Справа № 822/3930/14
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3930/14

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

25 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П.

за участю секретаря судового
засідання: Бондаренко С.А.

представників сторін:

представника позивача: Бурець А.Я.,

представника відповідача: Коваль І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Атоммонтажсервіс" до
Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України про скасування
податкових повідомлень - рішень ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького
окружного адміністративного суду з
позовом до Славутської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України про
скасування податкових повідомлень -
рішень.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року адміністративний позов
задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального права просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у задоволені позовних вимог
відмовити.

В судовому засіданні представник
позивача заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
відповідача та просив суд залишити її
без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року - без змін.

Представник відповідача підтримала
доводи апеляційної скарги та просила
суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, які прибули в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
у період з 15.05.2014 року по 23.05.2014 року
представниками контролюючого органу
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю
"Атоммонтажсервіс" з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
проведенні взаєморозрахунків ТОВ
"Атоммонтажсервіс" із ТОВ "ТБК
"Фаворі-строй" () за
період з 01.01.2013 року по 01.03.2014 року.

За результатами перевірки було
складено акт № 4/22-14-22-04/30563645 від 30
травня 2014 року.

В ході перевірки виявлені та
відображені в акті порушення позивачем
вимог:

п.44.1, п.44.6 ст. 44, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4,
п.138.6 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України (далі - ПК України), в
результаті чого занижено податок на
прибуток за 2013 рік на 35491 грн.;

пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4,
п.201.7 ст.201 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
242065 грн., у тому числі:

- за листопад 2013 року в сумі 135073 грн.;

- за грудень 2013 року в сумі 106992 грн.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, Нетішинським
відділення Славутської ОДПІ прийняті:
податкове повідомлення-рішення №
від 16.06.2014 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 363917 грн. 50
коп., з яких: за основним платежем в
розмірі 242065 грн. та 121032,5 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) та податкове
повідомлення-рішення № від 16.06.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 44363,75 грн., з яких: за
основним платежем в розмірі 35491 грн. та
8872,75 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Розглядаючи даний позов суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
податковим органом протиправно,
необґрунтовано з порушенням норм
чинного законодавства прийнято
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення. Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Податковим кредитом в розумінні пп.
14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу
України визнається сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до положень п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

В силу вимог п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунку платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Отже, податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування ПДВ
має бути підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Судом встановлено, що між ТОВ
"Атоммонтажсервіс" (покупець) та ТОВ
"ТБК "Фаворі-строй" (продавець) укладено
договір купівлі-продажу №15/11-13 від 15
листопада 2013 року відповідно до умов
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупця
товарно-матеріальні цінності (товар), а
покупець - прийняти та оплатити його.

На виконання сторонами умов вище
вказаного договору купівлі-продажу
позивачем надані суду, належним чином
оформлені видаткові та податкові
накладні, платіжні доручення на
підтвердження оплати за товар.

Крім того, висновки відповідача про
безтоварність господарської операції
позивача із контрагентом ТОВ "ТБК
"Фаворі-строй" ґрунтуються на
твердженні про те, що зазначені
операції фактично не здійснювалися в
межах господарської діяльності
суб'єктів господарювання та їх
реальний характер документально не
підтверджений, не надано доказів
розумної економічної причини (ділової
мети), що підтверджується, на думку
представника відповідача, актом
перевірки ДПІ у Жовтневому районі м.
Луганська ГУМД у Луганській області
від 26.03.2014 року №561/12-34-22-04/38251558 "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю ТБК "Фаворі-Строй",
, з питань визначення
повноти нарахування та своєчасної
сплати податків у період з 01.07.2012 року
по 01.03.2014 року.

Суд не погоджується із такими
твердженнями відповідача, оскільки
загальним принципом юридичної
відповідальності є вина в порушенні
законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. Закон
не передбачає відповідальності за
винні дії іншої особи.

Невиконання контрагентом свого
зобов'язання зокрема зі сплати ПДВ до
бюджету тягне відповідальність та
негативні наслідки саме для цієї особи.
Ця обставина не є підставою для
позбавлення позивача як платника ПДВ
права на його відшкодування у разі,
коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Аналогічної позиції придержується
Європейський Суд з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява №3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р.
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Також Європейський Суд з прав людини у
справі "Інтерсплав проти України"
(Заява № 803/02) зазначив, що коли державні
органи володіють будь-якою інформацією
про зловживання у системі
відшкодування ПДВ, що здійснюються
конкретною кампанією, вони можуть
вжити відповідних заходів з метою
запобігання або усунення таких
зловживань.

Крім того, судом в ході судового
розгляду встановлено, що використання
придбаного позивачем у ТОВ "ТБК
"Фаворі-строй" товару підтверджуються
подальшим використанням у
господарській діяльності товариства з
обмеженою відповідальністю
"Атоммонтажсервіс", а саме було
укладено договір №05/08-13/75-13-8-13-24451 від
23.08.2013 року. Відповідно до умов
вказаного договору ДП НАЕК "Енергоатом"
ВП "Хмельницька АЕС" (замовник) та ТОВ
"Атоммонтажсервіс" (підрядник) уклали
договір відповідно до умов якого
замовник доручає, а підрядник
зобов'язується виконати
будівельно-монтажні роботи з
влаштування теплового контуру та
підготовці будівлі РПВП 6/0,4 кВ ЗРДЕС до
осінньо-зимового періоду.

На виконання сторонами умов вище
вказаного договору позивачем надані
належним чином оформлені первинні
документи, а саме: протоколи узгодження
договірної ціни до договору,
календарний план виконання робіт,
договірну ціну на виконання
будівельно-монтажних робіт з
влаштуванням теплового контуру та
підготовці будівлі РПВП 6/0,4 кВ ЗРДЕС до
осінньо-зимового періоду, локальний
кошторис №165-014с, відомість ресурсів до
локального кошторису №165-014с, додаткову
угоду №1 до договору №05/08-13/75-138-13-24451 від
23.08.2013 року на виконання робіт,
додаткову угоду №2 до договору №28/11-13
від 28.11.2013 року, довідки про вартість
виконаних будівельних робіт, акти
приймання виконаних будівельних робіт,
відомості ресурсів до актів виконаних
робіт, сертифікат відповідності,
додаток до сертифіката відповідності,
висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№ 05.03.02-04/12896 від 02.03.2010 року, технічні
паспорти та банківські виписки про рух
коштів.

Тому, враховуючи вищезазначене,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Славутської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду буде складена в повному
обсязі протягом п'яти днів з дня
закінчення розгляду справи.

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Білоус О.В.

Курко О. П.