Справа № 752/12320/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
Голосіївського районного суду м. Києва
із позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва в якому просив визнати дії
відповідача щодо відмови в переведенні
його на пенсію державного службовця
відповідно до Закону України «Про
державну службу» та зобов'язати
перерахувати та виплачувати позивачу,
як судді, який продовжує працювати
пенсію на умовах, передбачених ст. 37
Закону України «Про державну службу» з
моменту звернення із заявою про
перерахунок пенсії, тобто з 12.12.2013.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 вересня 2014 року
позов задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва щодо відмови у перерахунку
ОСОБА_5 пенсії державного службовця,
відповідно до Закону України «Про
державну службу» протиправними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва нарахувати та виплачувати
ОСОБА_5 як судді, який продовжує
працювати, пенсію на умовах,
передбачених ст. 37 Закону України «Про
державну службу» з моменту звернення
із заявою на перерахування пенсії,
тобто з 12.12.2013.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач є суддею Київського
апеляційного господарського суду, має
стаж, що зараховується до стажу
державної служби понад 30 років. В 2012
році ОСОБА_5 була призначена пенсія за
віком.

12 грудня 2013 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва із
заявою щодо переведення з пенсії за
віком відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» на пенсію
державного службовця згідно із Законом
України «Про державну службу».

Однак, листом від 19.12.2013 за № 25259/14
відповідач відмовив позивачу у
здійсненні перерахунку пенсії,
посилаючись на те, що пенсія на умовах,
передбачених ст. 37 Закону України «Про
державну службу» виплачується судді,
який вийшов у відставку.

Не погоджуючись з вказаною відмовою
відповідача про переведення на пенсію
державного службовця, відповідно до ст.
37 Закону України «Про державну службу»,
позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відмова відповідача у призначенні
позивачу пенсії державного службовця з
тих підстав, що він продовжує працювати
на посаді судді, за умови дотримання
всіх вимог, встановлений
законодавством для призначення йому
цього виду пенсії, не ґрунтується на
вимогах закону.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 37 Закону України
«Про державну службу», на одержання
пенсії державних службовців мають
право особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності загального трудового стажу
для чоловіків - не менше 25 років, для
жінок - не менше 20 років, у тому числі
стажу державної служби - не менше 10
років, та які на час досягнення
пенсійного віку працювали на посадах
державних службовців, а також особи,
які мають не менше 20 років стажу роботи
на посадах, віднесених до категорій
посад державних службовців, - незалежно
від місця роботи на час досягнення
пенсійного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, без обмеження граничного
розміру пенсії, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі.

Враховуючи те, що на час звернення до
відповідача, із заявою про призначення
пенсії державного службовця, позивач
мав відповідний вік, працював на посаді
державного службовця, стаж державного
службовця становив більше 30 років,
колегія суддів приходить до висновку,
що позивач відповідає критеріям, які
встановлені ст. 37 ЗУ «Про державну
службу», а отже має всі правові
підстави для призначення пенсії
державного службовця.

Крім того, в рішеннях у справах про
гарантії незалежності суддів (від
18.06.2007 року № 4-рп/2007) та про рівень
пенсії і щомісячного довічного
грошового утримання (від 11.10.2005 року №
8-рп/2005), Конституційний Суд України
неодноразово вказував на те, що
Конституція України не допускає
будь-яких обмежень у правах громадян за
ознаками майнового стану, зокрема, в
залежності від отримання працюючими
пенсіонерами заробітної плати. Право
судді на заробітну плату, пенсію,
щомісячне довічне грошове утримання
тощо, є гарантією забезпечення
незалежності працюючих суддів.
Забезпечення судді гідного статусу
життєвого рівня є обов'язковим для
держави, оскільки суддя обмежений у
праві заробляти додаткові матеріальні
блага.

У рішенні від 18.06.2007 року № 4 -рп/2007
Конституційний Суд України зазначив,
що для окремих категорій осіб
передбачено особливий порядок
пенсійного забезпечення з урахуванням
їх правового статусу, професійних
обов'язків, підвищених вимог до
дисципліни, обмежень та інших
особливостей, пов'язаних з ризиком для
життя та здоров'я, що й зумовило
встановлення додаткових гарантій
соціального забезпечення таких осіб.

Пенсійне забезпечення державних
службовців регулюється статтею 37
Закону № 3723-XII, яка, зокрема, визначає
підстави для виходу на пенсію
державних службовців та її розмір, а
також передбачає, що пенсія державному
службовцю виплачується незалежно від
його заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію.

Аналіз статей 23 та 37 зазначеного Закону
дає підстави для висновку, що особи, які
досягли пенсійного віку, мають право на
отримання пенсії державних службовців
(за наявності відповідних підстав) та
продовження терміну перебування на
державній службі (за наявності
погодження Начальника Головного
управління державної служби при
Кабінеті Міністрів України).

Чинна редакція наведених статей Закону
№ 3723-XII [текст статті 37 у редакції
Закону України від 8 липня 2011 року №
3668-VI «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» (далі - Закон № 3668-VI)]
передбачає, що пенсійний вік державних
службовців та граничний вік
перебування на державній службі, який
на сьогодні становить 65 років, не
збігаються.

Крім того, статтею 37 цього Закону
встановлено, що особі, якій призначена
пенсія відповідно до цієї статті та яка
продовжує працювати на державній
службі, виплачується пенсія у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-IV), а
після звільнення - у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону №
3723-XII.

Конституцією України та Законом № 2862-XII
визначено граничний вік перебування
судді на посаді - 65 років.

Виходячи з особливого статусу суддів
як носіїв державної влади з
притаманним їм спеціальним соціальним
захистом та конституційними
гарантіями їхньої незалежності
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що стаття
43 Закону № 2862-XII не суперечить
положенням статті 37 Закону № 3723-XII та не
обмежує право суддів на отримання
пенсії державних службовців, а
встановлює для них додаткові гарантії.
У зв'язку з цим судді мають право на
отримання пенсії на визначених Законом
№ 3723-XII умовах в разі досягнення ними
пенсійного віку.

Доводи відповідача, що право на пенсію
державного службовця мають судді які
вийшли у відставку, відповідно до ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», є помилковими, оскільки
дана норма регулює умови призначення
пенсії суддям, які виходять (вийшли) у
відставку.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відмова відповідача у
призначенні позивачу пенсії
державного службовця з тих підстав, що
він продовжує працювати на посаді
судді, за умови дотримання всіх вимог,
встановлений законодавством для
призначення йому цього виду пенсії є
протиправною, а тому позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 вересня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 28.11.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.