Справа № 806/4100/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/4100/14

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року Житомир справа № 806/4100/14

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

за участі секретаря Коваля О.В.,

за участі представників позивача, відповідача та третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГНІ" ЛТД" до відділу Державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції, третя особа: Акціонерне товариство "Банк"Фінанси та кредит" про визнання дій неправомірними,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГНІ" ЛТД" (далі - ТОВ "АГНІ" ЛТД") звернулось до суду з позовом, у якому просило визнати неправомірними дії відділу Державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - приміщення адміністративного будинку та виробничого корпусу, загальною площею 1864,8 кв. м, розташовані за адресою: Житомирський район, с. Станишівка, вул. незнайка, 105 та земельну ділянку площею 1,0264 га по вул. Незнайка, 105 в с. Станишівка Житомирського району Житомирської області, які належать на праві власності ТОВ "АГНІ" ЛТД" з метою його подальшої в рамках зведеного виконавчого провадження № 180 (371735210) без відповідного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, винесеного з дотриманням вимог статті 39 Закону України "Про іпотеку". В обґрунтування позовних вимог зазначило, що під час звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідач керується лише нормами Закону України "Про виконавче провадження" без урахування вимог Закону України "Про іпотеку". Вважає, що державний виконавець порушує право позивача як іпотекодавця, так як норми Закону України "Про іпотеку" захищають права як іпотекодержателя, так і іпотекодавця, зокрема, ч. 1 ст. 43 названого Закону передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Дана норма Закону гарантує врахування думки іпотекодавця щодо вартості предмета іпотеки, натомість Закон України "Про виконавче провадження" не передбачає права іпотекодавця на узгодження початкової ціни предмета іпотеки з іпотекодержателем.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства. Пояснила, що Законом України "Про виконавче провадження" передбачено право державного виконавця передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення заборгованості на користь іпотекодержателя, за умови відсутності у боржника будь-якого іншого майна, на яке можливо першочергово звернути стягнення, наявності заборгованості виключно перед іпотекодержателем та дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України "Про іпотеку".

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти позову. Пояснив, що статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Зважаючи на те, що Акціонерне товариство "Банк"Фінанси та кредит" одночасно є і іпотекодержателем і стягувачем у зведеному виконавчому провадженні, дії відповідача узгоджуються із приписами Закону України "Про виконавче провадження". Враховуючи наведене, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог з огляду на наступне.

Встановлено, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження № 180 від 16.11.2012 щодо стягнення з ТОВ "АГНІ" ЛТД" заборгованості, до якого, у тому числі приєднано виконавче провадження № 39735476 з виконання виконавчого листа Житомирського районного суду № 2-590 від 03.03.2011 про стягнення з позивача на користь третьої особи боргу в сумі 1998345,80 грн.

В ході примусового виконання зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було здійснено опис та арешту майна, у тому числі: приміщення адміністративного будинку та виробничого корпусу, загальною площею 1864,8 кв. м, що розташовані за адресою: Житомирський район, с. Станишівка, вул. Незнайка, 105 та земельну ділянку площею 1,0264 га по вул. Незнайка, 105 в с. Станишівка Житомирського району Житомирської області, які належать на праві власності ТОВ "АГНІ" ЛТД" та є предметом іпотеки за іпотечним договором № 31_44-06/08МФ-І від 20.06.2008, укладеного між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (іпотекодержатель) та ТОВ "АГНІ" ЛТД" (іпотекодавець). Даний договір був укладений з метою забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за договором про відкриття невідновлюваної кредитної лінії №31_44-06/08МФ від 12.06.2008.

У подальшому відповідачем здійснювались дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" щодо звернення стягнення на описане та арештоване державним виконавцем майно ТОВ "АГНІ" ЛТД".

Дії відповідача щодо звернення стягнення на приміщення адміністративного будинку та виробничого корпусу, загальною площею 1864,8 кв. м, що розташовані за адресою: Житомирський район, с. Станишівка, вул. Незнайка, 105 та земельну ділянку площею 1,0264 га по вул. Незнайка, 105 в с. Станишівка Житомирського району Житомирської області, тобто, на майно, яке є предметом іпотечного договору, позивач вважає неправомірними у зв’язку з відсутністю відповідного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є порушенням вимог статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Суд не погоджується з такими доводами позивача та зазначає наступне.

Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений статтями 572 - 597 Цивільного кодексу України, Законом України "Про іпотеку", Законом України "Про заставу", Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Відповідно до пунктів 1 та 6 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно із частинами 1 та 8 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку", за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку").

За змістом частини 6 статті 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України "Про іпотеку", пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічні висновки містяться в ухвалі колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 11 вересня 2013 р. та постанові колегії суддів Верховного Суду України від 9 квітня 2014 р.

У ході судового розгляду справи встановлено, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання проведено державним виконавцем, зокрема, за виконавчим документом для задоволення вимог стягувача - АТ "Банк "Фінанси та Кредит", який одночасно є іпотекодержателем майна, що узгоджується з частинами 8 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" і частиною 6 статті 3 Закону України "Про іпотеку", тобто з дотриманням пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГНІ" ЛТД" та відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГНІ" ЛТД" - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 21 жовтня 2014 р.