Справа № 2а-2652/11
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"29" жовтня 2014 р. справа № 2а-2652/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Новомосковську та Новомосковському
районі Дніпропетровської області на
постанову Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 березня 2011 року у справі
№2а-2652/11 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Новомосковську та Новомосковському
районі Дніпропетровської області про
зобов'язання здійснити перерахунок
щомісячної державної соціальної
допомоги "Дітям війни", -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати незаконною
бездіяльність відповідача щодо
нарахування підвищення до пенсії у
меншому розмірі, ніж це передбачено ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та зобов'язати відповідача
виплатити недоплачену соціальну
допомогу як дитині війни.

Постановою Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 березня 2011 року позовні
вимоги задоволені. Визнано
протиправними дії відповідача щодо
нездійснення перерахунку та виплати
позивачу підвищення до пенсії згідно
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком,
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплатити позивачу
підвищення до пенсії згідно ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 18.08.2010 року в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком з
урахуванням проведених виплат.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на
порушення судом норм матеріального
права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
питання визначення величини
мінімальної пенсії за віком, що
застосовується для обчислення
підвищення пенсії особам, яким
встановлено статус "Дитина війни",
повинно було вирішуватись у
законодавчому порядку шляхом внесення
Верховною Радою України відповідних
змін до Закону України "Про соціальний
захист дітей війни". При цьому,
відповідно до прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" надбавки та підвищення,
встановлені до пенсій, виплачуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист "дітей війни"
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється також за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Стаття 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" є такою, що діє, але
дана норма Закону не передбачала, яким
саме органом (Пенсійним Фондом України
або іншим органом), за рахунок коштів і
джерел та в якому процедурному порядку
здійснюється призначення і виплата
підвищення пенсії.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", має статус дитини війни,
що підтверджується відміткою в
пенсійному посвідченні, і має право,
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", на
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно статті 6 Закону України №2195-ІV
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Редакція цієї статті набрала чинності
з 01 січня 2006 року.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону
України №107-VІ "Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
текст статті 6 Закону України №2195-ІV
викладено в наступній редакції: дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії іх соціального
захисту") до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Вказаний закон набрав чинності 01
січня 2008 року.

Рішенням Конституційного суду України
№ 10-рп від 22 травня 2008 року визнано
неконституційним, зокрема, п. 42 розділу
ІІ Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік" від 28 грудня 2007 року
щодо викладення положень ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" в новій редакці, а отже поновила
свою дію первісна редакція статті 6
Закону.

В подальшому зміни у вказану норму не
вносились, її дія не зупинялась, а отже
позивач має право на отримання
підвищення своєї пенсії на 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що дії
відповідача щодо виплати позивачеві з
18 серпня 2010 року підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни у розмірі 10 % прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, являються
неправомірними у зв'язку з тим, що вони
суперечать вимогам ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", а
тому відповідача належить зобов'язати
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу підвищення пенсії згідно
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" за період з 18 серпня
2010 року в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 року, №1058-ІV мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Положення ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" не є перешкодою для
застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
до обрахування інших пенсій чи доплат
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою статті
28, мінімального розміру пенсії за
віком.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду відсутні.

Керуючись п. 3 ч. 1. ст. 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.
ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Новомосковську та Новомосковському
районі Дніпропетровської області -
залишити без задоволення.

Постанову Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 березня 2011 року у справі
№2а-2652/11 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду є
остаточною та оскарженню не підлягає
відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак