Справа № 809/2682/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
Справа № 876/12776/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 24
вересня 2013 року у справі за позовом
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

30 серпня 2013 року управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
(далі - УПФУ) звернулося до суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_1, в
якому просило стягнути з відповідача
на користь УПФУ безпідставно отримані
кошти в сумі 36233,20 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 24
вересня 2013 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, УПФУ в м.
Івано-Франківську подало апеляційну
скаргу, оскільки вважає, що постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ст. 50
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що суми
пенсії, надміру виплачені внаслідок
зловживань з боку пенсіонера
підлягають поверненню пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного Фонду чи в судовому порядку.

Враховуючи, що позивачу було здійснено
переплату пенсії в розмірі 36233,20 грн.,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга належить до часткового
задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ
України в м. Івано-Франківську та
отримує пенсію по інвалідності.

В травні 2013 року УПФУ здійснило
перевірку достовірності довідки про
заробітну плату за 1988-1993 роки, виданої
на ім`я ОСОБА_1 кооперативом "Хутровик"
Івано-Франківської облспоживспілки.

В ході здійснення аудиторського
дослідження було виявлено, що в довідці
про заробітну плату №18 від 15.10.2003 року
на штампі кооперативу вказано УРСР.
Також згідно письмової інформації
Івано-Франківської облспоживспілки
від 17.07.2013 року №13-16/106, кооператив
"Хутровик" не входив у структуру
вказаної організації, а в книгах по
нарахуванню заробітної плати
працівників МУУЗЗБ Івано-Франківської
облспоживспілки, які після ліквідації
даної організації передані в архів
облспоживспілки, прізвище ОСОБА_1 не
значиться.

Враховуючи викладене, УПФУ в м.
Івано-Франківську звернулося до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_1 надміру
виплаченої пенсії в розмірі 36233,20 грн.

Механізм повернення коштів, надміру
виплачених за призначеними пенсіями,
та списання органами Пенсійного фонду
України сум переплат пенсій та
грошової допомоги, що є безнадійними до
стягнення, визначає Порядок,
затверджений постановою правління
Пенсійного фонду України від 21.03.2003
року № 6-4 та зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 15.05.2003
року за № 374/7695.

Згідно з пунктом 3 цього Порядку,
повернення коштів проводиться
відповідно до статті 103 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» у випадках
виявлення подання громадянами
недостовірних відомостей про
заробітну плату чи інший дохід, стаж
роботи, несвоєчасного подання
відомостей про зміну у складі сім'ї
тощо.

Відповідно до частини 2 статті 101 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а
також за видачу недостовірних
документів, і відшкодовують її.

Статтею 103 цього Закону, у частині 1,
встановлено, що суми пенсії, надміру
виплачені пенсіонерові внаслідок
зловживань з його боку (в результаті
подання документів з явно
неправильними відомостями, неподання
відомостей про зміни у складі членів
сім'ї тощо), стягуються на підставі
рішень органу, що призначає пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Зі змісту приведених норм вбачається,
що відрахування виплаченої надміру
суми пенсії можливе лише за умови
зловживань з боку пенсіонера.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
ч.1,2 ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Як встановлено ч.2 ст.21 КАС України,
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає
підстави для однозначного висновку про
те, що адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди лише за наявності таких умов:
вимоги мають стосуватись шкоди,
завданої лише суб'єктом владних
повноважень; такі вимоги мають бути
поєднанні з вимогою про визнання
протиправними рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Як передбачено ч.3 ст.6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суб'єкти владних повноважень
мають право звернутися до
адміністративного суду у випадках,
передбачених Конституцією та законами
України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.

Положення ст.50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на яку посилається
позивач в обґрунтування своїх вимог, не
передбачають норм, які б надавали
органам пенсійного фонду право
звертатись із позовом про стягнення з
громадянина сум надміру виплачених
пенсій до адміністративного суду.

Відповідно до п.1 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

За вказаного, з урахуванням правової
позиції, висловленої Верховним Судом
України у постановах від 18 червня 2013
року №№ 21-204а13, 21-124а13, слід дійти
висновку, що даний спір не підпадає під
юрисдикцію адміністративних судів.

Таким чином, за суб'єктним складом
сторін та сутністю спору дана справа
підлягає розгляду загальними судами у
порядку, визначеному нормами
Цивільного процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст.203 КАС України, суд
апеляційної інстанції скасовує судові
рішення в апеляційному порядку та
закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного Фонду України в м.
Івано-Франківську задовольнити
частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 24
вересня 2013 року скасувати, а
провадження у справі № 809/2682/13-а
закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов