Справа № 816/3850/14
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3850/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко І.В.,

представника відповідача - Біленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Миргородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача:
Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль" про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі - Миргородська ОДПІ,
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 16.09.2014 №,
яким платнику збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується за
результатами річного декларування, у
розмірі 6 072,47 грн.

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує,
що у жовтні 2012 року між нею та ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" був укладений
договір про припинення зобов'язань за
кредитним договором, за умовами якого
сторони визнали і підтвердили, що
розмір непогашеної позичальником
заборгованості за кредитним договором
складає 32 386,45 грн. У зв'язку з
виконанням позичальником умов
кредитора сторони домовились, що
боргові зобов'язання за кредитним
договором припиняються, а кредитний
договір вважається розірваним.
Вважаючи, що визначальною ознакою
доходу є фактичне отримання такого
доходу платником податку в грошовій,
матеріальній чи нематеріальній формі,
позивач стверджує, що відсотки за
користування кредитом та пеня по
кредиту, нараховані банком відповідно
до умов договору та анульовані за його
ж рішенням, не є доходом платника
податків в розумінні Податкового
кодексу України, який підлягає
оподаткуванню в порядку пп. "д" 164.2.17 п.
164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. У
зв'язку з цим позивач вважає, що не
підлягає включенню до річної
податкової декларації за 2012 рік сума
анульованої банком заборгованості по
нарахованих відсотках за користування
кредитом та пені.

Відповідач надав письмові заперечення
на позов, у яких зазначив, що проведеною
документальною позаплановою невиїзною
перевіркою ОСОБА_2 за період з 01.01.2012 по
31.12.2012 встановлено, що платник податків
- фізична особа ОСОБА_2 протягом
перевіряємого періоду отримала дохід у
вигляді додаткового блага, який згідно
з Податковим кодексом України підлягає
включенню до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу та
відображенню платником у податковій
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік. Відповідно листа АТ
"Раффайзен Банк Аваль" №04-02-0/4491 від
11.12.2013 громадянці ОСОБА_2 анульовано
кредитну заборгованість у розмірі 32
386,45 грн., внаслідок чого особа фактично
отримала дохід, як додаткове благо у
вигляді суми боргу, анульованого
кредитором, який не відобразила у
декларації про майновий стан та доходи
за 2012 рік. Посилаючись на положення пп.
"д" 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163
Податкового кодексу України,
відповідач стверджує, що до загального
місячного (річного) оподаткованого
доходу платника податку включається
дохід, отриманий платником податку як
додаткове благо у вигляді суми боргу
платника податку, анульованого
(прощеного) кредитором за його
самостійним рішенням, не пов'язаним з
процедурою банкрутства, до закінчення
строку позовної давності.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, заявивши клопотання про
розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечення проти позову
підтримав, просив у задоволенні позову
відмовити.

Ухвалою суду від 13.11.2014 до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача залучено
Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль".

Представник третьої особи у судове
засідання не прибув, натомість
надіслав до суду заперечення на позов,
у якому просить у задоволенні позову
відмовити, провівши судовий розгляд
без його участі.

За таких обставин суд вважає за можливе
здійснити розгляд і вирішення справи
за даної явки.

Суд, ознайомившись зі змістом позовної
заяви, заперечень відповідача та
третьої особи, заслухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

18.10.2012 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
(кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) був
укладений Договір про припинення
зобов'язань за кредитним договором
№014/2648/82/91449 від 03.10.2007, за умовами якого
сторони визнають і підтверджують, що
розмір непогашеної позичальником
заборгованості за кредитним договором
станом на день укладення цього
договору складає 32 386,45 грн., у тому
числі: по сплаті суми кредиту - 16108,74
грн., відсотків нарахованих за
користування кредитом - 908,00 грн. та
розрахункової пені по кредиту - 15 369,71
грн. Відповідно до пункту 1.2. Договору, у
зв'язку з виконанням позичальником
умов кредитора, сторони домовились, що
з дати укладення цього Договору
боргові зобов'язання за кредитним
договором припиняються, а кредитний
договір вважається розірваним. При
цьому пунктом 1.5. Договору сторони
погодили, що з підписанням цього
Договору позичальник вважається
належним чином повідомленим про
анулювання йому суми боргових
зобов'язань та про те, що інформація про
суму боргу позичальника, анульованого
банком до закінчення строків позовної
давності відповідно до вимог
податкового законодавства буде
включена банком до податкового
розрахунку сум доходів, нарахованих на
користь фізичних осіб. Позичальник зі
змістом підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2.
статті 164 Податкового кодексу України
ознайомлений (а.с. 21-22).

Як стверджує позивач, вона 11.02.2013 подала
до Миргородської ОДПІ податкову
декларацію про майновий стан та доходи
за 2012 рік, в якій задекларувала дохід у
сумі 0,00 грн.

Наказом в.о. начальника Миргородської
ОДПІ від 21.07.2014 №223 відповідно до вимог
пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України була призначена позапланова
невиїзна документальна перевірка щодо
своєчасності подання податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік, достовірності, повноти
нарахування і сплати до бюджету
податку на доходи фізичних осіб з
окремих видів отриманих доходів
громадянкою ОСОБА_2.

У зв'язку з цим головним державним
ревізором-інспектором 06.08.2014 була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_2
за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, результати
якої оформлено відповідним актом
Миргородської ОДПІ
№1079/16-20-17-02-14//118 від 13.08.2014 (а.с. 13-18).

Висновками вказаного акту встановлені
порушення платником податків -
фізичною особою ОСОБА_2 вимог пп. "а" 176.1
п. 176.1 ст. 176, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст.
164, пп. "д" 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового
кодексу України, а саме - в декларації
за 2012 рік відображено недостовірні
дані, у результаті чого визначено суму
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб за 2012 рік в сумі - 4
857,97 грн.

На підстав висновків акту від 13.08.2014
№1079/16-20-17-02-14//118 Миргородською
ОДПІ було прийняте податкове
повідомлення-рішення від 16.09.2014 №,
яким ОСОБА_2 збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, у розмірі 6 072,47
грн., у тому числі 4 857,97 грн. - за основним
платежем та 1214,50 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с. 9).

Не погодившись із прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржила його до суду.

Відповідно до частини третьої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

В ході розгляду справи суд встановив,
що предмет спору зводиться до
з'ясування обставин щодо правомірності
нарахування відповідачем грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, розмір якого
обчислено із суми додаткового блага у
вигляді кредитної заборгованості
позивача, анульованої (прощеної) свого
часу ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

При цьому позивач, з посиланням на
пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 18.1 ст. 18
Податкового кодексу України,
стверджує, що обов'язок щодо
нарахування, утримання та сплати
податку, передбаченого розділом IV
цього Кодексу, до бюджету від імені та
за рахунок фізичної особи покладений
на податкового агента. Звідси, позивач
робить висновок про те, що банк, як
податковий агент, повинен нарахувати,
утримати та перерахувати до бюджету
податок із суми анульованого
(списаного) боргу за ставками,
визначеними у п. 167.1 ст. 167 Кодексу, та,
згідно з пп. "б" п. 176.2 ст. 176 Кодексу,
відобразити суму такого доходу у
податковому розрахунку за ф.-1ДФ у
звітному періоді, в якому такий борг
було анульовано. У випадку невиконання
зазначених вимог Податкового кодексу
України банком, який виконує функції
податкового агента, для нього (а не для
платника податку з доходу фізичних
осіб) настають наслідки у вигляді
нарахування податкового зобов'язання
та застосування штрафних санкцій,
передбачених п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України. Керуючись такою
логікою, позивач вважає, що платник
податку, який отримує дохід від
податкового агента, не несе
відповідальність за не нарахування
податковим агентом податкового
зобов'язання.

Перевіряючи юридичну та фактичну
сторону обґрунтованості висновків
перевірки і правомірності винесеного
на їх підставі спірного акту
індивідуальної дії на предмет
відповідності критеріям, закріпленим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України доходи -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
передбачено, що додаткові блага - кошти,
матеріальні чи нематеріальні цінності,
послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку податковим агентом, якщо такий
дохід не є заробітною платою та не
пов'язаний з виконанням обов'язків
трудового найму або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Оподаткування доходів фізичних
осіб регламентується розділом IV
"Податок на доходи фізичних осіб"
Податкового кодексу України.

Так, у відповідності до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.
163 Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування резидента є загальний
місячний (річний) оподатковуваний
дохід

При цьому базою оподаткування, згідно з
п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу
України, є загальний оподатковуваний
дохід, з урахуванням особливостей,
визначених цим розділом, де загальний
оподатковуваний дохід - будь-який
дохід, який підлягає оподаткуванню,
нарахований (виплачений, наданий) на
користь платника податку протягом
звітного податкового періоду.

Такі особливості передбачені,
зокрема, пп. "д" 164.2.17 п. 164.2 ст. 164
Податкового кодексу України, у
відповідності з яким, до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включається
дохід, отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених статтею 165 цього Кодексу)
у вигляді суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.
Якщо кредитор повідомляє платника
податку - боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

Згідно з листом АТ "Райффайзен Банк
Аваль" від 11.12.2013 №04-2-0/4491 банком було
нараховано ОСОБА_2 дохід за 4 квартал 2012
року у вигляді анулювання (прощення)
заборгованості у розмірі 32 386,45 грн.
Зазначене прощення здійснювалося з
повідомленням боржника про таке
анулювання боргу та включенням суми
прощення до податкового розрахунку за
формою 1ДФ, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощено) (а.с. 36).

Таким чином, сума боргу платника,
анульованого за самостійним рішенням
кредитора до закінчення строку
позовної давності, є об'єктом
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб та оподатковується за
ставками, визначеними п. 167.1 ст. 167
Податкового кодексу України.

І лише в разі невиконання
кредитором вимог підпункту "д" 164.2.17
пункту 164.2 статті 164 Податкового
кодексу України стосовно повідомлення
боржника про суму анульованого боргу
та включення її до податкового
розрахунку №1ДФ, у такого кредитора
виникає обов'язок в повному обсязі
виконати функції податкового агента,
встановлені пунктом 176.2 статті 176
Кодексу.

Проте, як встановлено судом, пунктом 1.5.
Договору про припинення зобов'язань за
кредитним договором №014/2648/82/91449 від
03.10.2007 передбачено, що з підписанням
цього Договору позичальник вважається
належним чином повідомленим про
анулювання йому суми боргових
зобов'язань та про те, що інформація про
суму боргу позичальника, анульованого
банком до закінчення строків позовної
давності відповідно до вимог
податкового законодавства буде
включена банком до податкового
розрахунку сум доходів, нарахованих на
користь фізичних осіб. Позичальник зі
змістом підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2.
статті 164 Податкового кодексу України
ознайомлений (а.с. 21-22).

Таким чином ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомленою про анулювання їй
суми боргових зобов'язань та про те, що
інформація про суму боргу
позичальника, анульованого банком,
буде включена банком до податкового
розрахунку сум доходів, нарахованих на
користь фізичних осіб, зобов'язана була
виконати вимоги пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п.
179.7 ст. 179 Податкового кодексу України.

Платник податку - боржник, у
відповідності до пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49
Податкового кодексу України,
зобов'язаний до 1 травня року, що настає
за звітним, подати річну податкову
декларацію про майновий стан і доходи
до органу державної податкової служби,
в якому перебуває на обліку платник
податків (податковою адресою),
відобразити в ній вказаний дохід та
самостійно до 1 серпня року, що настає
за звітним, сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену в декларації (п.
179.7 ст. 179 Кодексу).

З огляду на встановлені обставини, суд
знаходить спростованими твердження
позивача про відсутність у неї
обов'язку декларувати доходи, отримані
в якості додаткового блага у вигляді
анулювання (прощення) банком
заборгованості за кредитним договором
№014/2648/82/91449 від 03.10.2007.

Відтак твердження позивача про
необхідність перенесення з неї на банк
податкового тягаря суперечить нормам
податкового законодавства, якими
врегульовано спірні правовідносини, та
фактичним обставинам справи,
відповідно до яких банк виконав усі
передумови, за наявності яких боржник
повинен був самостійно сплатити
податок з таких доходів та відобразити
їх у річній податковій декларації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно зі ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, використовуючи
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, в ході податкової
перевірки прийшов до обґрунтованих
висновків з урахуванням усіх обставин,
що мали значення для прийняття
неупередженого рішення, тоді як
позивач не довів суду протиправності
прийнятого Миргородською ОДПІ
спірного податкового
повідомлення-рішення, у зв'язку з чим
суд приходить до висновку про
безпідставність заявленого позову.

Відтак адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

З урахуванням приписів ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства судовий
збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено
28.11.2014.

Суддя
Є.Б. Супрун