Справа № 804/4799/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 р. Справа № 804/4799/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Тулянцевої І.В.

при секретарі
Шевцовій М.Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Дніпропетровську
справу за позовом ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Криворізького
міського управління юстиції
Дніпропетровської області про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26.11.2013 року ОСОБА_1 звернулась до
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу з адміністративним позовом до
Відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Криворізького міського
управління юстиції Дніпропетровської
області про визнання протиправним
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 29 листопада 2013 року у
вказаній справі відкрито провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 13 лютого 2014
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Криворізького
міського управління юстиції
Дніпропетровської області про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії
направлено за належною підсудністю до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду в порядку ст. 22
КАС України.

Ухвалою від 7 квітня 2014 року справу
прийнято до провадження суддею
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Тулянцевою І.В.

Ухвалою суду від 07.05.2014 року
відповідача - Відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції Дніпропетровської області
замінено на Реєстраційну службу
Криворізького міського управління
юстиції Дніпропетровської області.

В обґрунтування позову позивачем
зазначено, що рішенням Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від
17.02.2010 року за ОСОБА_1 визнано право
власності на 1/2 частину будинку
АДРЕСА_1. Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08.12.2010
року вказане рішення залишене без змін.
У березні 2013 року позивач звернулась до
Відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Криворізького міського
управління юстиції Дніпропетровської
області для реєстрації права на
нерухоме майно. Рішенням відповідача
№2785420 від 01.06.2013 року позивачу було
відмовлено у державній реєстрації прав
на нерухоме майно. Рішення реєстратора
вмотивоване тим, що право власності на
1/2 частину будинку АДРЕСА_1 не підлягає
реєстрації оскільки в рішенні суду від
17.02.2010 року не зазначена загальна та
житлова площа будинку та не вказано,
які господарчі будівлі переходять у
власність ОСОБА_1 Вважаючи, що
відповідачем безпідставно було
відмовлено у проведенні державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
просить скасувати рішення №2785420 від
01.06.2013 року та зобов'язати Реєстраційну
службу Криворізького міського
управління юстиції Дніпропетровської
області зареєструвати за нею право на Ѕ
частину спірно майна.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Відповідач, в судове засідання не
з'явився, подав до суду заперечення
проти позову, які залучені до
матеріалів справи (а.с. 66-68). Згідно
наданих заперечень, відповідач вважає
відмову ОСОБА_1 у реєстрації права
власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1
правомірною, з огляду на те, що в
рішенні Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 17.02.2010 року не
зазначена загальна та житлова площа
будинку та не вказано, які господарчі
будівлі переходять у власність ОСОБА_1

З огляду на викладене, враховуючи, що
матеріали справи містять докази, які в
своїй сукупності повно та всебічно
висвітлюють обставини спірних
правовідносин, а також зважаючи на
приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень регулюються Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 р. (в
редакції чинній з 01.01.2013 року) (далі -
Закон № 1952-IV).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання
і підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження
таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», визначено, що
Державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також; відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Статтею 19 Закону № 1952-IV передбачено, що
підставою для державної реєстрації
прав, що посвідчують виникнення,
перехід, припинення речових прав на
нерухоме майно, обмежень цих прав, є
зокрема рішення суду стосовно речових
прав на нерухоме майно, обмежень цих
прав, що набрали законної сили.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що рішенням
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 17.02.2010 року за ОСОБА_1 визнано
право власності на 1/2 частину
домоволодіння та земельної ділянки,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1.
Вказане рішення набрало законної сили
08.12.2010 року (а.с. 7-11).

З метою реєстрації права власності
28.05.2013 року ОСОБА_1 звернулась з
відповідною заявою до Відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції Дніпропетровської області.

За результатами розгляду заяви
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Бугай В.В. було прийнято
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №2785420
від 01.06.2013 року (а.с. 6). Підставою
прийняття такого рішення явилась та
обставина, що при перевірці документів,
поданих позивачем до відповідача,
державним реєстратором Бугай В.В. було
встановлено, що згідно рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 17.02.2010 року за № 2-15/10 за ОСОБА_1
визнано право власності на 1/2 частку
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, але
в якому не зазначено загальну житлову
площу об'єкта нерухомого майна, не
зазначено літеру будинку згідно
техпаспорту, та не вказано які
господарські будівлі переходять у
власність за рішенням суду, що на думку
держреєстратора, унеможливлює
внесення в державний реєстр
передбачених відомостей.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» у державній реєстрації прав
та їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, зокрема, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна на момент виникнення
спірних правовідносин була
врегульована Постановою Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно» від 22.06.2011 р. № 703 (далі - Порядок
№ 703).

Згідно приписів п. 12 Порядку № 703, під
час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо: обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення; відомостей
про нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявності обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода), пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

За результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації (пункт 16
Порядку № 703).

Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (п. 23
Порялку № 703).

Судом встановлено, що Рішенням
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 17.02.2010 р. та Додатковим
рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 21.06.2010 р., залишеним в
силі Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08.12.20110
року, за ОСОБА_1 визнано право власності
на Ѕ частину домоволодіння та
земельної ділянки, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-11). При цьому, в
резолютивній частині рішення не
зазначено загальну та житлову площу
об'єкта нерухомості, що знаходиться за
вказаною адресою, не зазначено літеру
будинку згідно техпаспорту та не
вказано господарські будівлі, які
входять до частки, що перейшла у
власність позивачки.

Поданий позивачем до Відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції Дніпропетровської області
технічний паспорт на житловий будинок
АДРЕСА_1, виготовлено 19.03.2013 року (а.с.
16-20) у той час, коли рішення щодо
визнання за позивачкою права власності
на Ѕ частину спірного майна набрали
законної сили ще 08.12.2010 року. Згідно
повідомлення КП ДОР «Криворізьке БТІ»
№227553 від 08.04.2013 року при обстеженні
домоволодіння розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 виявлено самочинне
будівництво та зміна цільового
призначення приміщень житлового
будинку.

Пунктом 20 Порядку ведення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1141 від 26.10.2011 року
конкретизовано, які відомості
вносяться державним реєстратором до
запису про нерухоме майно з метою
проведення державної реєстрації
виникнення права власності в
залежності від того, щодо якого об'єкта
нерухомого майна проводиться державна
реєстрація. Так, щодо об'єкта
нерухомого майна державний реєстратор
вносить такі відомості, як: тип об'єкта
нерухомого майна (житловий будинок,
будівля, споруда, квартира, житлове
приміщення, нежитлове приміщення тощо);
призначення об'єкта нерухомого майна
(житловий або нежитловий); площа об'єкта
нерухомого майна (загальна та (за
наявності) житлова); відомості про
складові частини об'єкта нерухомого
майна (найменування та/або присвоєння
літера, загальна та (за наявності)
житлова площа об'єкта нерухомого майна,
який є складовою частиною складної
речі та призначений для обслуговування
іншої (головної) речі, пов'язаний з нею
спільним призначенням та є її
приналежністю); адреса об'єкта
нерухомого майна; підстава для
внесення запису про нерухоме майно
(назва, дата та індексний номер
рішення).

Як свідчить з матеріалів справи,
державним реєстратором при проведенні
державної реєстрації було встановлено,
що подані ОСОБА_1 документи не
відповідають вимогам діючого
законодавства та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Таким чином, оскільки з наданих
позивачем до відповідача
правовстановлювальних документів
(рішення суду) та технічної
документації неможливо було
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, суд
вважає, що у державного реєстратора
були відсутні правові підстави
відкрити розділ для реєстрації прав,
оскільки зазначене право заявлено
вперше.

Суд не приймає до уваги твердження
позивача з приводу того, що державний
реєстратор повинен був провести
державну реєстрацію прав на підставі
технічного паспорту на домоволодіння,
оскільки у відповідності до п. 29
Порядку № 1141, технічний паспорт
подається для проведення державної
реєстрації права власності на
новозбудоваиий чи реконструйований
об'єкт нерухомого майна. Доказів
реєстрації об'єктів самовільного
будівництва та зміни цільового
призначення приміщень в будинку
АДРЕСА_1 ні державному реєстратору, ні
суду надано не було.

За таких обставин суд вважає, що
державним реєстратором правомірно, у
відповідності до положень ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» було прийнято рішення № 2785420
від 01.06.2013 року про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Суд також зазначає, що не приймає до
уваги заперечення відповідача щодо
того, що Реєстраційна служба
Криворізького міського управління
юстиції Дніпропетровської області є
неналежним відповідачем по справі,
оскільки не є самостійною структурою, а
являється структурним підрозділом
Криворізького міського управління
юстиції. Так, відповідно до ч. 2 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь - які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження. Згідно з
Положенням про Реєстраційну службу
Криворізького міського управління
юстиції, Реєстраційна служба
Криворізького міського управління
юстиції підпорядковується Державній
реєстраційній службі України і
безпосередньо реєстраційній службі
Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області, тобто, в
розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України,
являється суб'єктом владних
повноважень, що забезпечує реалізацію
повноважень, покладених на неї Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень». За таких обставин, у суду
були відсутні підстави для заміни
відповідача на Криворізьке міське
управління юстиції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

В ході розгляду справи відповідачем
було доведено правомірність прийняття
оскаржуваного рішення, у зв'язку із чим
у задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснюється у
відповідності до ч. 2 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції Дніпропетровської області про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та строки, визначені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя І.В.
Тулянцева