Справа № 2а-3135/11/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/23571/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Дарницькому районі м. Києва
(далі - ДПІ)

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.05.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2012

у справі № 2а-3135/11/2670

за позовом дочірнього підприємства
"Сіті Терм Плюс" (далі - Підприємство)

до ДПІ

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.05.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2012,
позов задоволено; скасовано податкові
повідомлення-рішення від 06.10.2010 №
/0/37308 та від 15.12.2010 № /1/48578.

У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
того, що податковою інспекцією не
доведено нікчемності правочинів, за
якими Товариством було сформовано
податковий кредит.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішеннями попередніх судових
інстанцій, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначені судові акти і
відмовити у позові. На обґрунтування
касаційних вимог скаржник зазначає, що
спірні операції з поставки товару
позивачеві у рамках господарських
правовідносин з товариством з
обмеженою відповідальністю
«С.Дж.Р.ГРУП» (далі - ТОВ «С.Дж.Р. ГРУП»)
не були опосередковані реальним
виконанням, у зв'язку з чим у
Підприємства відсутнє право на
відображення цих операцій у
податковому обліку.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги та поданих
Товариством заперечень, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення касаційної
скарги ДПІ з урахуванням такого.

Як встановлено судами обох інстанцій
та вбачається з матеріалів справи,
податковою інспекцією було проведено
невиїзну документальну перевірку
Підприємства з питань дотримання вимог
податкового законодавства в частині
правильності нарахування та сплати ПДВ
по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ
«С.Дж.Р. ГРУП» за липень 2009 року.

За наслідками цієї перевірки ДПІ було
складено акт від 22.09.2010 № 6047/23-02/34841002 та
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 06.10.2010 №
/0/37308, згідно з яким позивачеві
визначено податкове зобов'язання з ПДВ
у сумі 1 149 933,45 грн.(у тому числі 766 622,30
грн. за основним платежем та 383 311,15 грн.
за штрафними санкціями).

Під час цієї перевірки податкова
інспекція дійшла висновку про
неправомірне формування позивачем
податкового кредиту за безтоварними
операціями з придбання товару у рамках
господарських правовідносин з
названим контрагентом.

Вказаний висновок мотивований ДПІ тим,
що Підприємством створена схема
штучного руху товару, спрямована на
створення формального документообігу,
про що свідчить фіктивний характер
діяльності як ТОВ «С.Дж.Р.ГРУП» (яке
зареєстровано на підставну особу без
наміру провадити фактичну
підприємницьку діяльність), так і
позивача у справі (який не має
складських приміщень, транспортних
засобів, виробничого устаткування та
трудових ресурсів для провадження
господарської діяльності).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (який регулював
порядок формування податкового
кредиту до 31.12.2010) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
вбачається, що податкові наслідки у
вигляді зменшення бази оподаткування
податку на додану вартість на суму
понесених витрат на сплату
(нарахування) цього податку у ціні
придбаних товарів (робіт, послуг) є
правомірними за умови реального
виконання господарської операції та
наявності первинних документів
(зокрема, податкових накладних), що
містять достовірні відомості про обсяг
та зміст такої операції.

При цьому як відомості, що містяться у
податкових накладних, так і дані
первинних документів, що складаються
при здійсненні господарської операції
та подаються платником до
контролюючого органу, мають
відповідати установленим вимогам та
містить достовірну інформацію про
обставини, з якими законодавством
пов'язує реалізацію права платника на
податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди
за наявності у документах платника
недостовірних та суперечливих
відомостей є податковим ризиком. У
цілях підтвердження обґрунтованості
заявлених податкових вигод має бути
встановлений їх об'єктивний предметний
зв'язок з фактами та результатами
реальної підприємницької або іншої
економічної діяльності, що слугує
підставою для висновку про
достовірність первинних документів, у
тому числі й відносно учасників та умов
господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок
підтвердити правомірність та
обґрунтованість витрат (зокрема, по
сплаті ПДВ) первинними документами
покладається на платника, позаяк саме
він виступає суб'єктом, що використовує
включену постачальником до ціни товару
суму ПДВ при обчисленні суми податку,
яка підлягає перерахуванню до бюджету.

Однак у справі, що переглядається, суди
з урахуванням доводів податкової
інспекції не перевірили належним чином
реальності виконання ТОВ «С.Дж.Р.ГРУП»
поставок товару позивачеві; не
з'ясували зміст цих операцій, не
встановили існування активу, не
дослідили його рух у процесі виконання
цих операцій (як транспортувався товар,
де зберігався, ким приймався), не
встановили посадових осіб
постачальника та покупця, задіяних у
такому процесі.

Суди фактично обмежилися дослідженням
умов договорів на предмет їх
відповідності вимогам цивільного
законодавства та посиланням на те, що
показання керівника ТОВ «С.Дж.Р.ГРУП»,
надані ним кримінальній справі, не є
належним доказом, який підтверджує
юридичні факти в адміністративній
справі.

Втім слід зазначити, що, по-перше,
наявність або відсутність ознак
нікчемності у цивільному договорі не
має вирішального значення для
перевірки правильності формування
платником даних податкового обліку.
Адже податкові наслідки породжують не
власне правочини, а господарські
операції, які викликають зміни у
структурі активів платника. Дотримання
норм цивільного чи господарського
права під час укладення договору не
означає автоматично реальності
вчинення господарської операції та
правильності відображення її
результатів у податковому обліку.

По-друге ж, показання керівника ТОВ
«С.Дж.Р.ГРУП» у кримінальній справі
також є доказом у розумінні частини
першої статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому підлягає дослідженню у
сукупності з іншими фактичними даними
зі спору. У даному разі з урахуванням
доводів ДПІ, якими вона мотивує
правомірність оспорюваного
донарахування, судам необхідно було
також перевірити, за яких обставин та в
якій спосіб були налагоджені
господарські зв'язки між позивачем та
його задекларованим контрагентом,
дослідити наявність як у ТОВ
«С.Дж.Р.ГРУП», так і у Підприємства
витрат, супутніх звичайній
господарській діяльності (як-от
витрати на оренду, зв'язок, комунальні
послуги, виплату заробітної плати тощо)
у процесі провадження реальної
господарської діяльності.

Допущені судами порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а отже відповідно до
частини другої статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування ухвалених у
справі судових рішень та направлення
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
слід взяти до уваги викладене в цій
ухвалі, з урахуванням висновків
податкового органу, наведених в акті
перевірки, ретельно перевірити
реальність виконання спірних операцій
з поставки товару позивачеві саме в
рамках правовідносин зі спірним
конатргентом, для чого в разі
необхідності зобов'язати сторони
надати докази, яких не буде вистачати
для з'ясування цих обставин, або ж
витребувати такі докази у інших осіб, в
яких вони можуть знаходитися; дати
правильну юридичну оцінку
встановленим обставинам та
постановити рішення відповідно до
вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі м. Києва задовольнити частково.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.05.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.02.2012 у справі № 2а-3135/11/2670
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько