Справа № 2а/0270/2990/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/76704/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2012
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства юстиції України,
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства
України, Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Хмельницькій області,
Хмельницького обласного управління
юстиції Міністерства юстиції України
про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до Міністерства юстиції
України, Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Хмельницькій
області, Хмельницького обласного
управління юстиції Міністерства
юстиції України, в якому просила
визнати протиправною бездіяльність
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Хмельницькій області щодо не
нарахування та не виплати позивачу в
повному обсязі заробітної плати за
період з 01 січня 2003 року по 31 грудня 2005
року включно, та компенсації втрати
частини доходу через порушення
термінів виплати заробітної плати в
сумі 131709,03 грн.; визнати протиправною
бездіяльність Хмельницького обласного
управління юстиції щодо не нарахування
та не виплати позивачу в повному обсязі
заробітної плати за період з 01 серпня
2001 року по 31 грудня 2002 року та стягнення
заборгованості з урахуванням
компенсації втрати частини доходу
через порушення термінів виплати в
сумі 7247,59 грн. Посилалася на те, що в
зазначений період працювала суддею
Хмельницького міського суду
Хмельницької області і відповідно до
ст.130 Конституції України, ст.44 Закону
«Про статус суддів», указів Президента
України та постанов Кабінету Міністрів
України мала право на отримання у
якості складової частини заробітної
плати надбавок, встановлених
нормативними актами. Проте встановлені
суддям надбавки у повному обсязі не
виплачувались, внаслідок чого за
вказаний період утворилася
заборгованість по заробітній платі, що
є грубим порушенням її прав,
конституційних засад незалежності
судової влади.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2012
року, яку залишено без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2012 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалення нового судового рішення про
задоволення позовних вимог. Зазначає,
що судами порушено норми матеріального
та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач
протягом 2001-2005 років працювала суддею
Хмельницького міського суду
Хмельницької області.

Згідно із частиною четвертою статті 43
Конституції України кожен має право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом.

Вирішуючи спір, суди правильно
визначили, що спірні правовідносини
регулюються статтею 130 Конституції
України, статтею 123 Закону України «Про
судоустрій України», статтею 44 Закону
України «Про статус суддів»,
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 січня 1993 року № 39 «Про умови
оплати праці працівників судів»,
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 грудня 1999 року № 2288 «Про
впорядкування умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів, органів прокуратури, судів та
інших органів» із змінами, указами
Президента України від 21 серпня 1999 року
№1048/99 «Про розміри надбавок до
посадових окладів за кваліфікаційні
класи», від 10 липня 1995 року №584/95 «Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту судді», від 19 вересня 1996 року
№856/96 «Про додаткові заходи щодо
матеріального забезпечення суддів»,
від 05 березня 2002 року №220/2002 «Про деякі
заходи матеріального забезпечення
суддів у зв'язку з додатковим
навантаженням», статтею 6 Європейської
хартії про статус суддів.

Згідно із статтею 44 Закону України «Про
статус суддів», який був чинний на час
виникнення спірних правовідносин,
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.

Отже, крім постійних складових
заробітної плати судді, визначених
цією нормою закону, запроваджувались
інші надбавки, виплата яких
передбачалась в порядку і на умовах, що
встановлювалися указами Президента
України та іншими нормативними актами,
зокрема, постановами Кабінету
Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України від 13 грудня 1999 року № 2288 «Про
впорядкування умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів, органів прокуратури, судів та
інших органів» затверджено посадові
оклади керівних працівників і
спеціалістів апарату місцевих
загальних судів.

Цією ж постановою керівникам судів в
межах установленого фонду оплати праці
надано право здійснювати преміювання
працівників судів відповідно до їх
особистого вкладу в загальні
результати роботи в межах фонду
преміювання, утвореного в розмірі три
місячного фонду оплати праці та
економії фонду оплати праці, а також
надавати матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань
та допомогу на оздоровлення в розмірі
середньо місячної заробітної плати.

Указом Президента України від 10 липня
1995 року № 584 «Про додаткові заходи щодо
соціального захисту суддів» для суддів
передбачена надбавка за високі
досягнення у праці та виконання
особливо важливої роботи в розмірі до 75
відсотків посадового окладу з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас.

Указом Президента України від 19
вересня 1996 року №856/96 «Про додаткові
заходи щодо матеріального
забезпечення суддів» установлена
суддям щомісячна надбавка за особливий
характер роботи та інтенсивність праці
у розмірі 50 відсотків від посадового
окладу з урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас.

Указом Президента України від 05
березня 2002 року № 220 «Про деякі заходи
матеріального забезпечення суддів у
зв'язку з додатковим навантаженням»
було передбачено збільшення
посадового окладу на 50 відсотків,
надбавку за напруженість та складність
роботи в розмірі до 80 відсотків та
надбавку за почесне звання «Заслужений
юрист України» в розмірі 30 відсотків.

Вирішуючи спір, суди правильно вважали,
що виплата запроваджених додаткових
видів надбавок та премії,
встановлювалась відповідно до рішення
керівника з визначенням конкретного
розміру цих виплат, оскільки
нормативними актами передбачався лише
їх максимальний розмір (до 75%, до 80%
відповідно).

Оплата праці суддів відноситься до
сфери державного регулювання і
визначається у грошовому виразі, який
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. Так, постановою Кабінету
Міністрів України від 13 грудня 1999 року
№ 2288 «Про впорядкування умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів, органів прокуратури, судів та
інших органів» із змінами затверджені
місячні посадові оклади суддів. Цією ж
постановою керівникам судів надано
право встановлювати надбавки та
доплати різного характеру (за
особливий характер роботи та
інтенсивність праці та інші).

Тому, передбачене Указом Президента
України від 05 березня 2002 року № 220 «Про
деякі заходи матеріального
забезпечення суддів у зв'язку з
додатковим навантаженням» збільшення
посадових окладів суддів на 50% також
відноситься до видів надбавок.

Крім того, призначення та розмір цих
надбавок встановлювався кожному судді
індивідуально залежно від показників
інтенсивності праці, виконання
особливо важливої роботи, напруженості
та складності роботи і здійснювався в
межах кошторисних призначень на оплату
праці.

Отже, постанова Кабінету Міністрів
України від 21 січня 1993 року «Про умови
оплати праці працівників суду», Указ
Президента України від 10 липня 1995 року
№ 584 «Про додаткові заходи щодо
соціального захисту суддів», від 05
березня 2002 року № 220 «Про деякі заходи
матеріального забезпечення суддів у
зв'язку з додатковим навантаженням»,
постанова Кабінету Міністрів України
від 13 грудня 1999 року «Про впорядкування
умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів, органів прокуратури, судів та
інших органів» передбачали право, а не
обов'язок керівника установи
встановлювати надбавки та премії для
суддів, та містять застереження щодо
порядку та розміру цих виплат.

Вказаними нормативними актами
передбачено, що обов'язковою є лише
виплата щомісячних надбавок за
кваліфікаційний клас, за особливий
характер роботи та інтенсивність праці
у розмірі 50 % від посадового окладу з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, які позивач
отримувала у визначених
законодавством розмірах.

Судами встановлено, що нарахування та
виплата заробітної плати позивачу з 2001
по 2005 роки проводилась відповідно до
норм чинного законодавства. Визначена
позивачем заробітна плата з
урахуванням надбавок та інших виплат,
не нараховувалась їй внаслідок
відсутності бюджетних асигнувань та
відповідного наказу голови суду, що
відповідає нормам закону.

Таким чином, суди дійшли правильного
висновку про безпідставність позовних
вимог та обґрунтовано відмовили у їх
задоволенні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, тому
підстав для скасування ухвалених
судових рішень колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 01
жовтня 2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак