Справа № 2а/0570/5417/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/50401/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач), Кочана
В.М., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання України в м.
Торезі Донецької області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 26 червня 2012
року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 липня 2012 року

у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Торезі
Донецької області (далі - УПФУ в м.
Торезі Донецької області) до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання України в
м. Торезі Донецької області ( далі
- ВВД ФССНВВПЗ України в м. Торезі
Донецької області) про стягнення
коштів,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року УПФУ в м. Торезі
Донецької області звернулося до суду з
позовом про стягнення з ВВД ФССНВВПЗ
України в м. Торезі Донецької області
заборгованості щодо відшкодування
витрат по виплаті пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та витрат на поховання за
період з 01 листопада 2011 року по 31
березня 2012 року на загальну суму
552881,64 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 червня 2012
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ВВД ФССНВВПЗ України в м.
Торезі Донецької області на користь
УПФУ в м. Торезі Донецької області
витрати по виплаті пенсії у зв'язку із
втратою годувальника за період з 01
листопада 2011 року по 31 березня 2012 року у
розмірі 8566,49 грн. В решті позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2012
року змінено рішення суду першої
інстанції, в абзаці другому
резолютивної частини якої замість
суми «у розмірі 8566,49 грн» зазначено «
4107,20 грн». В решті постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 26
червня 2012 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ВВД ФССНВВПЗ
України в м. Торезі Донецької області
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права. Вказує, що суди
безпідставно зобов'язали відшкодувати
витрати по страховим виплатам у зв'язку
з втратою годувальника, оскільки особи,
яким вони виплачувались на момент
смерті потерпілого не були визнані
інвалідами з дитинства. Крім того, у
пенсійних справах ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
відсутні документи, що підтверджують
причинний зв'язок між смертю їх
чоловіків та трудовим каліцтвом або
професійним захворюванням.

Відповідно до статті 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами встановлено, що згідно з актом
звірки за період 01 листопада 2011 року по
31 березня 2012 року відповідач не прийняв
до заліку виплачені суми в розмірі
552881,64 грн, що складались з витрат по
виплаті пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, витрат на поховання та
адресної допомоги.

Підставою прийняття такого рішення
стало те, що частина осіб, яким
виплачувались пенсії по втраті
годувальника на момент його загибелі
не досягли пенсійного віку та були
працездатними, інші особи, які
перебували на утриманні потерпілого,
на час його смерті не були визнані
інвалідами з дитинства, в окремих
пенсійних справа відсутні документи,
що свідчать про причинний зв'язок
смерті годувальника з отриманим
трудовим каліцтвом, а допомога на
поховання відшкодовується Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків за умови наявності причинного
зв'язку смерті потерпілих з одержаним
ними каліцтвом або захворюванням.

З набранням чинності Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV)
обов'язок відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті при настанні страхового
випадку, зокрема, виплати йому або
особам, які перебувають на його
утриманні пенсій по інвалідності в
зв'язку із втратою годувальника,
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону №
1105-XIV встановлено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального с страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований має право звернутись до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат
(пункт 5 частини 2 статті 24 Закону 1105-XIV).

Умови призначення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника визначені
статтею 36 Закону України від 09 липня 2003
року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон № 1058-IV), частиною 1 якої,
встановлено, що пенсія у зв'язку з
втратою годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по III групі інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому,
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника. Батьки і чоловік
(дружина) померлого, які не були на його
утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, якщо
втратили джерело засобів до існування.

Частиною 2 статті 36 Закону № 1058-IV
встановлено, що непрацездатними
членами сім'ї вважаються чоловік
(дружина), батько, мати, якщо вони є
інвалідами або досягли пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 цього
Закону.

Пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону №
1105-XIV (частина 8 статті 36 Закону № 1058-IV).

Підпунктом «д» пункту 1 частини 1 статті
21 Закону 1105-XIV передбачено, що у разі
настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини 1 статті 21 Закону 1105-XIV) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання.

Такими непрацездатними особами є: діти,
які не досягли 16 років; діти з 16 до 18
років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; інваліди
- члени сім'ї потерпілого на час
інвалідності; неповнолітні діти, на
утримання яких померлий виплачував або
був зобов'язаний виплачувати аліменти;
непрацездатні особи, які не перебували
на утриманні померлого, але мають на це
право (стаття 33 Закону № 1105-XIV).

Аналіз наведених норм закону свідчить,
що Фонд зобов'язаний відшкодувати
витрати, понесені у зв'язку з виплатою
пенсій по втраті годувальника у
випадку, якщо така пенсія
виплачувалась особам, які на момент
смерті годувальника досягли
відповідного віку або були
непрацездатними.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 є інвалідами з дитинства, що
підтверджується відповідними
висновками про час настання
інвалідності ( том І а.с. 170, том ІІ а.с.102,
том ІІІ а.с. 115,152).

ОСОБА_5 є дружиною померлого ОСОБА_11, і
на день смерті чоловіка у січні 1988 року
була непрацездатною особою у віці 59
років.

Згідно з довідкою МСЕК серії ЯЮ №109230
ОСОБА_11 25 жовтня 1971 року встановлено ІІ
групу інвалідності по професійному
захворюванню ( том ІV а.с. 34), яке стало
причиною його смерті згідно запису у
свідоцтві про смерть (том ІV а.с. 40).

ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_12, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що підтверджується Актом
про нещасний випадок та копією
свідоцтва про смерть (том 2 а.с. 139,142-143).
На день смерті годувальника ОСОБА_4
також була непрацездатною, оскільки
мала вік 66 років.

Посилання ВВД ФССНВВПЗ України в м.
Торезі Донецької області на
відсутність висновку медичної
установи щодо причинного зв'язку між
смертю ОСОБА_12 та нещасним випадком, не
спростовують правильність висновків
судів, з огляду на таке.

Статтею 36 Закону 1105-XIV встановлено
перелік документів, які подаються до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків в разі призначення
страхових виплат.

За змістом частини 2 цієї норми, для
призначення таких виплат подається,
зокрема, акт розслідування нещасного
випадку або акт розслідування
професійного захворювання за
встановленими формами та (або) висновок
МСЕК про ступінь втрати професійної
працездатності застрахованого чи
копія свідоцтва про його смерть.

Враховуючи те, що висновок медичної
установи щодо причинного зв'язку
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я є обов'язковим при призначенні
страхових виплат відповідно до пункту 2
частини 2 статті 33 Закону 1105-XIV у разі
смерті потерпілого, який одержував
страхові виплати і не працював, вимоги
відповідача надати висновок МСЕК щодо
причинного зв'язку смерті ОСОБА_12 з
професійним каліцтвом є
необґрунтованими, оскільки останній
загинув під час роботи внаслідок
нещасного випадку, що підтверджено
відповідним актом.

За таких обставин, суди першої та
апеляційної інстанції дійшли
обґрунтованого висновку, що відповідач
зобов'язаний відшкодувати УПФУ в м.
Торез Донецької області витрати
пов'язані з доставкою та виплатою
пенсій по втраті годувальника
зазначеним особам.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального
законодавства, що призвело або могло
призвести до неправильного вирішення
спору.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій - без змін, якщо
визнає, що судами не допущено порушень
норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судового рішення
чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в м. Торезі
Донецької області залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 липня 2012 року та змінену нею
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 26 червня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
В.М. Кочан
Ю.К. Черпак