Справа № 821/4116/14
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/4116/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Войтович І.І., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Цюрупинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду із адміністративним позовом до
Цюрупинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення №1002-15 від 30.06.2014
року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що 02.10.2014 року позивачем отримано
податкове повідомлення - рішення №1002-15
від 30.06.2014 р., яким ОСОБА_1 визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
орендна плата з фізичних осіб в сумі
123949,05 грн. Також, зазначив, що 14.03.2012 року
між Цюрупинською районною державною
адміністрацією Херсонської області та
позивачем укладений договір оренди
земельної ділянки загальною площею 293,63
га. Пунктом 9 наведеного договору
сторонами узгоджено розмір орендної
плати в сумі 4131, 64 грн. на рік (перші три
роки), із розрахунку 0,1% від нормативної
грошової оцінки. Згідно п.288.4 ст.288
Податкового кодексу України розмір та
умови внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем.
Згідно ч.1 ст.651 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Зазначив, що оскільки до
вищевказаного договору оренди землі не
вносилось жодних змін в частині
збільшення розміру орендної плати та
зміни цільового призначення земельних
ділянок, наданих позивачу в оренду,
відтак відсутні підстави для висування
вимог щодо сплати орендних платежів в
інших обсягах та розмірах, ніж це
передбачено самим договором оренди.
Вважає прийняте податкове
повідомлення - рішення протиправним,
просив позов задовольнити.

Представник позивача надав суду заяву
про розгляд справи в порядку
письмового провадження. Позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, подав заяву про
розгляд справи в порядку письмового
провадження. Також, подав письмові
заперечення на адміністративний позов
з яких вбачається, що проти позову
заперечує з підстав викладених в таких
запереченнях, а саме, нарахування сум
орендної плати на 2014 рік гр. ОСОБА_1
здійснено з урахуванням вимог Закону
України від 27.03.2014 року №1166 «Про
запобігання фінансової катастрофи та
створення передумов для економічного
зростання в Україні» та договору
оренди землі від 11.03.2012 р.
зареєстрованого у Відділі Держкомзему
у Цюрупинському районі 16.03.2012 р.
№0208. Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5
ст.288 Податкового кодексу України,
передбачено, що розмір оренди
встановлюється у договорі оренди, але
річна сума платежу не може бути меншою 3
відсотків нормативної грошової
оцінки. Вважає прийняте контролюючим
органом податкове повідомлення -
рішення правомірним. Просив відмовити
в задоволенні позову.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
за можливе розглянути адміністративну
справу в порядку письмового
провадження.

Розглянувши позовну заяву,
дослідивши письмові докази, суд вважає,
що позов слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 14 березня 2012
року між гр. ОСОБА_1 та Цюрупинською
районною державною адміністрацією
укладено договір оренди землі
загальною площею 293,63 га. Пунктом 9
зазначеного договору сторонами
узгоджено розмір орендної плати в сумі
4131, 64 грн. на рік (перші три роки), із
розрахунку 0,1% від нормативної грошової
оцінки.

02 жовтня 2014 року гр. ОСОБА_1 отримано
податкове повідомлення-рішення від
30.06.2014 року №1002-15, яким позивачу
визначено грошове зобов'язання з
орендної плати з фізичних осіб на
загальну суму 123949,05 грн.

Позивач, не погоджуючись з даним
податковим повідомленням - рішенням,
звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

Як вбачається із матеріалів
адміністративної справи правова
позиція відповідача ґрунтується на
тому, що відповідно до підпункту 288.5.1
пункту 288.5 ст.288 Податкового кодексу
України, передбачено, що розмір оренди
встановлюється у договорі оренди, але
річна сума платежу не може бути меншою 3
відсотків нормативної грошової
оцінки. Тобто, орендна плата за
земельні ділянки державної або
комунальної власності є регулюванню
ціною та не може бути меншою 3 відсотків
нормативної грошової земельної
ділянки. Таким чином, на думку
відповідача, умови договору оренди
земельної ділянки від 14.03.2012 р.,
укладеного між Цюрупинською районною
державною адміністрацією та гр. ОСОБА_1,
а саме п.9 «орендна плата», не
відповідає вимогам п.п.288.5.1 п. 288.5 ст. 288
Податкового кодексу України.

Суд не погоджується із такими доводами
податкового органу виходячи з
наступного.

У відповідності до ст. 9 Податкового
кодексу України орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності належить до
загальнодержавних податків, порядок
нарахування та сплати якого
регламентований положеннями
Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, плата за
землю - загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Платниками податку є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв) та землекористувачі (ст. 269
Податкового кодексу України).

Підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру (ст. 286 ПК України).

Відповідно до ст. 288 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки. Платником орендної
плати є орендар земельної ділянки.
Об'єктом оподаткування є земельна
ділянка, надана в оренду.

У відповідності до пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288
Податкового кодексу України, розмір
орендної плати встановлюється в
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
розділом ХІІІ Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до
договору оренди земельної ділянки від
14.03.2012 року між гр. ОСОБА_1 та
Цюрупинською районною державною
адміністрацією, який зареєстровано у
Відділі Держкомзему у Цюрупинському
районі 16.03.2012 р. №0208, позивачу
надано земельну ділянку загальною
площею 293,63 га.

Відповідно до п.2, п.5 та п.15 договору
оренди землі в оренду передається
земельна ділянка загальною площею 293,63
га. (в тому числі: сільськогосподарські
угіддя 249,3795 га з них - рілля богарна 42,8315
га, рілля зрошувана 115,0946 га, пасовища:
природні - 42,9852 га, зрошувані 48,4682 га;
землі без рослинного покриву або з
незазначеним рослинним покривом
(піски) 44,2505 га). Нормативно грошова
оцінка земельної ділянки становить
4131635,16 грн. з урахуванням добутку
коефіцієнтів індексації 3,2.

Згідно п. 9 наведеного договору, орендна
плата на перші три роки використання
земельної ділянки вноситься орендарем
в розмірі 0,1 % від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, що у грошовій
формі становить 4131,64 грн. на рік. Через
три роки переглядається розмір
орендної плати.

В п.13 даного договору зазначено, що
розмір орендної плати переглядається
один раз у першому кварталі у разі:
зміни умов господарювання,
передбачених договором; зміни розмірів
земельного податку, підвищення цін,
тарифів, зміни коефіцієнтів
індексації, визначених законодавством;
погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини орендаря,
що підтверджено документами; в інших
випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, до вищенаведеного договору
оренди землі не вносились жодних змін в
частині збільшення розміру орендної
плати, а також щодо інших істотних умов
договору.

Статтею 30 вказаного Закону, зазначено,
що зміна умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Як уже зазначалося судом вище, що
розмір орендної плати з моменту
укладення вищевказаного договору
оренди землі, жодного разу не
переглядався сторонами цього договору.

Суд звертає увагу на те, що договір
оренди землі є цивільно-правовим, а
отже, йому притаманні такі ознаки, як
свобода договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

Таким чином, суд вважає, що оскільки до
договору оренди землі не вносилися
зміни в частині збільшення розміру
орендної плати, то відповідно відсутні
підстави для нарахування податкових
зобов'язань в інших розмірах, ніж це
передбачено самими договором оренди.

Дана позиція також, підтверджується
правовою позицією Верховного Суду
України, встановленою при розгляді
подібних спорів у Постановах від 11.06.2013
р. №21-166-а13 та від 11.06.2013 №21-443-а12, в яких
зазначено, що хоча зміна розміру
земельного податку згідно із Законом №
309-VІ є підставою для перегляду
встановленого розміру орендної плати
шляхом внесення відповідних змін до
договору оренди землі його учасниками,
зазначене не тягне автоматичну зміну
умов договору щодо розміру орендної
палати, а відтак відповідного
донарахування ДПІ суми податкового
зобов'язання з орендної плати із
застосуванням штрафних санкцій за
податковими повідомленнями-рішеннями.

Разом із тим Верховним Судом України
зазначено, що державна податкова
служба відповідно до статті 2 Закону
України від 4 грудня 1990 року № 509-ХІІ
"Про державну податкову службу в
Україні" була наділена повноваженнями
зі здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
неподаткових доходів, установлених
законодавством, проте ініціативою
вносити зміни в договори оренди землі
відповідно до статей 12,80, 83 ЗК, статті 21
Закону № 161-ХІV, статті 30 Закону № 2535-ХІІ
наділена одна зі сторін цих договорів,
якою у справі, що розглядається, є
міська рада - орган місцевого
самоврядування, через яку відповідною
територіальною громадою реалізовано
право власності на передані в оренду
земельні ділянки, що знаходяться у
комунальній власності.

Відповідно до ст. 244-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Статтями 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості. Суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає,
що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №1002-15 від 30.06.2014
року є протиправним, а тому його слід
скасувати.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позов є підставним та обґрунтованим,
а тому його слід задовольнити.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 122,
159-163, 167, 244-2, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Цюрупинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області №1002-15
від 30.06.2014 року, яким ОСОБА_1 збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем орендна плата з фізичних осіб
в сумі 123949,05 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 ( реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1) судовий збір в сумі 248,
00 грн. ( Двісті сорок вісім гривень 00
коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Войтович І.І.

кат. 8.3.13