Справа № 806/3375/14
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
Житомир справа № 806/3375/14

час прийняття: 14 год. 50 хв.
категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

за участі секретаря Шевчук Т.А.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

за участі представника відповідача
Самохвала А.Ю. та Боровської Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Володарсько-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 22.03.2010 р.
№/0 та №1/0,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до Житомирського окружного
адміністративного суду з вказаним
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкових
повідомлень-рішень
Володарсько-Волинської МДПІ від 22.03.2010
року № /0 та № 1/0.

В обґрунтування позову зазначає, що
позиція податкового органу щодо
порушення ним вимог Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єктів підприємництва" в зв'язку з
продажем автомобілю VOLKSWAGEN, який
відповідно до Закону України "Про
ставки акцизного збору на деякі
транспортні засоби та кузови до них"
відноситься до підакцизного збору, в
зв'язку з чим підприємець втратив право
на перебування на спрощеній системі
оподаткування в 4 кварталі 2008 року є
неправомірною. Враховуючи вимоги
статті 5 вказаного Указу, у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу). Доходи підприємця,
який перебуває на спрощеній системі,
від здійснення операції з імпорту
підакцизного автомобіля не можуть
включатися до складу обсягу виручки, з
якої сплачується єдиний податок, а
оподатковуються на загальних
підставах. Вважає, що тільки сума
виручки, отриманої від реалізації
даного автомобіля може бути віднесена
до складу річного оподаткованого
доходу, а сума доходу отриманого в 4
кварталі 2008 року в розмірі 243800,00 грн. не
підлягає оподаткуванню згідно
положень Декрету КМУ «Про прибутковий
податок з громадян», оскільки
здійснення єдиної операції по
реалізації підакцизного товару не
позбавляє його права перебувати на
спрощеній системі оподаткування. Крім
того, зазначає, що податковим органом
безпідставно визначено що підприємцем
у 4 кварталі 2008 року обсяг операцій з
поставки товарів перевищив 300 тисяч
гривень, в зв'язку з чим позивач мав
зареєструватися як платник ПДВ,
оскільки фактично сума валового доходу
в 4 кварталі становила 243800,00 грн.; в 2008-2009
роках він перебував на спрощеній
системі оподаткування, а тому,
відповідно до ст. 6 Указу Президента
України №727/98 від 03.07.1998 року "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва", не є платником податку
на додану вартість.

Представник позивач в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представники відповідача проти
позовних вимог заперечували з підстав
зазначених у запереченні на позов.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні докази у
справі, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог з
наступних підстав.

В період з 22.02.2010 року по 15.03.2010 року
працівниками Володарсько-Волинської
МДПІ на підставі направлення №46 від
22.02.2010 року та плану-графіку проведення
документальних перевірок суб'єктів
господарювання проведено планову
документальну перевірку СПД - фізичної
особи ОСОБА_4 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2008 року по
31.12.2009 року, за результатами якої
складено акт №203/1701/НОМЕР_1 від 18.03.2010
року (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено, що
позивачем допущено порушення ст.13
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок громадян №13-92
від 26.12.1992 року, пп. "а" п.1 ст.19 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" №889 від 22.05.2003 року, ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємства" від 24.12.2002 року №349-ІУ,
Інструкції "Про прибутковий податок з
громадян" від 21.04.1993 року №12 та пп.3.1.1
п.3.1 ст.3, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
внаслідок чого занижено оподаткований
дохід за 4 квартал 2008 року в сумі 182850
грн., занижено обсяг оподаткованих
операцій з ПДВ на 50100,00 грн. та занижено
суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету
в розмірі 10020,00 грн.

Зокрема в акті перевірки зазначено, що
згідно даних АРМУ "Митниця" позивачем
імпортовано по ВМД №3043 від 03.12.2008 року
легковий автомобіль 8703 VOLKSWAGEN фактурною
вартістю 27,5 тис. грн., який реалізовано
13.12.2008 року по біржовій угоді в сумі 20,0
тис. грн., що позивачем не
заперечується.

Відповідно до листа Житомирської
митниці №31/2/6-6/17-ДСК від 21.12.2009 року ФОП
ОСОБА_4 при митному оформленні
зазначеного транспортного засобу
платником сплачено до державного
бюджету мито в сумі 6760,06грн., акцизного
збору - 24760,83грн., ПДВ - 19824,29грн.

Також актом перевірки встановлено факт
отримання позивачем за період з 01.10.2008
року по 31.12.2008 року обсяг виручки в сумі
243800,00 грн., а за період з 01.04.2008 року по
31.12.2008 року - обсяг виручки в сумі 350100,00
грн., що позивачем також не оспорюється.

На підставі акта перевірки
Володарсько-Волинською міжрайонною
державною податковою інспекцією,
правонаступником якої є
Володарсько-Волинська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області, були прийняті
податкові повідомлення-рішення від
22.03.2010 року:

- №/0, яким визначено зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб в
сумі 27427,50 грн.;

- №/0, яким визначено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 15030,00 грн., в т.ч. 10020,00
грн. - за основним платежем та 5010,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Судом встановлено, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 в
перевіряємому періоді здійснював
підприємницьку діяльність перебуваючи
на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
державну підтримку малого
підприємництва", для суб'єктів малого
підприємництва може застосовуватися
спрощена система оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності,
яка передбачає: заміну сплати
встановлених законодавством податків
і зборів (обов'язкових платежів)
сплатою єдиного податку; застосування
спрощеної форми бухгалтерського
обліку та звітності. Спрощена система
оподаткування, бухгалтерського обліку
та звітності може застосовуватися
поряд з діючою загальною системою
оподаткування, бухгалтерського обліку
та звітності, передбаченою
законодавством, на вибір суб'єкта
малого підприємництва.

Разом з цим, згідно з пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством із цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Спеціальним законодавством, зокрема, є
Указ Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998 № 727/98, яким
запроваджено спеціальний режим
оподаткування, обліку та звітності,
спрямований на підтримку суб'єктів
малого підприємництва.

Відповідно до Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується, у тому числі, для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів
їхніх сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.
Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Такі фізичні особи мають право
самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання Свідоцтва
про сплату єдиного податку. Форма
Свідоцтва та Порядок його видачі
затверджено наказом ДПА України від
29.10.1999 № 599 (у редакції наказу ДПА
України від 28.12.2001 № 521). Свідоцтво
видається на зазначений в заяві термін,
але в межах календарного року.

Відповідно до норм Указу, не
поширюється спрощена система
оподаткування на суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють торгівлю
лікеро-горілчаними, тютюновими
виробами або пально-мастильними
матеріалами.

Крім того, що з 1 липня 2005 року до
прийняття Закону України «Про спрощену
систему оподаткування» норми Указу та
розділу IV Декрету № 13-92 застосовуються
з урахуванням особливостей, визначених
Законом України від 25.03.2005 № 2505-ІУ «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та
деяких інших законодавчих актів
України» (в редакції Закону України від
03.06.2005 № 2642-ІУ), зокрема, спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності не поширюється на суб'єктів
підприємницької діяльності, які є
виробниками підакцизних товарів,
здійснюють господарську діяльність,
пов'язану з експортом, імпортом та
оптовим продажем підакцизних товарів,
оптовим та роздрібним продажем
підакцизних пально-мастильних
матеріалів

Порушення умов запровадження
спрощеної системи оподаткування,
визначених Указом Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" виключає можливість
застосування до суб'єкта малого
підприємництва правил оподаткування,
передбачених для платників єдиного
податку.

Згідно ст. 6 Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником податку на
доходи фізичних осіб, оскільки
вказаний податок сплачується ним у
складі єдиного податку.

Виходячи з викладеного, несплата
податку з доходів фізичних осіб, як це
передбачено для платників єдиного
податку, можлива лише у разі дотримання
суб'єктом малого підприємництва умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування.

Згідно ст. 5 Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" у разі порушення вимог,
установлених статтею 1 цього Указу,
платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Доходи, отримані фізичними особами -
підприємцями платниками єдиного
податку з порушенням норм Указу
Президента України від 28 червня 1999 №
746/99 "Про внесення змін до Указу
Президента України від 3 липня 1998 року
№ 727 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва",
підлягають оподаткуванню відповідно
до Закону України від 22.05.2003. N 889 "Про
податок з доходів фізичних осіб".

Оскільки втрата Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 права
перебувати на спрощеній системі
оподаткування пов'язана із здійсненням
ним імпортної операції по ввезенню
автомобіля згідно ВМД №3043 від 03.12.2008,
обов'язок перейти на загальну систему
оподаткування виникає у позивача,
починаючи з наступного звітного
періоду, тобто з 01 кварталу 2009 року, при
цьому оподаткуванню податком з доходів
фізичних осіб підлягають доходи,
отримані позивачем після 03.12.2008 року, а
не весь дохід за 4 квартал 2008 року.

Зазначений висновок узгоджується з
приписами ч. 3 ст. 11 Закону України "Про
державну підтримку малого
підприємництва" та ст. 4 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», відповідно до яких
спрощена система оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності
може застосовуватися поряд з діючою
загальною системою оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності,
передбаченою законодавством.

Пунктом 7.1 ст. 7 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб"
передбачено, що ставка податку
становить 15 відсотків від об'єкта
оподаткування, крім випадків,
визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Згідно із ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян", оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Судом встановлено, що з 03 грудня 2008 року
по 31 грудня 2008 року позивачем від
проданих автомобілів отримано дохід в
сумі 62000,00 грн., що стверджується
біржовими договорами №09/697 від 06.12.2008
року, №09/728 від 11.12.2008 року, №09/739 від
13.12.2008 року та №09/815 від 26.12.2008 року.

Оскільки позивач не задекларував
валові витрати, які були понесені під
час здійснення підприємницької
діяльності, суд приходить до висновку,
що витрати до складу валових витрат
потрібно віднести на підставі п. 13
Інструкції, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 р. №12 «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю» за нормами, наведеними у
додатку №6 до цієї Інструкції, у
відсотках до валового доходу (25%).

Отже, сума валових витрат позивача з
03.12.2008 року по 31.12.2008 року складає 15500,00
грн. (62000,00 грн. х 25%). Сукупний чистий
дохід позивача, що оподатковується з
врахуванням вимог Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» становить 46500,00 грн.
(62000,00 грн. - 15500,00 грн.).

Відтак, сума податку з доходів фізичних
осіб від здійснення підприємницької
діяльності позивача за період з 03.12.2008
року по 31.12.2008 року, враховуючи
положення п. 7.1 ст. 7, п. 22.3 ст. 22 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", складає 6975,00 грн. (46500,00 грн. х 15%).

Щодо визначення податкових зобов'язань
з податку на додану вартість згідно
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 22.03.2010, суд зазначає, що
відповідно до ст. 6 Указу № 727/98 суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, зокрема, не є платником
податку на додану вартість.

Поширення загальної системи
оподаткування, зокрема, положень
Закону України "Про податок на додану
вартість", на платника можливе лише з
моменту втрати визначеного статтею 1
Указу Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" статусу платника
єдиного податку.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону України "Про
додаток на додану вартість" особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку у разі коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у том числі з
використанню локальної або глобальної
комп'ютерної мережі, що підлягають
оподаткуванню згідно з цим Законом,
нарахована (сплачена, надана) такій
особі або в рахунок зобов'язань третім
особам, протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Таким чином, обрахування встановленого
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону
України "Про податок на додану
вартість" граничного обсягу
оподатковуваних операцій з
досягненням якого пов'язується
обов'язок зареєструватись платником
податку на додану вартість та з його
сплати, здійснюється після переходу на
загальну систему оподаткування.

Оскільки, як зазначалося судом,
позивач повинен перейти на загальну
систему оподаткування з 01 кварталу 2009
року, обов'язок сплати Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 податку на
додану вартість виникає після переходу
на загальну систему оподаткування,
тобто до моменту переходу на загальну
систему оподаткування, положення
Закону України "Про податок на додану
вартість" щодо оподаткування поставок
товару (послуг) не можуть поширюватися
на позивача.

Разом з тим, судом враховано, що
здійснення операції, за якою
податковий орган пов'язує перевищення
позивачем граничного обсягу
оподатковуваних операцій відбулось в
грудні 2008 року.

Відповідно до вимог ст.ст.2, 3 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про
неправомірність винесення
Володарсько-Волинською МДПІ
податкового повідомлення-рішення від
22.03.2010 р. №/0 в частині визначення
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 20452,50
грн. та податкового
повідомлення-рішення від 22.03.2010 р.
№1/0 .

Керуючись ст. ст. 86, 159 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задоволити частково.

Визнати частково протиправним та
частково скасувати податкове
повідомлення-рішення Володарсько -
Волинської міжрайонної державної
податкової інспекції Житомирської
області від 22.03.2010 р. № /0 яким
визначено податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності в
сумі 20452, 50 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Володарсько - Волинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Житомирської області від 22.03.2010 р. №
1/0 .

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 24
листопада 2014 р.