Справа № 809/1076/14
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р.
Справа № 809/1076/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Біньковської Н.В.

при секретарі судового засідання Хоми
О.В.

за участю:

представника позивача - Сохана В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Х-Адванс" до
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Івано-Франківської
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - гаражний
кооператив "Соколи", ОСОБА_2 про
визнання недійсним та скасування
рішення, зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Х-Адванс" звернулося до суду з
позовом до Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Івано-Франківської
області про визнання недійсними та
скасування рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно та
здійсненого на його підставі запису в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно шляхом внесення
відповідного запису до останнього.

Ухвалою суду від 11.04.2014 року судом
залучено до участі у справі як третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача гаражний кооператив
"Соколи" та ОСОБА_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем, всупереч вимог Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" та Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженому Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року № 703 проведено державну
реєстрацію права власності на гараж
АДРЕСА_2 гаражний кооператив, за
громадянином ОСОБА_2 без відповідної на
те дозвільної документації, за
відсутності декларації інспекції ДАБК
про готовність об'єкта до експлуатації,
за відсутності речового права заявника
на земельну ділянку та витягу з ДЗК про
земельну ділянку, крім цього документи
подано особою без належних на те
повноважень, а сам перелік документів
не відповідає затвердженому
обов'язковому переліку, необхідному
для проведення первинної державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно. Оскільки, гараж НОМЕР_2,
розташований на земельній ділянці, що
належить позивачу на праві приватної
власності відповідно до Державного
акту серії ЯМ № 657804, зареєстрованого в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право користування землею, договорів
оренди землі за № 00107 від 25.10.2012
року, оскаржуване рішення підлягає
визнанню недійсним, а державна
реєстрація скасуванню шляхом внесення
відповідних записів про це до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, з підстав,
викладених в адміністративному позові
та додаткових письмових поясненнях.
Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про час,
дату та місце розгляду справи
повідомлений завчасно та належним
чином. Подав суду письмове заперечення
в якому вказав, що при реєстрації майна
(гаражу) на спірній земельній ділянці,
державному реєстратору було надано
достатній перелік документів для
здійснення державної реєстрації
нерухомого майна, обґрунтовував
правомірність оскаржуваних
реєстраційних дій, посилаючись на лист
Державної реєстраційної служби
України від 15.04.2013 року за №165/06-15-13 "Щодо
видачі свідоцтв про право власності на
нерухоме майно у зв'язку із набуттям
права власності на новозбудовані чи
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна", а також необхідністю
врахування, при проведенні
реєстраційних дій, законодавства, що
діяло на час будівництва об'єкта
нерухомого майна. Зазначив, що оскільки
об'єкт нерухомого майна, збудований до
01.01.2013 року в результаті діяльності
гаражного кооперативу, державна
реєстрація прав з видачею свідоцтва
про право власності на гараж
проводилася на підставі заяви члена
відповідного кооперативу, до якої
додавалася довідка кооперативу про
членство в ньому та про повне внесення
таким членом пайового внеску. Що
стосується зобов'язань в частині
забезпечення внесення до Державного
реєстру прав відповідного запису про
скасування відомостей у останньому,
звертав увагу суду, що з цього приводу
позивач до відповідача не звертався. За
наведених підстав просив в задоволенні
позову відмовити повністю та
здійснювати розгляд справи за
відсутності відповідача.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
гаражного кооперативу "Соколи" в судове
засідання не з'явився без поважних
причин та без повідомлення ним про
причини неприбуття, хоча про дату, час і
місце судового розгляду третя особа
повідомлена завчасно та належним
чином. Відповідно до поданого
письмового заперечення по справі
гаражний кооператив "Соколи" вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем
первинно не доведено факту порушення
оскаржуваним рішенням відповідача
своїх прав, свобод та законних
інтересів. Натомість право
користування земельною ділянкою
гаражного кооперативу "Соколи"
підтверджувалося договором оренди
землі на АДРЕСА_2 з цільовим
призначенням для обслуговування
гаражів від 16 березня 2006 року,
укладеним терміном на один рік, який є
правомірним та ніким не скасованим.
Крім цього, вважає помилковим
твердження позивача, про те, що гараж
повинен був бути обов'язково прийнятий
в експлуатацію в установленому
законодавством порядку, обґрунтовуючи
це тим, що в спірному випадку мала місце
державна реєстрація права власності на
нерухоме майно, яке член гаражного
кооперативу вніс в якості свого
пайового внеску при вступі до ГК
"Соколи", а жодних доказів, які б
підтверджували факт самочинного
будівництва спірного гаражу у позивача
не має. З підстав, наведених в
запереченні, просив в задоволенні
позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився без поважних причин та без
повідомлення ним про причини
неприбуття, хоча згідно частини 4
статті 33, частини 11 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
третя особа був повідомлений належним
чином про дату, час та місце судового
розгляду.

За змістом частини 1 статті 128 КАС
України неявка третіх осіб, що були
належним чином повідомлені про дату
час та місце судового розгляду справи
не є підставою для відкладення
розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи
положення частин 1, 2, 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд розглянув справу за
відсутності відповідача та третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - гаражного кооперативу
"Соколи", ОСОБА_2.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши в сукупності письмові
докази, якими сторони обґрунтовують
позовні вимоги та заперечення на позов,
суд прийшов до переконання, що позовна
заява підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

У відповідності до інформаційної
довідки № 10597512 з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, щодо
об'єкта нерухомого майна від 10.10.2013 року
(а.с.7), 29.05.2013 року державним
реєстратором Соловій В.В. проведено
державну реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомого майна: гараж; адреса:
АДРЕСА_2, форма власності: приватна,
розмір частки: 1, власник: ОСОБА_2
(реєстраційний номер 1).

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що реєстраційні дії
проводилися на підставі наступних
документів: заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень № 3907 від
29.05.2013 року, реєстраційний № 1345345;
квитанцій про оплату державного мита
від 22.05.2013 року; копій паспорта та
картки платника податків ОСОБА_2;
витягу з угоди про надання послуг
адвокатом від 12.04.2013 року; копій
паспорта та картки платника податків
представника ОСОБА_4; довідки № 53/01-04
від 12.04.2013 року гаражного кооперативу
"Соколи" про право власності на гараж
АДРЕСА_2; витягу із протоколу № 7 від
31.03.2013 року про затвердження списку
членів/асоційованих членів гаражного
кооперативу "Соколи"; договору оренди
землі від 16.03.2006 року; технічного
паспорту від 17.04.2013 року на гараж
АДРЕСА_2 (а.с.81-99).

30.05.2013 року, за результатами розгляду
заяви та доданих документів
відповідачем прийнято рішення № 2737313
про державну реєстрацію права
власності форма власності: приватна,
розмір частки: 1 на гараж, що
розташований: АДРЕСА_2 за суб'єктом:
ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1 (а.с.107),
на підставі якого видано Свідоцтво про
право власності на нерухоме майно №
4188562 від 30.05.2013 року (а.с.106) та витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності № 4188919 від 30.05.2013 року (а.с.108).

Згідно із статтею 152 Земельного кодексу
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Одним
із шляхів захисту прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки є
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Аналогічне право оскаржити до суду дії
державного реєстратора визначено
частиною другою статті 30 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" № 1952-ІV від 01.07.2004 року.

Правові, економічні та організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, визначені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004
року, із змінами та доповненнями,
(надалі Закон № 1952). Також, при розгляді
та вирішенні даної адміністративної
справи до спірних правовідносин слід
застосовувати „Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядок надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно", затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 703 від 22.06.2011 року, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин
(надалі - Порядок).

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону
№ 1952 державний реєстратор, зокрема,
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, відповідність
повноважень особи, яка подає документи
на державну реєстрацію прав та їх
обтяжень; відповідність відомостей про
нерухоме майно, наявних у Державному
реєстрі прав та поданих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону.

Частиною 3 статті 17 Закону № 1952
передбачено, що документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 26 Порядку для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку передбачений
загальний перелік документів, що
можуть підтверджувати виникнення,
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно.

На підставі поданих суду документів
встановлено, що до дати реєстрації
права власності на гараж НОМЕР_2, якою є
29.05.2013 року, жодних реєстраційний дій
щодо оформлення права власності на
гараж АДРЕСА_2 не проводилося. А отже,
гараж НОМЕР_2 підлягав первинній
державній реєстрації і на вказані
правовідносини поширювалися вимоги
пункту 46 Порядку.

Так, пунктом 46 Порядку передбачено, що
для проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у зв'язку з
набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 28, 29
і 31 цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав, зокрема,
документ, що посвідчує речове право на
земельну ділянку (крім випадків
реконструкції квартири, житлового або
нежитлового приміщення); витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку (у разі, коли в
документі, що посвідчує речове право на
земельну ділянку, відсутні відомості
про її кадастровий номер).

Виключення стосується житлових чи
нежитлових приміщень, які є складовими
частинами інших житлових будинків,
будівель, споруд (їх окремих частин), в
яких вони розташовані. З огляду на те,
що гараж НОМЕР_2, державна реєстрація
прав на який оскаржується є окремим
об'єктом нерухомого майна, який
встановлено безпосередньо на землі, а
не розташовано в якійсь окремій
будівлі чи споруді, про що свідчать
виданий технічний паспорт, виключення
щодо обов'язковості реєстрації
речового права на земельну ділянку не
може бути поширено на спірні
правовідносини.

Таким чином, судом встановлено
відсутність при проведенні
оскаржуваної реєстрації документу, що
посвідчує речове право заявника на
земельну ділянку і витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку (у разі, коли в документі, що
посвідчує речове право на земельну
ділянку, відсутні відомості про її
кадастровий номер).

Поданий відповідачу договір оренди
землі від 16.03.2006 року не містить
відомостей про кадастровий номер
земельної ділянки та що є суттєвим,
укладений строком на 1 (один) рік, а
відтак на момент вчинення реєстрації
права власності на гараж АДРЕСА_2
втратив чинність.

Крім цього, судом встановлено, що
договір оренди землі від 16.03.2006 року не
передбачав права забудови а ні для
гаражного кооперативу "Соколи", а ні для
його членів. Згідно п.1.2 договору
цільовим призначенням земельної
ділянки було обслуговування гаражів, і
використання земельної ділянки
виключно згідно її цільового
призначення було одним з основних
зобов'язань орендаря (п.2.5.1), а згідно
п.2.5.2 договору, орендар також
зобов'язувався додержуватися вимог
законодавства та місцевих правил
забудови населених пунктів.

Відсутність, на момент вчинення
відповідачем спірних реєстраційних
дій, будь-яких документів, які б могли
підтвердити наявність у третіх осіб
речового права на земельну ділянку
додатково підтверджується постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 24.10.2013 року в
справі № 909/538/13, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 31.03.2014 року, згідно з якою
гаражному кооперативу "Соколи"
відмовлено в укладенні додаткової
угоди оренди земельної ділянки по
АДРЕСА_2, а також рішенням
господарського суду
Івано-Франківської області від 27.09.2013
року в справі № 909/837/13, залишеним без
змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
12.02.2014 року та постановою Вищого
господарського суду України від 29.04.2014
року, яким відмовлено в задоволенні
позову гаражного кооперативу "Соколи"
про визнання за гаражним кооперативом
"Соколи" права на користування
земельною ділянкою площею 6,2207 га для
колективного гаражного будівництва, що
знаходиться по АДРЕСА_2.

Частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до приписів пункту 4
Порядку, у разі коли законодавством
встановлено вимогу щодо прийняття в
експлуатацію об'єкта нерухомого майна,
державна реєстрація права власності на
нього проводиться після прийняття
такого об'єкта в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.
Аналогічна умова державної реєстрації
міститься в абзаці 2 статті 5 Закону №
1952.

З врахуванням наведених правових норм
щодо обов'язковості прийняття в
експлуатацію об'єкта нерухомого майна
як передумови державної реєстрації
права власності на нього, абзацом 5
пункту 46 того ж Порядку, визначено, що
для проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у зв'язку з
набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник, разом
з іншими документами, подає органові
державної реєстрації прав документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Аналогічна передумова державної
реєстрації прав на нерухоме майно
містилась і в законодавстві, яке діяло
до прийняття вище згаданих
нормативно-правових актів.

Так, пунктом 1.6 Тимчасового Положення
про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 07.02.2002 року № 7/5, прямо була
визначена загальна вимога, згідно якої
реєстрації підлягали права власності
виключно на об'єкти нерухомого майна,
будівництво яких закінчено та, які
прийняті в експлуатацію у
встановленому порядку.

Згідно із статтею 32 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
№ 3038-VI від 17.02.2011 року, в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин усі об'єкти будівництва
поділяються на І, II, III, IV і V категорії
складності. Категорія складності
об'єкта будівництва визначається
відповідно до державних будівельних
норм та стандартів на підставі класу
наслідків (відповідальності) такого
об'єкта будівництва.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до І - III категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Форма декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
порядок її подання і реєстрації
визначаються Кабінетом Міністрів
України. Частиною 2 цієї статті Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" передбачено, що прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до IV і V категорій
складності, здійснюється на підставі
акта готовності об'єкта до
експлуатації шляхом видачі органами
державного архітектурно-будівельного
контролю сертифіката у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Судом встановлено, що при проведенні
державної реєстрації відповідачу не
подавалися документи, які б
підтверджували факт введення гаражу
НОМЕР_2 в експлуатацію. Суду не надано
вказаних документів, чи будь-яких інших
підтверджуючих документів про
введення об'єкту в експлуатацію, в тому
числі й згідно із законодавством, що
діяло у 2006 році.

Згідно із Довідкою про право власності
на гараж № 53/01-04 від 12.04.2013 року, яка
видана гаражним кооперативом "Соколи",
гараж АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на праві
власності та збудований в 2006 року.
Водночас, згідно з Витягом із протоколу
№ 7 від 31.03.2013 року про затвердження
списку членів/асоційованих членів
гаражного кооперативу "Соколи" - ОСОБА_2
вступив до кооперативу лише 31.03.2013 року.

З огляду на вищенаведене, на момент
будівництва гаражу НОМЕР_2 третя особа -
ОСОБА_2, не був учасником кооперативу.

Так, згідно з відомостями Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
22.12.2010 року, починаючи з березня 2006 року
всього членів кооперативу було 55
чоловік, розмір внеску до статутного
фонду - 0,00 грн (а.с.206).

Відповідно до інформації з Єдиного
Державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, що
зазначена на офіційному сайті
Державного підприємства
"Інформаційно-ресурсний центр", станом
на момент розгляду даної
адміністративної справи чисельність
членів ГК "Соколи" з моменту створення
останнього залишалася не змінною - 55
чоловік, розмір внеску до статутного
(пайового) фонду - 0.00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" № 755-IV від 15.05.2003 року, із
змінами та доповненнями, якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Частиною 3 цієї ж статті Закону
передбачено, що якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, не були до нього
внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

З огляду на вищенаведене, твердження
третьої особи - ГК "Соколи" про
прийняття нових його членів чи в 2006
році, чи в 2013-му році не підтверджуються
відомостями, які містяться в Єдиному
Державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а відтак не
можуть вважатися достовірними.

Будь-яких документів, які б
підтверджували чи посвідчували час та
спосіб придбання третьою особою -
ОСОБА_2 об'єкту спірної реєстрації в
гаражного кооперативу "Соколи" суду не
представлено, а про їх існування не
повідомлено.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю
будь-яких документів, які б
підтверджували введення в
експлуатацію гаража АДРЕСА_2,
відповідачем порушено вимоги пунктів 4
та 46 Порядку, у спосіб здійснення
державної реєстрації прав на гараж
НОМЕР_2, який не введений в експлуатацію
у визначеному законом порядку.

Як зазначалося вище, адреса спірної
реєстрації об'єкту нерухомого майна у
вигляді гаражу: АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що місцезнаходження
гаражного кооперативу "Соколи", як
юридичної особи, зареєстровано за
адресою: 76006, АДРЕСА_1, натомість гараж
АДРЕСА_2, право власності на який було
заявлено до державної реєстрації
фактично та згідно з поданими до
реєстрації документами, знаходиться за
адресою АДРЕСА_2.

Водночас, згідно з Державним актом на
право власності на земельну ділянку
Серія ЯМ № 657804, зареєстрованого в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
користування землею, договорів оренди
землі за № 00107 від 25.10.2012 року за
вищенаведеною адресою, а саме: АДРЕСА_2
знаходиться земельна ділянка площею
6,2207 га, яка належить позивачу на праві
приватної власності. Цільове
призначення даної земельної ділянки -
для обслуговування гаражної стоянки
автомобілів.

Документ, що підтверджував б
присвоєння об'єкту нерухомого майна
адреси, заявником не подавався.

Натомість державним реєстратором при
проведенні державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва про право власності
на гараж НОМЕР_2, всупереч вимог Порядку
та адресної інформації, відображеної в
поданих для реєстрації документах,
присвоєно об'єкту нову адресу: АДРЕСА_2.

Аргументованих доводів щодо наявності
правових підстав для присвоєння
спірному об'єкту нової адреси та
проведенню за цією адресою перевірки
щодо наявності обтяжень, ні
представником відповідача ні
представником третьої особи суду не
надано.

Суд відхиляє, як безпідставні,
посилання відповідача на рекомендації,
викладені в листі Державної
реєстраційної служби України від 15.04.2013
року за № 165/06-15-13 "Щодо видачі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно у
зв'язку з набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна", з наступних
мотивів.

Згідно з вказаним листом, Державна
реєстраційна служба України не
звільняє заявника від обов'язку подати
весь перелік документів визначених
пунктами 46 та 48 Порядку, в тому числі,
документ що посвідчує речове право на
земельну ділянку, документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту,
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси тощо.

За змістом абзацу 2 та 3 пункту 1 листа,
виключення з цього правила може мати
місце тільки у разі, коли об'єкти
нерухомого майна, збудовані в
результаті діяльності житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу, за
умови, що на певну частину таких
об'єктів до 01.01.2013 року оформлено та
зареєстровано право власності. Лише в
цьому випадку державна реєстрація
могла б бути проведена на підставі
вказаних відповідачем документів.

Таким чином, вказаним листом Державна
реєстраційна служба України дає
можливість застосування так званої
"спрощеної процедури" за наявності двох
умов: 1) об'єкт нерухомого майна повинен
бути збудований у результаті
діяльності відповідного кооперативу, в
даному випадку - гаражного кооперативу
"Соколи"; 2) на певну частину аналогічних
об'єктів в тому ж кооперативі до 01.01.2013
року повинно бути оформлене та
зареєстроване право власності в
порядку, визначеному чинним
законодавством.

Належних доказів, що спірний гараж
НОМЕР_2 як об'єкт нерухомого майна
збудований в результаті діяльності
гаражного кооперативу "Соколи" в 2006
році чи в інший час, суду не
представлено, що свідчить про
відсутність першої передумови для
застосування вищевизначеної
процедури. Що стосується другої умови
для можливості застосування "спрощеної
процедури" реєстрації, то судом
встановлено, що перші реєстраційні дії
щодо реєстрації гаражів за адресою:
гаражний кооператив "Соколи", м.
Івано-Франківськ датовані 21.05.2013 року.

Крім цього, суд, керуючись принципом
законності зазначає, що вказаний лист
не має ознак нормативно-правового акту,
носить рекомендаційний характер та не
може застосовуватися всупереч вимог
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року.

З огляду на встановлені судом
обставини, які підтверджені належними
доказами, та вищевказані правові норми,
суд приходить до переконання, що
відповідачем здійснено державну
реєстрацію права власності на гараж
НОМЕР_2 в порушення вимог Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" та Постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно"
№ 703 від 22.06.2011 року, а саме: без
належного документу, що посвідчує
речове право на земельну ділянку; без
документу, що відповідно до вимог
законодавства, засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкту; без документу, що підтверджує
присвоєння адреси об'єкту нерухомого
майна. При цьому оскаржуване рішення
підлягає до скасування, як таке, що
беззаперечно вплинуло на обсяг прав та
обов'язків позивача, як власника
відповідної земельної ділянки.

Як наслідок суд приходить до висновку,
що позов в частині визнання недійсним
та скасування рішення за № 2737313 від
30.05.2013 року про проведення державної
реєстрації прав власності, є
підставним та таким, що підлягає до
задоволення.

Що стосується позовної вимоги про
зобов'язання відповідача забезпечити
внесення до Державного реєстру прав на
нерухоме майно відповідного запису про
скасування державної реєстрації
речових прав на гараж, що розташований
за адресою: АДРЕСА_2 за суб'єктом ОСОБА_2,
то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог пункту 2.6 розділу
ІІ наказу Міністерства юстиції України
"Про затвердження Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" № 3502/5 від 12.12.2011 року,
державний реєстратор, який провів
державну реєстрацію прав, на підставі
рішення суду про скасування державної
реєстрації прав, що набрало законної
сили, приймає рішення щодо внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав,
скасування записів Державного реєстру
прав.

Як наслідок, суд приходить до висновку,
що вказана вимога заявлена передчасно,
так як обов'язковою умовою для
прийняття реєстратором рішення про
внесення до Державного реєстру прав на
нерухоме майно запису про скасування
державної реєстрації, є наявність
судового рішення про скасування
рішення державного реєстратора, що
набрало законної сили та звернення
особи із таким рішенням. Оскільки, на
час розгляду даної справи рішення суду,
яке б надавало підстав позивачу на
звернення із відповідною вимогою до
відповідача, відсутнє, то суд приходить
до висновку, що в цій частині позову
слід відмовити.

Стосовно судових витрат, то відповідно
до частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Згідно частини 3 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. Враховуючи дане
положення, з Державного бюджету
України на користь ТОВ "Х-АДВАНС"
підлягає стягненню 36,54 грн. судового
збору, сплаченого згідно наявної в
матеріалах справи квитанції за № 1418.1.4
від 02.04.2014 року.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати рішення
№ 2737313 від 30.05.2013 року державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції в
Івано-Франківській області про
проведення державної реєстрації прав
власності на гараж, що розташований:
АДРЕСА_2 за суб'єктом: ОСОБА_2,
податковий номер НОМЕР_1, відкриття
розділу у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно та відкриття
реєстраційної справи на об'єкт
нерухомого майна.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Х-АДВАНС"
(ідентифікаційний код 37944390) понесені
судові витрати зі сплати судового
збору в сумі 36 (тридцять шість) гривень
54 копійки.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Біньковська Н.В.

Постанова складена в повному обсязі
28.11.2014 року.