Справа № 750/8579/14
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/8579/14
Головуючий у 1-й інстанції: Заяць О.В.
Суддя-доповідач: Романчук О.М
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

при секретарі
Артюхіній М.А.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м.Чернігові на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м.Чернігові до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області про визнання неправомірними
дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові звернулось до
Чернігівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курильця В.І.
щодо винесення постанови про
накладення штрафу від 05.08.2014 ВП № 42926831;

- скасувати постанову про накладення
штрафу від 05.08.2014 в розмірі 1360,00 грн.,
винесену старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курильцем В.І. у
виконавчому провадженні № 42926831.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2014
року у задоволені адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою адміністративний
позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі виконавчого листа виданого
07.04.2014 року № 750/11718/13-а, Деснянським
районним судом м. Чернігова про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в м. Чернігові поновити
ОСОБА_4 виплату раніше призначеної
пенсії за віком на пільгових умовах з
01.03.2012 року, старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Курильця В.І. було
прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 42926831.

Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження, в якій було
роз'яснено позивачеві про необхідність
самостійно виконати рішення суду в
строк, була направлена позивачу для
виконання.

Старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Курилець В.І. направлено позивачу
вимогу, в якій зобов'язано боржника
виконати рішення суду та повідомити
державного виконавця про виконання у
5-ти денний строк з дня отримання
вимоги.

Зважаючи на невиконання рішення суду у
встановлений державним виконавцем
строк, старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Курилець В.І. 05.08.2014 було прийнято
постанову про накладення штрафу на
позивача у розмірі 1360,00 грн.

Позивач не погоджуючись з вказаними
рішеннями звернувся до суду з даним
позовом.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції
організації примусового виконання
рішень затвердженої наказом МУЮ 02.04.2012
№512/5, під час здійснення виконавчого
провадження державний виконавець
приймає рішення шляхом винесення
постанов, попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Приписами частини 1 статті 5 Закону
України «Про виконавче провадження» та
пунктів 1.7, 1.8 Інструкції організації
примусового виконання рішень
затвердженої наказом МУЮ 02.04.2012 №512/5
передбачено, що вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів, установ,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Законом України «Про виконавче
провадження» визначено умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх в
добровільному порядку.

Стаття 75 вказаного Закону передбачає,
що після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Статтею 89 ЗУ «Про виконавче
провадження» передбачено, що у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що у разі повторного невиконання
рішення боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Колегія суддів погоджується з
твердженням суду першої інстанції, що
під поважними причинами слід розуміти
лише ті обставини, які об'єктивно є
непереборними, тобто не залежать від
волевиявлення особи, пов'язані з дійсно
істотними обставинами, перешкодами чи
труднощами, що унеможливлюють
виконання у добровільному порядку
рішення суду. Такі обставини мають бути
підтверджені відповідними та
належними доказами.

Разом з тим, доказів невиконання
позивачем виконавчого листа, у зв'язку
з наявністю поважних причин позивачем
не надано, доказів в обґрунтування
поважності причин невиконання не
наведено ні в ході виконавчого
провадження, ні в ході судового
розгляду справи.

Апелянт зазначає, що винятковим
випадком невиконання рішення суду в
добровільному порядку, є
невідшкодування ВАТ «Чернігівське
Хімволокно» коштів на виплату та
доставку пільгової пенсії ОСОБА_4.

Так, Європейським Судом з прав людини у
справі «Кечко проти України»
зазначено, що органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Відповідно до статті 32 Європейської
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод, юрисдикція
Європейського Суду з прав людини
поширюється на всі питання тлумачення
і застосування Конвенції та протоколів
до неї.

Відповідно до пункту 1 Закону України
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна
повністю визнає на своїй території
юрисдикцію Європейського Суду з прав
людини в усіх питаннях, що стосуються
тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно статті 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що не забезпечення коштами
для здійснення виплати пенсії ОСОБА_4
за рішенням Київського апеляційного
адміністративного суду по справі
№750/11718/13-а у зв'язку з тим, що починаючи
з 01.03.2012 року і по теперішній час ВАТ
«Чернігівське Хімволокно» кошти на
виплату та доставку пільгової пенсії
не відшкодовує, не є поважною причиною
для невиконання пенсійним органом
рішення суду, що набрало законної сили.

Реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що висновки
суду першої інстанції - є
обґрунтованими, а доводи апеляційної
скарги позивача не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі викладеного та приймаючи
до уваги, що суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, надав
їм належну оцінку, та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, висновки суду
відповідають обставинам справи, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Чернігові - залишити без задоволення, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.