Справа № 736/1540/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 736/1540/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Синько О.О
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Мацедонської В.Е., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 на постанову Корюківського
районного суду Чернігівської області
від 06 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Козилівської сільської ради
Корюківського району Чернігівської
області про зобов"язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом про
зобов'язання відповідача внести зміни
до списку осіб, які мають право на
майновий пай КСП «Чапаєва», анулювати
попередні Свідоцтва про право
власності на майновий пай КСП
«Чапаєва», про що зробити запис у книзі
обліку свідоцтв про право власності на
майновий пай КСП «Чапаєва» на підставі
договорів купівлі-продажу майнових
паїв; оформити та видати нове свідоцтво
про право власності на майновий пай на
ім'я позивача, яке виникло на підставі
договорів купівлі-продажу майнових
паїв, вважаючи упередженою та
необґрунтованою, а відповідно
протиправною відмову відповідача у
видачі свідоцтва про право власності
на майновий пай.

Постановою Корюківського районного
суду Чернігівської області від 06
листопада 2013 року позов задоволено
частково.

Зобов'язано Козилівську сільську раду
Корюківського району Чернігівської
області розглянути у відповідності до
вимог ст.ст.15, 20 Закону України «Про
звернення громадян» заяви ОСОБА_2 від
03.08.2013 року та від 27.08.2013 року про видачу
свідоцтва про право на майновий пай та
прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення вимог позивача
в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку відмову в
задоволенні вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
07.08.2013 року позивач звернувся до голови
Козилівської сільської ради
Корюківського району Чернігівської
області із заявою про видачу свідоцтва
про право власності на майновий пай у
пайовому фонді колишнього КСП ім.
Чапаєва та реєстрацію вказаного
свідоцтва, у зв'язку з тим, що у 2011 році
ним було укладено 216 договорів
купівлі-продажу майнового паю із
колишніми членами КСП ім. Чапаєва.
Разом із вказаною заявою позивачем до
сільської ради подано відповідні
оригінали договорів купівлі-продажу
майнового паю та свідоцтв на право
власності на майновий пай (а.с.5-12).

Листом за вих. № 299 від 09.08.2013 року за
підписом голови Козилівської
сільської ради Корюківського району
Чернігівської області позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право власності на майновий пай з тих
підстав, що відповідно до листа
Міністерства аграрної політики
України № 37-17-2/5492 від 20.04.2005 року для
отримання нового свідоцтва, у разі
набуття у власність майнового паю на
підставі договору купівлі-продажу
майнового паю, до сільської ради
подається засвідчена у встановленому
порядку копія договору
купівлі-продажу, до якого обов'язково
додається копія договору (протоколу
зборів громадян власників майнових
паїв про виділення майна в натурі) про
спільне володіння, користування і
розпорядження майном, що знаходиться у
спільній (частковій) власності, та акт
приймання-передачі майна. Крім того,
при розгляді списку осіб, у яких
позивачем придбано майнові паї, були
виявлені особи, які померли до дати
підписання договору і фізично не могли
його підписати, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 (а.с.26).

Отримавши відмову у видачі свідоцтва,
позивач 06.09.2013 року повторно звернувся
до голови Козилівської сільської ради
Корюківського району Чернігівської
області із заявою від 27.08.2013 року про
видачу свідоцтва про право власності
на майновий пай без врахування
договорів купівлі-продажу майнових
паїв, укладених з громадянами ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13
(а.с.13).

Листом від 23.09.2013 року за підписом
голови Козилівської сільської ради
Корюківського району Чернігівської
області позивачу повторно відмовлено у
видачі свідоцтва про право власності
на майновий пай, у зв'язку з тим, що при
розгляді списку осіб, у яких позивачем
придбано майнові паї, були знову
виявлені особи, які померли до дати
підписання договору і фізично не могли
його підписати, а саме ОСОБА_14 Також
вказаним листом від 23.09.2013 року
позивача повідомлено, що сільська рада
продовжує проводити роботу по розгляду
заяви (а.с.26).

Судом першої інстанції встановлено, що
станом на день розгляду справи
остаточна відповідь позивачу не
надана, робота по розгляду вказаного
звернення позивача продовжується і на
даний час, додатково виявлені особи,
які померли на дату підписання
договору купівлі-продажу їх майнового
паю, та помилки в анкетних даних осіб,
які відчужували майнові паї.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
зважаючи на те, що суд не може підміняти
суб'єкт владних повноважень та
приймати рішення, що віднесені до
компетенції цього суб'єкта, належним
способом захисту порушених прав
позивача є зобов'язання відповідача
розглянути у відповідності до вимог
ст.ст.15, 20 Закону України «Про звернення
громадян» заяви позивача від 03.08.2013
року та від 27.08.2013 року про видачу
свідоцтва про право на майновий пай та
прийняти відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України
«Про звернення громадян» громадяни
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Стаття 4 вищевказаного Закону
передбачає, що до рішень, дій
(бездіяльності), які можуть бути
оскаржені, належать такі у сфері
управлінської діяльності, внаслідок
яких: порушено права і законні інтереси
чи свободи громадянина (групи
громадян); створено перешкоди для
здійснення громадянином його прав і
законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності.

Звернення, оформлені належним чином і
подані у встановленому порядку,
підлягають обов'язковому прийняттю та
розгляду.

Звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або йог:
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про
звернення громадян» органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

Згідно вимог ч. 3 ст. 24 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Згідно п.13 Порядку визначення розмірів
майнових паїв членів колективних
сільськогосподарських підприємств та
їх документального посвідчення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 177 від 28.02.2001 року, у
разі набуття у власність майнового паю
(його частини) на підставі угоди міни,
дарування та інших цивільно-правових
угод, а також спадкування видається
нове свідоцтво.

Відповідно до п.14 вказаного вище
Порядку для отримання нового свідоцтва
у разі набуття у власність майнового
паю (його частини) на підставі угоди
міни, дарування та інших
цивільно-правових угод, а також
спадкування до сільської, селищної або
міської ради подаються посвідчені в
установленому порядку копія
відповідної цивільно-правової угоди
або копія свідоцтва про право на
спадщину, попереднє свідоцтво про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства. Після отримання
зазначених документів сільська,
селищна або міська рада вносить
відповідні зміни до списку осіб, які
мають право на майновий пай
підприємства, та анулює попереднє
свідоцтво, про що робиться запис у
книзі обліку свідоцтв про право
власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства.

Аналізуючи вище перераховані норми
чинного законодавства, колегія судді
приходить до висновку про порушення
відповідачем вимог ст.15 Закону України
«Про звернення громадян» при розгляді
звернення позивача від 07.08.2013 року, з
огляду на те, що так як викладені у
ньому факти не були повно перевірені
відповідачем, а вже через 2 дні позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право власності на майновий пай, в той
час як після повторного звернення
позивача 06.09.2013 року до відповідача з
даного питання, йому вказано на
додаткові підстави для такої відмови.

Крім того, в порушення вимог ст.20 Закону
України «Про звернення громадян»,
повідомивши листом від 23.09.2013 року
позивача про те, що сільська рада
продовжує проводити роботу по розгляду
його заяви від 27.08.2013 року, відповідач
на час розгляду справи в суді, так і не
надав на неї позивачу остаточної
відповіді.

Також, колегія суддів звертає увагу, що
прийняття відповідачем рішення по суті
є дискреційним повноваженням та
виключною компетенцією уповноваженого
органу.

Як випливає зі змісту рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя, а тому позовна
вимога про зобов'язання відповідача
прийняти певні рішення є формою
втручання в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
належним способом захисту порушених
прав позивача є зобов'язання
відповідача розглянути у
відповідності до вимог ст.ст.15, 20 Закону
України «Про звернення громадян» заяви
позивача від 03.08.2013 року та від 27.08.2013
року про видачу свідоцтва про право на
майновий пай та прийняти відповідне
рішення, що вірно встановлено судом
першої інстанції.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного апелянтом рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову Корюківського районного
суду Чернігівської області від 06
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 27.11.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
В.Е. Мацедонська

Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Мацедонська В.Е.

Сорочко Є.О.