційного
суду Донецької області про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Кабінету Міністрів
України, Державного казначейства
України, Апеляційного суду Донецької
області про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання вчинити
певні дії.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 08.09.2010р.,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 21.12.2010р., позов задоволено частково:
визнано незаконною бездіяльність
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Апеляційного суду Донецької
області по виконанню постанови
Кабінету Міністрів України №865 від
03.09.2005р. «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» щодо
ненарахування та невиплати позивачу
щомісячного грошового утримання у
відповідності до встановленої
заробітної плати при розрахунку з
19.08.2009р. посадового окладу та грошового
забезпечення судді в розмірі 9,5
мінімальних заробітних плат; стягнуто
з Державної судової адміністрації
України на користь позивача
недоплачену суму заробітної плати та
щомісячного грошового утримання судді
з 19.08.2009р., визначивши їх розмір з
урахуванням посадового окладу у
розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат та недоплачену
щомісячну надбавку за вислугу років з
22.05.2008р. у розмірі 40 % від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас; в
іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги за період
з 19.08.2009р., суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що оскільки за змістом
ст.44 Закону України "Про статус суддів"
від 15.12.1992р. №2862-ХІІ, постанов Кабінету
Міністрів України від 30.06.2005р. №514 та
від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці
суддів" посадовий оклад суддів не може
бути нижче 9,5 розмірів мінімальної
заробітної плати, схеми посадових
окладів та розміри надбавок до
посадових окладів суддів за
кваліфікаційні класи розраховуються,
виходячи з кратності до мінімальної
заробітної плати, а пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р.
№865 "Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів" щодо
застосування для розрахунку посадових
окладів мінімальної заробітної плати в
розмірі 332 грн. і непроведення
перерахунку при підвищенні
мінімальної заробітної плати в
подальшому, та постанову Кабінету
Міністрів України від 21.12.2005р. №1243
"Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
місцевого самоврядування та суддів" в
частині встановлення розміру
посадових окладів суддів судовими
рішеннями, які набрали законної сили,
визнано незаконними в зв'язку з тим, що
вони фактично звужували зміст і обсяг
прав суддів на підвищення розміру
посадового окладу при підвищенні
мінімальної заробітної плати, тому
відповідачі при нарахуванні та виплаті
заробітної плати позивача діяли
неправомірно.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
Міністерство фінансів України
звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просило
рішення судів скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, зазначаючи, що
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби (в тому
числі й передбачені Законом України
«Про оплату праці»), розмір і цільове
спрямування цих видатків відповідно до
приписів Бюджетного кодексу України
можуть встановлюватись виключно
законом про Державний бюджет України й
будь-яким іншим законом визначатись не
може.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач працює на
посаді судді Апеляційного суду
Донецької області з 16.03.1998р. й
відповідно до наявних в матеріалах
справи розрахунків його заробітна
плата з січня 2006 року по травень 2010 року
обчислювалась виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.44 Закону України
"Про статус суддів" №2862-XII від 15.12.1992р.
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок;
розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу; посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України
"Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995р.
умови та розміри оплати праці
працівників установ та організацій, що
фінансуються з державного бюджету,
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

30.06.2005р. та 03.09.2005р. Кабінет Міністрів
України прийняв постанови №514 "Про
оплату праці Голови, першого
заступника Голови та заступника Голови
Верховного Суду України", згідно з
абзацом 2 пункту 1 якої посадовий оклад
Голови Верховного Суду України з
01.06.2005р. становив 15 розмірів
мінімальної заробітної плати, та №865
"Про оплату праці суддів", якою
затверджена Схема посадових окладів
голови та заступника голови судової
палати, голови Військової судової
колегії, секретаря Пленуму та суддів
Верховного Суду України, керівників та
суддів вищих спеціалізованих судів,
апеляційного суду України, апеляційних
та місцевих судів згідно з додатками 1-6,
які розраховано, виходячи з кратності
до мінімальної заробітної плати.

Постанова Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. №865 повинна була набрати
чинності з 01.01.2006р.

Однак, до набрання чинності вказаною
постановою Кабінет Міністрів України
21.12.2005р. прийняв постанову №1243 "Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів",
якою було зафіксовано розрахункову
величину для обчислення посадових
окладів працівників певних установ, що
фінансуються з бюджету, у тому числі й
суддів (згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865), у
розмірі встановленої мінімальної
заробітної плати - 332грн. та
передбачено, що в подальшому при
підвищені мінімальної заробітної
плати перерахунок не провадиться.

Постановою від 31.12.2005р. №1310 "Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865"
внесені зміни до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865 та,
зокрема, доповнено останню пунктом 4-1,
згідно з яким також встановлено, що
розміри посадових окладів, передбачені
постановою від 03.09.2005р. №865,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і у
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться. Такі зміни були внесені до
постанови від 03.09.2005р. №865 до набрання
нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в
якості сталої (розрахункової) величини
Кабінет Міністрів України використав
встановлений з 01.09.2005р. Законом України
"Про Державний бюджет України на 2005 рік"
розмір мінімальної заробітної плати
332грн., що виключало можливість її
збільшення у випадку підвищення
розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Печерського районного суду
м.Києва від 19.03.2007р. визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. №865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2007р. та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.10.2009р. постанову
Печерського районного суду м.Києва від
19.03.2007р. в частині визнання
протиправним та скасування пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. №865 залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
21.05.2008р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.08.2009р.,
визнано незаконними постанови
Кабінету Міністрів України "Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів" від 21.12.2005р. №1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865" від
31.12.2005р. №1310 та пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" від 03.09.2005р. №865.

Проте, Вищий адміністративний суд
України, переглядаючи вказані рішення,
у постанові від 13.04.2011р. №К-37929/09
скасував останні та відмовив в
задоволенні позову, зазначивши, що
оскільки встановлення сталої
(розрахункової) величини для
обчислення розмірів посадових окладів
суддів та внесення відповідних
доповнень до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865
відбулося до моменту набрання нею
чинності, адже вказана постанова в
редакції до внесення доповнень згідно
з постановою Кабінету Міністрів
України від 31.12.2005р. №1310 введена в дію
не була, то відповідно відсутні й
підстави для висновку про те, що
оскаржувані постанови звужують
існуючі гарантії незалежності суддів,
суперечать Закону України "Про статус
суддів" та прийняті не в межах
повноважень Кабінету Міністрів
України.

Також цією постановою не скасовувались
і не змінювались, а навпаки
встановлювались надбавки та доплати за
виконання особливо важливої роботи, за
науковий ступінь, для вирішення
соціально-побутових питань, а також
визначався порядок преміювання тощо.

Такі висновки узгоджуються й з
позицією колегії суддів у даній справі.

До того ж, постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
21.05.2008р. та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.08.2009р. постанова Кабінету
Міністрів України від 21.12.2005р. №1243
визнавалася незаконною лише в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддів, але не в частині
заборони здійснення його перерахунку
при підвищенні мінімальної заробітної
плати.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог щодо
визнання незаконною бездіяльності
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Апеляційного суду Донецької
області по виконанню постанови
Кабінету Міністрів України №865 від
03.09.2005р. «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» щодо
ненарахування та невиплати позивачу з
19.08.2009р. щомісячного грошового
утримання у відповідності до
встановленої заробітної плати при
розрахунку посадового окладу та
грошового забезпечення судді в розмірі
9,5 мінімальних заробітних плат та
стягнення з Державної судової
адміністрації України на користь
позивача недоплачену суму заробітної
плати та щомісячного грошового
утримання судді з 19.08.2009р., визначивши
їх розмір з урахуванням посадового
окладу у розмірі 9,5 мінімальних
заробітних плат, встановлених Законом
на момент проведення виплат.

Що ж до позовних вимог про стягнення з
Державної судової адміністрації
України на користь позивача
недоплаченої щомісячної надбавки за
вислугу років, то слід вказати таке.

Відповідно до частини 4 статті 44 Закону
України «Про статус суддів» суддям
виплачується щомісячна надбавка за
вислугу років у розмірах: при стажі
роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5
років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років
- 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40
відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України №107-VI від
28.12.2007р. були внесені відповідні зміни
до Закону України «Про статус суддів»
й, зокрема, в абзаці другому частини
четвертої слова «загальної суми
щомісячного заробітку» замінено
словами «посадового окладу».

Рішенням від 22.05.2008р. №10-рп/2008
Конституційний Суд України визнав
неконституційними низку положень
вищевказаного Закону №107-VI від 28.12.2007р.,
в тому числі й пункту 61 розділу II Закону
щодо внесення зазначених вище змін.

Водночас пунктом 2-2 постанови Кабінету
Міністрів України №865 від 03.09.2005р.
встановлено, що суддям щомісяця
виплачується надбавка за вислугу років
у відсотках від посадового окладу з
урахуванням надбавки за
кваліфікаційний клас в таких розмірах:
при стажі роботи понад три роки - 10 %,
понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20,
понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад
25 років - 40 %.

Таким чином, Закон України «Про статус
суддів» та постанова Кабінету
Міністрів України №865 від 03.09.2005р.
по-різному врегульовують питання
виплати суддям надбавки за вислугу
років, а тому, виходячи із визначених в
частині 4 статті 9 КАС України загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними актами, в частині
визначення бази обчислення надбавки за
вислугу років слід застосовувати
положення Закону України «Про статус
суддів», який має вищу юридичну силу, а
не підзаконний нормативний акт -
постанову Кабінету Міністрів України
№865 від 03.09.2005р.

Аналогічна позиція висловлена і в
постанові Верховного Суду України від
17.06.2014р. у справі №21-91а14.

Враховуючи викладене, судова колегія
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо стягнення з Державної
судової адміністрації України на
користь позивача недоплаченої
щомісячної надбавки за вислугу років є
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного суду України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини встановлені повно та
правильно, але допущена помилка в
застосуванні норм матеріального права,
суд касаційної інстанції згідно зі
ст.229 Кодексу адміністративного
судочинства України частково скасовує
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій й ухвалює в скасованій
частині нове рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232
КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Міністерства
фінансів України задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 08.09.2010р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.12.2010р. в
частині задоволення позовних вимог
щодо визнання незаконною
бездіяльності Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Апеляційного суду
Донецької області по виконанню
постанови Кабінету Міністрів України
№865 від 03.09.2005р. «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
щодо ненарахування та невиплати
позивачу з 19.08.2009р. щомісячного
грошового утримання у відповідності до
встановленої заробітної плати при
розрахунку посадового окладу та
грошового забезпечення судді в розмірі
9,5 мінімальних заробітних плат та
стягнення з Державної судової
адміністрації України на користь
позивача недоплачену суму заробітної
плати та щомісячного грошового
утримання судді з 19.08.2009р., визначивши
їх розмір з урахуванням посадового
окладу у розмірі 9,5 мінімальних
заробітних плат, встановлених Законом
на момент проведення виплат, скасувати
та прийняти в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

В решті постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 08.09.2010р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.12.2010р.
залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.