Справа № 2а-101/09
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 р.
Справа № 876/6060/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді
Сапіги В.П.

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Жидачівському районі
Львівської області на постанову
Жидачівського районного суду
Львівської області від 07.12.2009 року по
справі за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О
В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в
суд першої інстанції з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області, в якому просили відновити
пропущений строк для звернення до суду
з адміністративним позовом та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок в їх користь недоплачену
як дитині війни щомісячну державну
соціальну допомогу за 2006-2007 роки в сумі
2733,30 грн., за 2008 рік в сумі 1379,40 грн.

Постановою Жидачівського
районного суду Львівської області від
07.12.2009 року позовні вимоги задоволено
частково, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області провести перерахунок та
здійснити виплати пенсій в їх користь у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції, управління
Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області оскаржило його в апеляційному
порядку. При цьому вважає, що при
прийнятті згаданої постанови судом
неповністю з'ясовано обставини справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи і порушено норми
матеріального та процесуального права,
а тому просить скасувати оскаржувану
постанову в частині задоволення
позовних вимог і в цій частині винести
нове рішення, яким в позові відмовити
повністю з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

У відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми
війни, а відтак мають право на
встановлене ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
підвищення до пенсії.

Суд апеляційної інстанції згідно
правил ст. 195 КАС України переглядає
судове рішення в межах доводів
апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачів, суд першої інстанції
правомірно виходив з наступного.

Нарахування підвищення до пенсії за 2006
рік, то п.17 ст.77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»
зупинено дію ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».
Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який
набрав чинності 02.04.2006 року, п.17 ст.77
виключено. Однак ст. 110 даного Закону
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної ради України з питань
бюджету. Враховуючи те, що Кабінет
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної ради України з
питань бюджету не приймав жодних
нормативно-правових актів за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі 2006 року, не був
визначений порядок проведення таких
виплат, а також те, що зазначена норма
не була визнана у встановленому
порядку неконституційною, отже,
підлягала виконанню, а тому суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні позову в частині виплати
позивачу підвищення до пенсії за 2006
рік.

Що стосується перерахунку підвищення
до пенсії у 2007-2008 роках, то позивачі
мають право на підвищення до пенсії на
30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до вимог ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
оскільки рішеннями Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 було
визнано неконституційними окремі
положення Законів України про
Державний бюджет України на 2007-2008 роки,
якими було зупинено і обмежено право на
отримання спірних доплат, а саме
зупинено дію ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни». Тобто
рішення Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня
2008 року № 10-рп/2008 мають перспективну
дію та преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними та є обов'язковим до
виконання на території України, є
остаточними і не можуть бути оскаржені.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
стягнення на користь позивачів
невиплаченого підвищення до пенсії з
09.07.2007 року та з 22.05.2008 року, оскільки ч.2
ст.152 Конституції України передбачено,
що закони, інші правові акти або їх
окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов»язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком,
тому доводи апеляційної скарги
управління Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області в цій частині є
необґрунтованими.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.99
КАС України, в редакції, що діяла з
01.09.2005 року, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів. Відповідно
до ч.1 ст.100 КАС України пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін.

Суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне вказати, що позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 звернулися з позовом лише
26.03.2009 р. та 31.03.2009 р. відповідно, а
відповідачем заявлено клопотання про
застосування річного строку звернення
до суду, тому суд першої інстанції
правомірно застосував строк звернення
до суду, визначений ст.99 КАС України в
редакції, чинній на час подання позову,
оскільки такий позивачами пропущено
без поважних причин.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача в
частині визнання дій відповідача
неправомірними та зобов`язання
управління Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області провести нарахування та
виплату на користь позивачів
підвищення до пенсії за період з 22.05.2008
року по 31.12.2008 року.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в Жидачівському районі
Львівської області, обов'язок щодо
нарахування і виплати спірної допомоги
правильно покладено на відповідача у
справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що відсутність
бюджетного фінансування на виплату,
передбаченого Законом України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії, не може бути
причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків зроблених
судом першої інстанції, а тому відсутні
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст.199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
суд

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Жидачівського районного
суду Львівської області від 07.12.2009 року
у справі №2а-101/09 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий-суддя
Сапіга В.П.

Судді:
Левицька Н.Г.

Обрізко І.М.