Справа № 803/2157/14
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року м.
ЛуцькСправа № 803/2157/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого, судді
Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання
Литвиненко І.П.,

за участю представників позивача
Даньчука Д.Д., Сініциної Н.В.,

представника відповідача
Сургент Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вест Рітейл» до
Головного управління ДФС у Волинській
області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вест Рітейл» (далі -
позивач, підприємство, ТзОВ «Вест
Рітейл» звернулося в суд з
адміністративним позовом до Головного
управління ДФС у Волинській області
(далі - відповідач, управління, ГУ ДФС у
Волинській області) про скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій від 29 вересня 2014 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
рішенням ГУ ДФС України у Волинській
області від 29 вересня 2014 року №
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вест Рітейл»
застосована фінансова санкція у
розмірі 6800,00 грн за продаж тютюнового
виробу неповнолітньому ОСОБА_4

Позивач не погоджується з цим рішенням
та вважає його протиправним з огляду на
те, що постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 10 червня 2014 року №161/7949/14-а
скасовано постанову адміністративної
комісії при виконавчому комітеті
Луцької міської ради від 13 травня 2014
року №153 про притягнення ОСОБА_5
(продавця-стажиста підприємства) до
адміністративної відповідальності за
фактом продажу пачки сигарет «Вінстон»
неповнолітньому ОСОБА_4

На підставі вищевикладеного просить
суд скасувати рішення про застосування
фінансових санкцій від 29 вересня 2014
року №.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили суд їх задовольнити.
Наголошували на тому, що Закон України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» не вимагає
обов'язкового витребовування
продавцем у покупця документів
(паспорта), що засвідчують його особу
для встановлення віку. Така вимога
поширюється лише на особу, щодо якої
виник сумнів про її дійсний вік.

Представник відповідача, суб'єкта
владних повноважень, у судовому
засіданні та письмових запереченнях
від 20 листопада 2014 року №151/9/03-20-21-02-15
(а.с.41-42) проти задоволення
адміністративного позову заперечила з
тих підстав, що на адресу ГУ ДФС у
Волинській області надійшли матеріали
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області, в яких зафіксований факт
продажу тютюнового виробу
неповнолітньому ОСОБА_4 в магазині «Наш
Край Експрес», де здійснює торгівельну
діяльність ТзОВ «Вест Рітейл».
Розглянувши вищезазначені матеріали
відповідачем прийнято рішення про
накладення фінансових санкцій у
розмірі 6 800,00 грн.

Представник управління звертає увагу
суду на те, що ні представниками
позивача, ні в письмових поясненнях
продавця, не оспорюється сам факт
продажу тютюнових виробів
неповнолітній особі. Вважає рішення
контролюючого органу правомірним та
просить суд відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові матеріали
справи, суд дійшов висновку, що у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Вест
Рітейл» 22 жовтня 2010 року зареєстроване
як юридична особа Виконавчим комітетом
Луцької міської ради Волинської
області. Основним видом діяльності
підприємства згідно КВЕД-2010 є 47.11
«Роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами», про що свідчить
спеціальний витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с.39-40).

Матеріалами справи підтверджується, що
31 березня 2014 року співробітниками
Луцького міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області (далі - Луцький МВ
УМВС України у Волинській області)
відносно ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5.)
складений протокол про
адміністративне правопорушення за
частиною другою статті 156 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення №02972. У вказаному
протоколі зафіксовано, що громадянка
ОСОБА_5 порушила правила торгівлі у
магазині «Наш Край», по вул. Саперів, 10,
а саме продала пачку цигарок «Вінстон»
неповнолітньому ОСОБА_4 1997 року
народження (а.с.50).

В письмових поясненнях до протоколу
ОСОБА_5 вказала, що проходить
стажування у магазині «Наш Край», який
знаходиться по вул. Саперів,10 у м.
Луцьку. Близько 17 год. 30 хв. у магазин
зайшов молодий хлопець і попросив, щоб
вона продала йому пачку цигарок
«Вінстон». ОСОБА_5 запитала скільки
хлопцеві років, той відповів що 18. Тоді
вона взяла гроші в сумі 13,50 грн та
продала цигарки. Через декілька хвилин,
коли хлопець намагався вийти з
магазину, його затримали працівники
міліції, яким він пояснив, що йому 16
років (а.с.43).

В свою чергу, у письмових поясненнях
від 31 березня 2014 року ОСОБА_4 (далі -
ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_2, показав, що
тривалий час проживає за адресою
АДРЕСА_2 разом з матір'ю ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_4. 31 березня 2014 року близько
17 год. 35 хв. він проходив по вул. Саперів
у м. Луцьку разом зі своїм другом. В цей
час ОСОБА_4 зайшов до магазину «Наш
Край», щоб купити сигарет. Коли зайшов
всередину, то попросив продавця на ім'я
ОСОБА_5 продати пачку сигарет «Вінстон»
ціною 13,50 грн. При цьому, продавець
спитала скільки йому років, на що він
відповів 18. Після цього він дав гроші, а
вона дала йому сигарети (а.с.49).

У письмовому рапорті на ім'я начальника
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області, старший оперуповноважений
відділення кримінальної міліції у
справах дітей капітан міліції Гачкевич
О.В., який безпосередньо відбирав
вищенаведені пояснення та складав
протокол про адміністративне
правопорушення, зазначив, що від
написання розписки та надання
торгового чеку продавець-стажист
ОСОБА_5 відмовилася (а.с.46).

В подальшому заступником начальника
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області листом від 08 квітня 2014 року №8063
про вказані обставини повідомлено ГУ
Міндоходів у Волинській області,
правонаступником якого є відповідач -
ГУ ДФС у Волинській області (а.с.48).

Листом від 22 травня 2014 року
№3117/10/03-20-21-02-13 відповідач повідомив
ТзОВ «Вест Рітейл» про надходження
матеріалів перевірки, запропонував
ознайомитися з ними, а також надати
свої пояснення та заперечення (а.с.47).
Вказаний лист 23 травня 2014 року був
направлений поштою за адресою
підприємства, яка зазначена у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (АДРЕСА_1)
(а.с.39), однак повернувся на адресу
управління з відміткою пошти «за
закінченням терміну зберігання» (а.с.47
зворот).

Суд звертає увагу на той факт, що у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
зазначений контактний телефон
(мобільний) директора товариства але
представники управління, на думку суду,
проігнорували такий спосіб
повідомлення.

Як слідує з матеріалів справи,
постановою адміністративної комісії
при виконавчому комітеті Луцької
міської ради від 13 травня 2014 року №153
ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної
відповідальності за вчинення
адміністративного правопорушення
передбаченого частиною другою статті
156 Кодексу України про адміністративні
правопорушення та накладено на неї
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 510 грн (а.с.48).

Однак, постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 10 червня 2014 року №161/7949/14-а
постанова адміністративної комісії
при виконавчому комітеті Луцької
міської ради від 13 травня 2014 року №153
скасована. Зазначене судове рішення
було мотивоване тим, що ОСОБА_5 на ТзОВ
«Вест Рітейл» не працювала, а лише
проходила стажування, в трудових
відносинах з підприємством не
перебувала, тому не є суб'єктом
адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною другою статті
156 Кодексу України про адміністративні
правопорушення. Крім того,
працівниками Луцького МВ УМВС України
у Волинській області при складанні
протоколу було допущено низку
процесуальних порушень, а саме не
зазначено всіх свідків події та не
надано копії протоколу продавцю
(а.с.20-22).

На підставі вищевикладених матеріалів,
рішенням Головного управління ДФС у
Волинській області від 29 вересня 2014
року № до підприємства
застосовані фінансові санкції у
розмірі 6 800,00 грн за продаж тютюнового
виробу особі, яка не досягла 18 років
(а.с.23-24).

Надаючи правову оцінку рішенню від 29
вересня 2014 року №, суд зазначає
наступне.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами стосовно законодавчої
заборони на продаж тютюнових виробів
неповнолітній особі, а, відтак,
врегульовані Законом України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» (далі - Закон).

У преамбулі цього Закону вказано, що
він визначає основні засади державної
політики щодо регулювання виробництва,
експорту, імпорту, оптової і роздрібної
торгівлі спиртом етиловим, коньячним і
плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України.

Відповідно до вимог пункту 2 частини
першої статті 15-3 Закону забороняється
продаж пива (крім безалкогольного),
алкогольних, слабоалкогольних напоїв,
вин столових та тютюнових виробів
особам, які не досягли 18-ти років.

За правилами частини четвертої статті
15-3 зазначеного Закону продавець пива
(крім безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
або тютюнових виробів зобов'язаний
отримати у покупця, який купує пиво
(крім безалкогольного), алкогольні
напої, слабоалкогольні напої, вина
столові або тютюнові вироби, паспорт
або інші документи, які підтверджують
вік такого покупця, якщо у продавця
виникли сумніви щодо досягнення
покупцем 18-річного віку.

У частині другій статті 17 Закону за
порушення вимог статті 15-3 цього ж
Закону законодавець передбачив
застосування до суб'єкта
господарювання фінансових санкцій у
вигляді штрафу в сумі 6800 грн.

Системний аналіз зазначених вище
правових норм дає підстави для
висновку щодо запровадження в
імперативній формі заборони на продаж
пива (крім безалкогольного),
алкогольних, слабоалкогольних напоїв,
вин столових та тютюнових виробів
особам, які не досягли 18-ти років.

Частиною четвертою статті 15-3
зазначеного Закону продавця наділено
правом отримати у покупця, який купує
пиво (крім безалкогольного),
алкогольні, слабоалкогольні напої,
вина столові або тютюнові вироби,
документи, які підтверджують вік
такого покупця, а отже, ця вимога має
спонукати суб'єкта господарювання
дотримуватися відповідного рівня
обачності, який би унеможливлював
порушення чітко визначеної заборони
продавати неповнолітній особі
зазначену продукцію. Відсутність у
продавця сумніву щодо віку покупця та
продаж у зв'язку з цим забороненого
товару неповнолітній особі не може
бути підставою звільнення суб'єкта
господарювання від відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
26 березня 2013 року №21-48а13, яка, в силу
положень статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є обов'язковою для всіх судів
України (а.с.57-58).

На думку суду, у розглядуваному випадку
факт реалізації 31 березня 2014 року
торговельним об'єктом, який належить
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Вест Рітейл» пачки
сигарет неповнолітньому ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, підтверджений належними
та допустимими доказами, а саме:
протоколом про адміністративне
правопорушення від 31 березня 2014 року
№02972 (а.с.8), письмовими поясненнями
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.43, 49).

Представниками позивача в судовому
засіданні не в повній мірі спростовані
обставини, які викладені у
вищенаведених документах. Більше того,
представники підприємства не
заперечували факту продажу тютюнового
виробу неповнолітньому, а покликалися
на відсутність вини з боку
продавця-стажиста ОСОБА_5, яка запитала
у ОСОБА_4 скільки йому років, а той, в
свою чергу, надав неправдиву
інформацію про свій вік.

Проте, суд не приймає до уваги доводів
представників позивача, що
неповнолітній повідомив неправдиву
інформацію про свій вік, оскільки в
силу вимог статті 15-3 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», а також враховуючи
правову позицію, яка викладена у
постанові Верховного суду України від
26 березня 2013 року №21-48а13, підприємство
та її працівники, в тому числі стажисти,
повинні дотримуватися відповідного
рівня обачності, який унеможливить
продаж заборонених товарів
неповнолітньому, адже такий
громадянин, бажаючи придбати тютюнові
та/або алкогольні вироби всупереч
законодавчій забороні, може усно
повідомляти неправдиву інформацію про
свій дійсний вік.

Саме для уникнення таких випадків,
законодавцем було введено право
продавця перевіряти вік на підставі
паспортного документу, а сама лише
відсутність сумніву у віці та
правдивості слів покупця, не може бути
підставою для звільнення від
відповідальності суб'єкта
господарювання, адже він не забезпечив
дотримання імперативної заборони на
продаж тютюнових виробів
неповнолітнім.

Крім того, позивач та його представники
покликаючись на відсутність сумніву у
віці покупця, не змогли пояснити суду,
для чого, в такому випадку, продавець
ОСОБА_5, усно запитала у ОСОБА_4 про вік,
адже саме по собі таке питання до
покупця вже свідчить про наявність
сумнівів у його дійсному віці.

В такому випадку, не зрозумілим є, чому
ОСОБА_5 не вчинила так, як того вимагає
стаття 15-3 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», а саме не витребувала
паспортний документ, а, натомість,
вчинили так, як вказаний Закон не
передбачає - встановила вік покупця
обмежившись лише його усною
відповіддю.

На думку суду, дії продавця-стажиста
ОСОБА_5 були б виправдані, якби
неповнолітній, наприклад, пред'явив для
підтвердження свого віку підроблений
або недійсний документ. В такому б
випадку, продавець виконала всі
залежні від неї заходи для дотримання
імперативної заборони на продаж
тютюнових виробів неповнолітнім, а
суб'єкт господарювання, відповідно, не
ніс би відповідальності. Однак, з
огляду на те, що ОСОБА_5 безпідставно не
скористалася своїм правом на
витребування паспортного документу та
всупереч положенням Закону встановила
вік покупця лише на підставі його усної
відповіді, суд вважає, що відсутні
підстави для звільнення ТзОВ «Вест
Рітейл» від відповідальності у вигляді
фінансових санкцій.

Про халатне відношення
продавця-стажиста ТзОВ «Вест Рітейл» у
даному випадку свідчить також те, що
різниця між віком, про який усно
повідомив ОСОБА_4 (18 років) та його
дійсним віком (16 років), є невеликою, а
отже у працівника (стажиста) позивача,
повинен був виникнути обґрунтований
сумнів у правдивості слів
неповнолітнього, що також є підставою
для витребування паспортного
документу.

Стосовно доводів представника ТзОВ
«Вест Рітейл», що за завідомо
неправдиве повідомлення про свій
дійсний вік до відповідальності мали
притягнути неповнолітнього ОСОБА_4, суд
зазначає, що в його діях, за об'єктивною
стороною, відсутній склад
адміністративного або кримінального
правопорушення, в тому числі
передбаченого статтею 156 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення. З цього слідує, що у
працівників міліції, які відбирали
показання у продавця та
неповнолітнього, були відсутні
підстави для складання протоколу
відносно ОСОБА_4

Також суд не приймає посилання
представників позивача на постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 10 червня 2014 року
№161/7949/14-а, оскільки цим судовим
рішенням ОСОБА_5 звільнено від
адміністративної відповідальності з
тих підстав, що вона на момент скоєння
правопорушення була стажистом, а не
продавцем, а, відтак, не є належним
суб'єктом адміністративної
відповідальності, яка передбачена
частиною другою статті 156 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення. Факт продажу
тютюнового виробу неповнолітньому
ОСОБА_4 в цьому рішенні не спростований
(а.с.20-22).

За змістом частини четвертої статті 72
Кодексу адміністративного
судочинства, обов'язковими для
адміністративного суду є лише вирок
суду у кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок і лише в
питаннях, чи мало місце діяння та чи
вчинене воно цією особою.

Однак, у розглядуваному випадку
постанова Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 10 червня 2014
року №161/7949/14-а приймалася в порядку
Кодексу адміністративного судочинства
України, а не в порядку Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Обов'язковими для адміністративного
суду є лише судові рішення ухвалені
судами, як органами уповноваженими на
притягнення до адміністративної
відповідальності відповідно до статті
221 Кодексу України про адміністративні
правопорушення. Проте, до повноважень
судів не відноситься розгляд справ про
притягнення до адміністративної
відповідальності за статтею 156 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, а за правилами статті
218 цього Кодексу, розгляд таких справ
підвідомчий адміністративним комісіям
при виконавчих органах міських,
селищних та сільських рад.

У даному випадку продавець-стажист
ОСОБА_5 була притягнута до
адміністративної відповідальності
постановою адміністративної комісії
при Виконавчому комітеті Луцької
міської ради від 13 травня 2014 року №153.
Оскільки така постанова ухвалена не
судом, вона також, за правилами статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, не є обов'язковою для
адміністративного суду. В свою чергу,
Луцький міськрайонний суд Волинської
області приймаючи постанову від 10
червня 2014 року №161/7949/14-а діяв не як
орган, уповноважений на притягнення до
адміністративної відповідальності, а
як адміністративний суд відповідно до
положень Кодексу адміністративного
судочинства України, висновки якого не
є обов'язковими при розгляді іншої
адміністративної справи.

Як наслідок, встановлені в постанові
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 10 червня 2014 року
№161/7949/14-а обставини та зроблені
висновки є необов'язковими для іншого
адміністративного суду, а тому
Волинський окружний адміністративний
суд, при розгляді даної справи, має
право самостійно встановити обставини,
надати їм оцінку та зробити власні
правові висновки.

Додатково суд зазначає про
безпідставність покликання
представників позивача, що
неповнолітній ОСОБА_4 сам, без дозволу
продавця, взяв у руки пачку цигарок,
оскільки відповідно до пункту 11 Правил
роздрібної торгівлі тютюновими
виробами, які затверджені Наказом
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України від 24
липня 2002 року №218, продаж тютюнових
виробів забороняється з полиць
самообслуговування. Зазначене
виключає можливість неповнолітнього
самостійно взяти пачку тютюнового
виробу з залу самообслуговування, а
тому слід дійти висновку, що цигарки
ОСОБА_4 були реалізовані безпосередньо
продавцем-стажистом ОСОБА_5 з рук у
руки.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд
дійшов висновку, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Вест
Рітейл» належним чином не забезпечило
дотримання чітко визначеної заборони
продавати неповнолітній особі
тютюнові вироби, не забезпечила
належного рівня обачності своїх
продавців (стажистів) і на власний
комерційний ризик допустило до продажу
тютюнових виробів особу (стажиста), яка
здійснила продаж цих виробів
неповнолітньому, а тому на підставі
частини другої статті 17 Закону Україну
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» до підприємства
було правомірно застосована фінансова
санкція у розмірі 6 800,00 грн.

За правилами частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, суб'єкт владних
повноважень, та його представник у
судовому засіданні належними та
допустимими доказами довели суду
обґрунтованість та правомірність
рішення про застосування фінансових
санкцій від 29 вересня 2014 року №.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони : на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінивши рішення про застосування
фінансових санкцій від 29 вересня 2014
року № на предмет відповідності
частині третій статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку, що воно
винесене на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законом України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

Оскільки судом встановлений факт
продажу торговельним об'єктом, що
належить Товариству з обмеженою
відповідальністю «Вест Рітейл»,
підприємством належним чином не
забезпечено дотримання імперативної
заборони на продаж неповнолітній особі
тютюнових виробів, не забезпечено
належного рівня обачності своїх
продавців (стажистів) і на власний
комерційний ризик допущено до продажу
тютюнових виробів особу (стажиста), яка
реалізувала цей виріб неповнолітньому,
тому на підставі статті 15, частини
другої статті 17 Закону Україну «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» до підприємства
було правомірно застосована фінансова
санкція у розмірі 6 800,00 грн. За таких
обставин позовні вимоги є
необґрунтованими та не підлягають до
задоволення.

За правилами частини третьої статті 4
Закону України «Про судовий збір», під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Як слідує з матеріалів справи, за
подання даного позову ТзОВ «Вест
Рітейл» платіжним дорученням від 22
жовтня 2014 року №3776 сплатило 1 827,00 грн
судового збору. Таким чином, позивачем
було сплачено 100% ставки судового збору,
а отже відсутня потреба додатково
стягувати цей збір у зв'язку з відмовою
у задоволенні позову.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», Правил роздрібної
торгівлі тютюновими виробами, які
затверджені Наказом Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України від 24 липня 2002 року
№218, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вест Рітейл» до
Головного управління ДФС у Волинській
області про скасування рішення про
застосування фінансових санкцій від 29
вересня 2014 року № - відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 28
листопада 2014 року.