Справа № 725/5729/13-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/5729/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Стоцька Л.А.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

20 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Першотравневого
районного суду міста Чернівці від 29
січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівцях про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
призначити пенсію ,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Першотравневого районного суду міста
Чернівці з адміністративним позовом
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Чернівцях про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
призначити пенсію.

Постановою Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 29 січня 2014 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим
рішенням представник позивача
звернувся до суду з апеляційною
скаргою в якій, з підстав порушення
судом норм матеріального права просив
скасувати постанову та прийняти нову -
про задоволення позовних вимог.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та дату слухання
справи повідомленні належним чином.
При цьому відповідачем надано
клопотання про участь в судовому
засіданні в режимі відеоконференції.

Зазначене клопотання про проведення
судового засідання в режимі
відеоконференції не підлягає
задоволенню.

Згідно з приписами частин 1 - 3 статті 122-1
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд за власною ініціативою або
за клопотанням сторони, іншого
учасника адміністративного процесу
може постановити ухвалу про їх участь у
судовому засіданні в режимі
відеоконференції. У клопотанні про
участь у судовому засіданні в режимі
відеоконференції в обов'язковому
порядку зазначається суд, в якому
необхідно забезпечити її проведення.
Таке клопотання може бути подано не
пізніш як за сім днів до дня проведення
судового засідання, в якому
відбуватиметься така участь. Питання
про участь особи у судовому засіданні в
режимі відеоконференції вирішується
судом за наявності відповідного
клопотання або за власною ініціативою
не пізніш як за п'ять днів до дня
проведення такого судового засідання.
Ухвала суду, прийнята за наслідками
вирішення цього питання, оскарженню не
підлягає.

Таким чином, прийняття рішення щодо
проведення судового засідання в режимі
відеоконференції є правом суду.
Вказана норма не передбачає обов'язку
проведення судового засідання в режимі
відео конференції в разі наявності про
це клопотання сторони.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін з
наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_2 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 та до виїзду на постійне
місце проживання до США до 16.04.1989 року
був громадянином Союзу радянських
соціалістичних республік, що
підтверджується копією його паспорту,
проживав на території Чернівецької
області.

Разом з тим, згідно з довідки Державної
міграційної служби України №6.4/313-14 від
21.01.2014 року судом встановлено, що ОСОБА_2
громадянином України не являється.

11 липня 2013 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівцях з заявою про призначення
пенсії на загальних підставах,
оскільки до виїзду на постійне місце
проживання до США він тривалий час
працював на різних роботах в
колишньому СРСР.

Однак листом від 28.08.2013 року
Управлінням Пенсійного фонду України
в м.Чернівцях в призначенні пенсії йому
було відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
зміни про визнання неконституційними
положень ст.ст.51,49 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування" позивача не стосуються.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України
«Про громадянство України» від 18.01.2001
року, громадянами України є усі
громадяни колишнього СРСР, які на
момент проголошення незалежності
України 24 серпня 1991 року постійно
проживали на території України.

Так, статтею 46 Конституції України
закріплено право громадян на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених Законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення, створення
мережі державних, комунальних,
приватних закладів за догляду за
непрацездатними.

Згідно ст.8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування», право на отримання
пенсій та соціальних послуг із
солідарної системи мають: громадяни
України, які застраховані згідно із
цим Законом та досягли встановленого
цим Законом пенсійного віку чи
визнані інвалідами в установленому
законодавством порядку і мають
необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж, а в разі смерті цих осіб - члени
їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього
Закону, та інші особи, передбачені цим
Законом; особи, яким до дня набрання
чинності цим Законом була призначена
пенсія відповідно до Закону України
"Про пенсійне забезпечення" (крім
соціальних пенсій) або була
призначена пенсія (щомісячне довічне
грошове утримання) за іншими
законодавчими актами, але вони мали
право на призначення пенсії за Законом
України "Про пенсійне забезпечення" - за
умови, якщо вони не отримують пенсію
(щомісячне довічне грошове утримання) з
інших джерел, а також у випадках,
передбачених цим Законом, - члени їхніх
сімей.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду, або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно з ст.51 вказаного Закону у разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон, пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед виїздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
його зняття з обліку за місцем
постійного проживання. Під час
перебування за кордоном пенсія
виплачується в тому разі, якщо це
передбачено міжнародним договором в
Україні, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. у
справі №1-32/2009 за конституційним
поданням Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
положень п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення
ст. 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" вказані положення визнано
неконституційними - такими, що не
відповідають Конституції України та
такими, що втрачають чинність з дня
ухвалення цього рішення.

Отже, вказані норми стосуються
випадків припинення та поновлення
виплати раніше призначених пенсій, а
тому визнання їх неконституційними не
має правових наслідків для позивача,
якому пенсія раніше не призначалась.

Пунктом 3 резолютивної частини рішення
Конституційного Суду України
визначено звернути увагу Верховної
Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
Законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, а
також прийняття Закону про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданою фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними. На даний
час нормативно-правових актів,
спрямованих на виконання рішення
Конституційного Суду України, яким
будуть передбачені умови, норми і
механізми виплати пенсій громадянам,
які проживають у країнах, з якими не
укладено міждержавних договорів щодо
пенсійного забезпечення, не прийнято.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції правомірно
виходив з того, що позивач, який не є
громадянином України та перебуває на
території США, до жодної з наведених в
ст.8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування» категорій осіб не
відноситься та не має права на
отримання пенсії на території держави
України, пенсія до виїзду до США йому не
була призначена, а тому зміни про
визнання неконституційними положень
ст.ст.51,49 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування" його не стосуються.

Колегія вважає, що суд першої
інстанції, дослідивши в судовому
засіданні надані сторонами по справі
докази обґрунтовано відмовив в
задоволенні вимог позивача.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи, наведені апелянтом в поданій
ним апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Першотравневого районного суду міста
Чернівці від 29 січня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.