Справа № 826/7355/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7355/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Айцентр Україна» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 червня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Айцентр Україна» до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Айцентр Україна»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
та просило скасувати податкове
повідомлення - рішення від 25.02.2014
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на те, що у період,
який перевірявся, дійсно мав
господарські правовідносини з ТОВ
«АРАГОН ЛТД» та ПП «АРИКОН», які мали
реальний характер, а документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
було проведено позапланову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Айцентр Україна» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства та іншого законодавства
за період з 01.10.2010 по 30.09.2013.

За результатами перевірки складено Акт
від 11.02.2014 №125/26-54-22-06-54/34956314, в якому
зафіксовані порушення позивачем: п.198.3,
п. 198.6 ст.198, пп. 200.1 та пп. 200.2 ст. 200 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість, що підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет на
загальну суму 573193 грн. та, відповідно,
завищення від'ємного значення, яке
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на загальну суму 35927 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки
відповідач прийняв податкове
повідомлення-рішення від 25.02.2014 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 519 294,50 грн. (за
основним платежем 480 404 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 38 890,50
грн.).

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що за
спірними операціями між позивачем та
ТОВ «Айцентр Україна» та ТОВ «АРАГОН
ЛТД», ПП «АРИКОН» лише оформлювались
окремі первинні документи та податкові
накладні без фактичного виконання
контрагентами обумовлених операцій,
чим створювалась видимість (зовнішні
ознаки) реального здійснення операцій
та правомірності формування спірних
сум податкових вигод, наслідком чого є
отримання позивачем необґрунтованої
податкової вигоди.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого:

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу).

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо, - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період, що перевірявся, між ТОВ
«Айцентр Україна» (покупець) та ТОВ
«АРАГОН ЛТД» (постачальник) було
укладено Договір №1/14 від 05.01.2011.

На підтвердження виконання умов
вищевказаного договору позивачем
надано суду копії: податкової
накладної та платіжних доручень.

Крім того, суду надано докази подальшої
реалізації товару на адресу ТОВ
«Айстор України» та ТОВ «ЮНІВЕСТ
ПРЕПРЕС».

Також, між ТОВ «Айцентр Україна»
(покупець) та ПП «Арикон» (постачальник)
було укладено Договір №104 від 01.04.2011.

На підтвердження виконання умов
вищевказаного договору позивачем
надано суду копії: податкових
накладних, видаткових накладних та
платіжних доручень.

Крім того, надано докази подальшої
реалізації товару на адресу ТОВ
«Айстор України», ТОВ «АЙТЕК Україна»
та ТОВ «Айсолюшн Україна».

Вищеозначені документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку спричиняють
втрату первинними документами
юридичної сили і доказовості.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу. На момент укладення договорів
всі контрагенти позивача мали
Свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість.

Висновки ж податкового органу про
заниження позивачем податоку на додану
вартість, що підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет за період, що
перевірявся, ґрунтуються на тому, що в
ході проведення перевірки позивачем не
надано всіх первинних бухгалтерських
документів, які б підтверджували
«реальність» спірних господарських
операцій, а також на даних податкової
звітності його контрагентів, з яких
вбачаються розбіжності між
задекларованими показниками
податкових зобов'язань з ПДВ позивача
та його контрагентів (ПП «Арикон» та
ТОВ «АРАГОН ЛТД»). З приводу вказаного
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, відповідно до частини 2
статті 71 КАСУ, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів (ст. 69 ч. 1 КАСУ).

Згідно з ч. 1 ст. 70 КАС України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не приймає до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Частиною 4 ст. 70 КАС України
передбачено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Оцінка доказів здійснюється судом за
правилами статті 89 КАСУ, відповідно до
приписів якої суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Стосовно посилань податкового органу
на розбіжності задекларованих
податкових зобов'язань позивача та
його контрагентів, колегія суддів
звертає увагу на таке: по-перше,
задекларовані позивачем податкові
зобов'язання з ПДВ за період, що
перевірявся, підтверджені належним
чином оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а
по-друге, відповідно до ст. 61
Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому
позивач не може нести відповідальності
за можливі протиправні дії інших
юридичних осіб.

Зазначена позиція узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
вдруге, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Щодо посилань податкового органу на
непідтвердження спірних господарських
операцій первинними бухгалтерськими
документами, суд апеляційної інстанції
вважає їх необґрунтованими, оскільки
вони повною мірою спростовуються
матеріалами справи.

Висновки ж суду першої інстанції про
необхідність складення за спірними
господарськими операціями
товарно-транспортних накладних також,
на переконання колегії суддів, є
хибними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
Правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), - передаються
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку валових витрат
платників податку, а лише встановлюють
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи,
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Таким чином, відсутність
товарно-транспортних накладних може
свідчити лише про факт порушення
правил перевезень автомобільним
транспортом, що не пов'язане з
дотриманням вимог податкового
законодавства.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції, серед іншого послався на
хронологічну невідповідність
первинних бухгалтерських документів,
які були надані позивачем на
підтвердження подальшої реалізації
придбаного у ТОВ «АРАГОН ЛТД», зокрема,
податкової накладної від 28.12.2010 №086.

В ході апеляційного перегляду справи,
колегія суддів витребувала від
позивача додаткові пояснення з цього
приводу.

10 Листопада 2014 року на адресу
Київського апеляційного
адміністративного суду надійшли
пояснення, з яких вбачається, що товар,
придбаний у ТОВ «АРАГОН ЛТД» дійсно був
реалізований у 2011 році, однак попередня
оплата за нього була отримана від ТОВ
«ЮНІВЕСТ ПРЕПРЕС» 28.12.2010, що і стало, у
відповідності до положень п.198.2 ст.198 ПК
України підставою до видачі податкової
накладної від 28.12.2010 №086. Таким чином,
колегія суддів вважає, що спірні
господарські договори між позивачем
ТОВ «АРАГОН ЛТД» та ПП «АРИКОН» були
укладені з метою здійснення
підприємницької діяльності та
оформлені належним чином складеними
первинними дійшла висновку про
протиправність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення та
необхідність його скасування.

Разом з тим, податковим органом не
надано документальних підтверджень
відсутності фактичного виконання ТОВ
«АРАГОН ЛТД» та ПП «АРИКОН»
господарських операцій за спірними
Договорами, наявності факту
узгодженості дій позивача з ТОВ
«АРАГОН ЛТД» та ПП «АРИКОН» з метою
незаконного отримання податкових
вигод або обізнаності позивача з
такими діями його контрагентів.

Отже, під час ухвалення оскаржуваного
рішення судом першої інстанції
неправильно встановлено обставини
справи, допущено порушення норм
матеріального права, а тому, у
відповідності до ст.202 КАС України,
постанова Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04 серпня 2014 року
підлягає скасуванню з ухваленням
нового судового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Айцентр
Україна» задовольнити

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 червня 2014 року
скасувати.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Айцентр
Україна» до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
про скасування податкового
повідомлення - рішення задовольнити.

Податкове повідомлення - рішення від
25.02.2014 № визнати протиправним та
скасувати.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя

Желтобрюх І.Л.

Судді:

Мамчур Я.С

Чаку Є.В.