Справа № 820/16003/14
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 р.Справа №
820/16003/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Приватного підприємства
"ВЕРОНІКА" на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
10.10.2014р. по справі № 820/16003/14

за позовом Приватного підприємства
"ВЕРОНІКА"

до Управління Пенсійного фонду
України в Червонозаводському районі
м.Харкова

третя особа Головне управління
Державної казначейської служби
України по Харківській області

про визнання дій протиправними та
зобов"язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство
"ВЕРОНІКА", звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Червонозаводському районі
м.Харкова, 3-тя особа: Головне
управління Державної казначейської
служби України по Харківській області,
в якому просив суд визнати дії
відповідача протиправними щодо
відмови про повернення йому надмірно
сплачених сум платежів за період 2004-2014
рр. та зобов"язати відповідача
повернути надмірно сплачені суми
платежів за період 2004-2014 рр. в сумі 2805, 73
грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 10.10.2014 року
відмовлено у задоволенні зазначеного
адміністративного позову.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме: Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування ", з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 20.02.1996 року ПП "ВЕРОНІКА"
було зареєстровано як юридичну особу
та поставлено на облік в Пенсійному
фонді України.

Як свідчать докази у справі, протягом
2004 р. - 2014 р. позивач перебував на
спрощеній системі оподаткування та у
період з лютого 2004 року по грудень 2010
року включно зі сплачених позивачем
сум єдиного податку Державним
казначейством здійснювалися
відрахування до Управління Пенсійного
фонду України Червонозаводеького
району в м. Харкові за ставкою 42%.

У зв'язку з припиненням господарської
діяльності 19.06.2014 р. позивач звернувся
до відповідача щодо повернення надміру
сплачених коштів із сплати страхових
внесків в сумі 2805,73 грн.

На, що листом від 20.06.2014 р. вих. № 5698/33
відповідач повідомив позивача про
відмову у поверненні суми надміру
сплачених страхових внесків
посилаючись на те, що діючим
законодавством не передбачено порядок
повернення або зарахування в рахунок
майбутніх платежів надміру, помилково
сплачених страхових внесків, єдиного
податку, інших платежів.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що в
даному випадку з боку відповідача, як
суб'єкта владних повноважень, судом не
встановлено факту порушення вимог
закону про захист охороняємих прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, а тому він
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, у
зв"язку з чим оскаржувані дії є
правомірними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Порядок нарахування, обчислення та
сплати страхових внесків передбачено
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Інструкцією про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України.

Пунктом 1 статті 11 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
громадяни України, іноземці (якщо інше
не встановлено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України) та
особи без громадянства, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
та інших осіб (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент) на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством,
або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах,
організаціях чи у фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру.

Відповідно до п.1 ст.14 вказаного Закону,
страхувальниками відповідно до цього
Закону роботодавці: підприємства,
установи і організації, створені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1,10,15 статті 11 цього Закону

Ставки, механізм справляння та пільги
щодо сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування
встановлені Законом України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування", яким як і Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» не встановлено
такої пільги, як звільнення від сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування для суб'єктів
підприємницької діяльності, які
перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Таким чином обов'язок зі сплати
страхових внесків або збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не зумовлюється певним
статусом платника податку, нормативні
акти, що регулюють діяльність осіб, які
сплачують єдиний податок, не
звільняють останніх від обов'язку
сплати таких внесків.

Указ Президента України від 03.07.1998 №
727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва"
регулює питання оподаткування
суб'єктів малого підприємництва.

Згідно пункту 6 Указу, суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок не є платником певних податків
та зборів (обов'язкових платежів), в
тому числі і збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

У той же час положеннями пункту 15
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003р.
встановлено, що до приведення
законодавства у відповідність із цим
Законом, Закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Розміри відсотків, які підлягають
відрахуванню з сум єдиного податку,
порядок і строки відрахування
визначені п.2 Указом Президента "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998 р. суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа сплачує єдиний податок щомісяця
не пізніше 20 числа наступного місяця на
окремий рахунок відділень Державного
казначейства України. Відділень
Державного казначейства України.
Відділення Державного казначейства
України наступного дня після
надходження коштів перераховують суми
єдиного податку у таких розмірах: до
місцевого бюджету - 43%, до Пенсійного
фонду України - 42%, на обов'язкове
соціальне страхування - 15% (в тому числі
до Державного фонду сприяння
зайнятості населення - 4 %) для
відшкодування витрат, які здійснюються
відповідно до законодавства у зв'язку
тимчасовою втратою працездатності, а
також витрат , зумовлених народженням
та похованням.

Таким чином, частина єдиного податку не
є страховим внеском в розумінні Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки його нарахування не залежить
від фактичних витрат на оплату праці
працівників, його перерахування
здійснюється не залежно від виплати
доходу найманим працівникам
(застрахованим особам), та іншим
ознакам страхових внесків, і
регулюється нормами податкового
законодавства, що суперечить Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.13 ст.20 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та п. 11.17
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003р. №21-1 суми надміру сплачених чи
помилково сплачених страхових внесків
до солідарної системи повертаються
страхувальникам або за їх згодою
зараховуються в рахунок майбутніх
платежів страхових внесків в порядку і
строки визначені правлінням
Пенсійного фонду України.

Судом встановлено, що факт надмірної
або помилкової сплати страховик
внесків приватним підприємством
"Вероніка" до управління Пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі м. Харкова відсутній, ще
підтверджується актом № 118 від 18.09.2013
року про результати позапланової
перевірки ПП "Вероніка" щодо
правильності нарахування, обчислення
та оплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інших платежів,
контроль за нарахуванням та сплатою
яких покладено на Пенсійний фонд
України за період з 01.08.2000 р. по 18.09.2013 р.,
акт підписано позивачем без доповнень
та уточнень, та не оскаржено.

Окрім того, заявлена позивачем сума 2
805,73 грн. є часткою єдиного податку і не
являється страховими внесками на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що підтверджується
карткою особового рахунку платника та
платіжними дорученнями.

Отже, аналізуючи витяг з картки
особового рахунку розділ 1 (32%, 4%, 42%), на
останній сторінці сума в колонці 18
"Переплата" складає -2 668,92 грн., в колонці
16 "Сплачено на дату", вбачається, що
платежі з 2008 року це відрахування до
Пенсійного фонду з Єдиного податку, ще
підтверджується платіжними
дорученнями, тобто, платником за період
з 09.12.2008 р. по 02.10.2013 р. самостійно було
сплачено на рахунки Пенсійного фонду
суми страхових внесків у розмірі 50 грн.
- 15.12.2008 р., 1 грн. - 20.02.2009 р., 1 грн. -17.03.2009 р.,
1 грн. - 14.04.2009 р.

Таким чином, дана сума переплати
утворилася за рахунок надходження із
відрахування Єдиного податку.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що частка Єдиного
податку, яка надходить до бюджет Фонду
після розщеплення органами Державного
казначейства України, не являється
страховим внеском, і не може
регулюватися нормами Закону України
"Пре загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", Законом України
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" та Постановою
правління Пенсійного фонду України
"Про затвердження Порядку ведення
органами Пенсійного фонду України
обліку надходжень платежів зі збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та інших платежів" від
19.01.2002 р. № 2-4.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції, що в даному випадку з
боку відповідача, як суб'єкта владних
повноважень, судом не встановлено
факту порушення вимог закону про
захист охороняємих прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, а тому він
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, у
зв"язку з чим оскаржувані дії є
правомірними, що дає суду підстави для
відмови у задоволенні
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 10.10.2014 року
по справі №820/16003/14 прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "ВЕРОНІКА" залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.10.2014р.
по справі № 820/16003/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Водолажська Н.С.