Справа № 2а-267-1/09
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/36673/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Малиніна В.В., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва,
Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат, Головного управління
соціального захисту населення
виконавчого органу Київської міської
ради, Управління праці та соціального
захисту населення Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити дії, за касаційною скаргою
Управління праці та соціального
захисту населення Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації на постанову
Солом'янського районного суду міста
Києва від 17 грудня 2009 року та постанову
Апеляційного суду міста Києва від 17
травня 2011 року, -

встановив:

У грудні 2008 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила (з
урахуванням уточнень): визнати
неправомірними дії відповідачів;
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Солом'янському районі
міста Києва перерахувати та виплатити
їй з 1 січня 2006 року пенсію по
інвалідності та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до статтей 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон №
796-XII), виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації здійснити
перерахунок щорічної грошової
допомоги на оздоровлення відповідно до
розмірів, встановлених статтею 48
Закону № 796-ХІІ; зобов'язати Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
виплатити щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат за 2006-2008
роки; зобов'язати відповідачів в
подальшому проводити вказані виплати.

Постановою Солом'янського районного
суду міста Києва від 17 грудня 2009 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації здійснити перерахунок
ОСОБА_4 суми щорічної допомоги на
оздоровлення, передбаченої абзацом 2
частини 4 статті 48 Закону № 796-XII за
2007-2008 роки, виходячи із суми
мінімальної заробітної плати на момент
виникнення права на виплату.
Зобов'язано Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат виплатити ОСОБА_4 суму щорічної
допомоги на оздоровлення, передбаченої
абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону №
796-XII за 2007-2008 роки, за виключенням сум
фактично проведених виплат.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Солом'янському районі
міста Києва (з урахуванням ухвали про
виправлення описки) здійснити
перерахунок позивачеві додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за
період з 19 березня 2009 року по день
винесення рішення, виходячи з розміру
75% мінімальної пенсії за віком, та
виплатити недоплачену суму пенсії. В
іншій частині позову відмовити.

Постановою Апеляційного суду міста
Києва від 17 травня 2011 року постанову
Солом'янського районного суду міста
Києва від 17 грудня 2009 року змінити.
Доповнити резолютивну частину
постанови реченням наступного змісту:
«Визнати неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат щодо відмови у
здійсненні перерахунку та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення
ОСОБА_4 за 2007-2008 роки». В решті постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації, посилаючись
на порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Оскільки рішення судів попередніх
інстанцій оскаржуються Управлінням
праці та соціального захисту населення
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації у частині
задоволення позовних вимог відповідно
до статті 48 Закону № 796-ХІІ, в іншій
частині рішення судів сторонами не
оскаржуються, колегія суддів перевіряє
законність та обґрунтованість судових
рішень лише в частині задоволення
позову, що стосується виплат,
передбачених статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
є інвалідом IІ групи внаслідок
захворювання, що пов'язане з роботами
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Допомога на
оздоровлення за 2007 рік їй була
виплачена у грудні 2007 року, за 2008 рік - у
жовтні 2008 року відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 у розмірі 120 гривень.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ було передбачено, що інвалідам II
групи щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, а
частиною 7 цієї статті встановлено, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІ групи - 120 гривень.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік, зокрема, дію абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7
статті 48 Закону № 796-ХІІ в частині
виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) пункт 30
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» щодо
зупинення дії абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7 статті 48
Закону № 796-ХІІ.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 48 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до якої щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів про
неправомірність виплати у грудні 2007
року та жовтні 2008 року позивачеві
щорічної допомоги на оздоровлення за
2007, 2008 роки у розмірі, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562, та про наявність законних
підстав для виплати їй цих коштів у
розмірі, визначеному абзацом 2 частини 4
статті 48 Закону, оскільки суб'єкт
владних повноважень виплатив ОСОБА_4
зазначену допомогу за 2007, 2008 роки в
розмірі 120 гривень після прийняття
Конституційним Судом України рішення
№ 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року про
визнання неконституційними положень
пункту 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» і
рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року,
яким визнано неконституційними
положення підпункту 11 пункту 28 розділу
ІІ Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 в частині
здійснення перерахунку і виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за
2007, 2008 роки у розмірі, визначеному
абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону
№ 796-ХІІ.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації - залишити без
задоволення.

Постанову Апеляційного суду міста
Києва від 17 травня 2011 року та постанову
Солом'янського районного суду міста
Києва від 17 грудня 2009 року в незміненій
частині у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва,
Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат, Головного управління
соціального захисту населення
виконавчого органу Київської міської
ради, Управління праці та соціального
захисту населення Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Малинін В.В.

Стародуб О.П.