Справа № 520/11321/13-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

28 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
520/11321/13-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Огренич І.В. Одеський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

Головуючого: судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В.,
Романішина В.Л.

розглянув у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 25 вересня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Одеси про визнання
протиправними дії, зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про
заміну способу виконання судового
рішення, вказуючи на те, що на виконанні
знаходиться виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа у справі №2а-572/11, виданого
Київським районним судом м. Одеси про
зобов'язання УПФУ в Київському районі
м. Одеси здійснити з 01 січня 2005 року по 31
грудня 2007 року і з 22 травня 2008 року
перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії
по інвалідності в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії,
передбаченого ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Боржником було виконано рішення лише в
частині нарахування, проте в частині
виплати суми боргу не було виконано з
посиланням на припинення державного
бюджетного фінансування на проведення
виплат.

За таких обставин ОСОБА_1 просив
замінити спосіб виконання судового
рішення шляхом стягнення з боржника на
його користь суми у розмірі 199473,76 грн.

За результатами розгляду Київським
районним судом м. Одеси 25 вересня 2013
року у задоволенні заяви ОСОБА_1
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_1 подана
апеляційна скарга. В апеляційній
скарзі апелянт просить скасувати
ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 25 вересня 2013 року та прийняти
нове рішення, яким задовольнити заяву у
повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надав.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою постановою Київського
райсуду м.Одеси від 24 березня 2010 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м.Одеси про визнання
протиправними дії, зобов'язання
вчинити дії задоволений частково.
Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Одеси, які виразилися у
відмові ОСОБА_1 здійснити перерахунок
пенсії, відповідно до ч.4 ст. 54, ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 1 січня 2005 року
по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року. Зобов'язано управління
Пенсійного Фонду України в Київському
районі м. Одесі здійснити з 1 січня 2005
року по 31 грудня 2007 року і з 22 травня 2008
року перерахунок та виплату ОСОБА_1.
пенсії по інвалідності в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсії, передбаченого ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». В решті вимог -
відмовлено.

На підставі вказаної постанови
Київським районним судом м. Одеси було
видано виконавчий лист, на підставі
якого державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішення було виконано лише в частині
здійснення нарахування, внаслідок чого
ОСОБА_1 було донараховано 199473,76 грн.
Однак в частині виплати суми боргу
рішення до теперішнього часу не
виконано.

Вирішуючи спірне питання та
відмовляючи у задоволенні заяви, суд
першої інстанції виходив з того, що в
разі задоволення їх вимог фактично
буде змінено по суті зміст
резолютивної частини постанови суду,
що в свою чергу є порушенням норм
процесуального права, й відповідно
заява задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд не погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Статтею 7 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
передбачено, що у разі, якщо рішення
суду не виконано протягом двох місяців
з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження,
крім випадків, коли стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій, державний виконавець зобов'язаний
звернутись до суду із заявою про зміну
способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до статті 2 вищеназваного
Закону держава гарантує виконання
рішення суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є, зокрема,
державний орган. Водночас, судові
рішення у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Згідно з частиною першою статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Ця норма не містить виключного
переліку обставин, що є підставою для
вирішення питання про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Підставою
для зміни чи встановлення способу і
порядку виконання судового рішення є
обставини, що роблять виконання
судового рішення неможливим.

Таким чином, зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання. Така
обставина є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення і не
поширюватися на відносини, які виникли
після його ухвалення.

У цій категорії справ зміна способу і
порядку виконання рішення можлива
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат. Така
зміна можлива лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат.

Враховуючи наведене суд приходить до
висновку, що неможливість виконання
судового рішення яке вступило в
законну силу у зв'язку із його
зобов'язальним характером, є підставою
для зміни способу виконання цього
судового рішення, оскільки кінцевим
результатом його виконання у даній
справі є виплата позивачеві належних
йому коштів державним органом.

Крім цього відмова у задоволенні заяви
про зміну способу виконання судового
рішення буде суперечити змісту цього
рішення, оскільки призведе до
подальшого порушення прав стягувача.

За викладених обставин апеляційний суд
вважає, що заява з приводу заміни
способу та порядку виконання рішення
суду підлягає задоволенню, що
помилково не було встановлено судом
першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
судом першої інстанції було прийнято
рішення з порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання,
внаслідок чого винесена ухвала суду в
порядку ст.202 КАС України підлягає
скасуванню з постановленням нової
ухвали про задоволення заяви позивача.

Керуючись ст.ст. 197, 199, 202, 205, 206 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити,
а ухвалу Київського районного суду від
25 вересня 2013 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою заяву
ОСОБА_1 про зміну способу і порядку
виконання рішення суду - задовольнити.

Змінити спосіб виконання постанови
Київського районного суду м. Одеси у
справі № 2-а-572/10/1512 шляхом стягнення з
управління пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси на користь
ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії,
передбаченого ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми, що нарахована
боржником - 199473,76 грн. (з врахуванням
виплаченої в 2011 року доплати за судовим
рішенням від 24.12.2010 року).

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: В.Л. Романішин