Справа № 185/1147/14-а
Суддя: Врона А. О.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/1147/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014
року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді -
Врони А.О., при секретарі судового
засідання – Антощенко В.В., за участю
позивача – ОСОБА_1, представника
відповідача – ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Павлограді адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області про
зобов’язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
м.Павлограді та Павлоградському районі
Дніпропетровської області, в якому
просить зарахувати йому час відбування
покарання у вигляді виправних робіт за
місцем роботи згідно вироку
Павлоградського міського народного
суду Дніпропетровської області від 08
квітня 1986 року в період з 26 січня 1987
року по 26 січня 1988 року до загального
стажу роботи, зобов’язати Управління
Пенсійного фонду України в
м.Павлограді та Павлоградському районі
Дніпропетровської області під час
призначення пенсії ОСОБА_1 зарахувати
до загального стажу період відбування
покарання у вигляді виправних робіт за
місцем роботи Старательська артіль
«Центральна» шахти Аллах-Юнь к-ту
«Джугджурзолото» з 26 січня 1987 року по 26
січня 1988 року.

Позов мотивовано тим, що роботи згідно
вироку Павлоградського міського
народного суду Дніпропетровської
області від 08 квітня 1986 року позивач
відбував покарання у вигляді виправних
робіт за місцем роботи, під час роботи
на підприємстві отримував заробітну
плату, здійснював сплату податків та
зборів до Пенсійного фонду. Відповідно
до ст.103 ВТК УРСР в редакції, що діяла на
час відбування покарання, час
відбування виправних робіт без
позбавлення волі до загального і
безперервного трудового стажу
засудженого не зараховується, про що
робиться запис у його трудовій книжці,
проте Виправно-трудовий кодекс України
втратив силу з 01.01.2004 року з набранням
чинності КВК України, а згідно ч.3 ст.42
Кримінально-виконавчого кодексу
України час відбування засудженим
покарання у виді виправних робіт
зараховується в загальний стаж роботи.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги в повному обсязі, просив
їх задовольнити на підставі доводів,
викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти
задоволення позову, просив відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в запереченнях. В
запереченнях на позов відповідачем
зазначено, що статтею 103
Виправно-трудового кодексу УРСР (в
редакції, яка діяла на час відбування
покарання) визначено, що час відбування
виправних робіт без позбавлення волі
до загального і безперервного
трудового стажу засудженого не
зараховується, про що робиться запис у
його трудовій книжці (ч.І). При умові
сумлінної роботи і зразкової поведінки
в період відбування виправних робіт
без позбавлення волі цей час може бути
включений в загальний трудовий стаж
особи, яка відбула покарання, на
підставі рішення суду в порядку,
встановленому
кримінально-процесуальним
законодавством України (ч.2 ст.103 ВТК
УРСР). На час роботи позивача, діяла
"Інструкція про порядок ведення
трудових книжок на підприємствах, в
установах і організаціях",
затвердженої постановою Держкомпраці
СРСР N 162 від 20.06.1974 року, відповідно до п.
2.19 якої, (мовою оригіналу) "в трудовые
книжки лиц, отбывших исправительные
работы без лишения свободы,
администрация предприятия по месту
работы вносит запись о том, что время
работы в этот период не засчитывается в
общий непрерывный трудовой стаж
(раздел "Сведения о работе" трудовой
книжки, графа 3). В тех случаях, когда
судом в установленном законом порядке
время отбывания исправительных работ
без лишения свободы включено в общий
трудовой стаж, в трудовых книжках
производится запись о том, что это
время не засчитывается в непрерывный
трудовой стаж. Указанные записи
вносятся в трудовые книжки по
окончании фактического срока отбытия
наказания, который устанавливается по
справкам органов МВД СССР. Основанием
для внесения в трудовые Книжки
предусмотренных настоящим пунктом
записей является приказ (распоряжение)
руководителя предприятия, изданный в
соответствии с приговором
(определением) суда." Зазначена позиція
висловлена також в Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерством юстиції України
Міністерством соціального захисту
населення України від 29.07.1993р. № 58.
Таким чином, на час призначення та
відбуття покарання ОСОБА_3 за скоєння
кримінального злочину, зарахування
часу відбування покарання було можливе
лише за відповідним рішенням суду.
Позивачем також не надано доказів, які
б свідчили про сумлінну роботу та
зразкову поведінку в період відбування
виправних робіт.

Заслухавши позивача та представника
відповідача, дослідивши письмові
докази, які містяться в матеріалах
справи, дослідивши матеріали пенсійної
справи позивача, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_1 був
засуджений вироком Павлоградського
міського народного суду
Дніпропетровської області від 08 квітня
1986 року за ч.1 ст.17-229-6 Кримінального
кодексу УРСР до двох років виправних
робіт за місцем роботи з відрахуванням
20% заробітку на користь держави
щомісячно. Позивач відбував покарання
за місцем роботи Старательська артіль
«Центральна» шахти Аллах-Юнь к-ту
«Джугджурзолото». В трудовій книжці
позивача зроблений запис, що час
відбуття покарання з 26 січня 1987 року по
26 січня 1988 року не зараховується до
загального трудового стажу.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача 20.12.2013
року з заявою про призначення пенсії на
пільгових умовах.

Рішенням Управління Пенсійного фонду
України в м.Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області № 2 від
09.01.2014 року позивачу було відмовлено у
зарахуванні ОСОБА_1 у загальний
трудовий стаж часу відбування ним
покарання у вигляді виправних робіт за
місцем роботи в період з 26 січня 1987 року
по 26 січня 1988 року.

Відповідно до ст.103 Виправно-трудового
кодексу України, затвердженого Законом
N3325-VII від 23.12.1970 року, час відбування
виправних робіт без позбавлення волі
до загального і безперервного
трудового стажу засудженого не
зараховується, про що робиться запис у
його трудовій книжці. При умові
сумлінної роботи і зразкової поведінки
в період відбування виправних робіт
без позбавлення волі цей час може бути
включений в загальний трудовий стаж
особи, яка відбула покарання, на
підставі рішення суду в порядку,
встановленому
кримінально-процесуальним
законодавством України.

Положеннями ч.4 ст.95 Виправно-трудового
кодексу України, якими регулювався
порядок і умови виконання покарання у
виді виправних робіт та які були чинні
у період відбування позивачем
виправних робіт визначалось, що час
відбування покарання у виді виправних
робіт може бути включений судом до
загального трудового стажу
засудженого.

Відповідно до ч.3 ст.42 чинного
Кримінально-виконавчого кодексу
України час відбування засудженим
покарання у виді виправних робіт
зараховується в загальний стаж роботи.

Відповідно до Прикінцевих положень
Кримінально-виконавчого кодексу
України З набранням чинності цим
Кодексом втрачає чинність
Виправно-трудовий кодекс України,
затвердженого Законом N 3325-VII від 23.12.1970
року; Закони України та інші
нормативно-правові акти до приведення
у відповідність із цим Кодексом
застосовуються у частині, що не
суперечить цьому Кодексу.

Норма ст.24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування передбачає, що періоди
трудової діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності цим Законом, зараховуються до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
раніше. Тобто, дана стаття передбачає
можливість застосування положень ч.4
ст. 95 ВТК України.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також Закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Конституційний Суд України у пункті 3
мотивувальної частини рішення від 3
жовтня 1997 року №4-зп у справі про
набуття чинності Конституції України
зазначив: «Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними
нормативними актами однакової сили,
які за змістом суперечать один одному.
Звичайно, є практика, коли наступний у
часі акт містить пряме застереження
щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акту, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, якій діяв у часі
раніше».

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
відносинах суди повинні застосовувати
положення закону з урахуванням дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше.

Відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Посилання відповідача, що на час
відбування покарання діяли положення
Виправно-трудового кодексу України, за
якими виправні роботи не
зараховувались до загального
трудового стажу, суд вважає
безпідставними, оскільки в даних
спірних правовідносинах необхідно
застосовувати положення
Кримінально-виконавчого кодексу
України, які діють на час звернення
позивача до Управління Пенсійного
фонду України в м.Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області, тобто на
час виникнення спірних правовідносин.
Суд вважає, що відповідач при розгляді
заяви позивача і прийнятті рішення з
цього приводу, виходячи з наявності
загального набутого позивачем
страхового стажу за даними трудової
книжки, повинен був керуватись ст.42
Кримінально-виконавчого кодексу
України, а не положенням
Виправно-трудового кодексу України.

Вказані висновки суду узгоджуються з
позицією Вищого адміністративного
суду України, яка викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 24 січня 2013 року у справі К/9991/19211/12.

Виходячи з вищевикладеного та зважаючи
на принцип пріоритетності норм Закону
прийнятого пізніше, суд вважає, що
позивач має право на зарахування у
загальний трудовий стаж час відбування
ним покарання у вигляді виправних
робіт за місцем роботи в період з 26
січня 1987 року по 26 січня 1988 року.

Виходячи з вищенаведеного позов ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в м.Павлограді та Павлоградському
районі Дніпропетровської області про
зобов’язання вчинити певні дії
підлягає частковому задоволенню в
частині зобов'язання відповідача
позивачу у загальний трудовий стаж час
відбування ним покарання у вигляді
виправних робіт за місцем.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст.11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд може вийти за межі позовних
вимог в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять, суд вважає за
необхідне скасувати рішення
Управління Пенсійного фонду України в
м.Павлограді та Павлоградському районі
Дніпропетровської області від 09.01.2014
року №2 в частині відмови в зарахуванні
ОСОБА_1 у загальний трудовий стаж часу
відбування ним покарання у вигляді
виправних робіт за місцем роботи в
період з 26 січня 1987 року по 26 січня 1988
року.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 6 -11, 71, 161, 163, 167 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м.Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області про
зобов’язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Рішення Управління Пенсійного фонду
України в м.Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області від 09.01.2014
року №2 скасувати в частині відмови в
зарахуванні ОСОБА_1 у загальний
трудовий стаж часу відбування ним
покарання у вигляді виправних робіт за
місцем роботи в період з 26 січня 1987 року
по 26 січня 1988 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м.Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області зарахувати
ОСОБА_1 у загальний трудовий стаж час
відбування ним покарання у вигляді
виправних робіт за місцем роботи в
період з 26 січня 1987 року по 26 січня 1988
року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку протягом 10 днів з
дня отримання копії постанови шляхом
подачі апеляційної скарги до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області.

Постанова в повному обсязі
складена 28 лютого 2014 року.

Суддя

А. О. Врона