Справа № 401/7283/12
Суддя: Подорець О. Б.
Дата ухвалення: 2012-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 401/7283/12
ПОСТАНОВА

іменем України

09.08.2012 Амур-Нижньодніпровський
районний суд міста Дніпропетровська в
складі:

головуючого судді Подорець О.
Б.

при секретарі Голубніченко В.
О. ,

розглянувши в порядку скороченого
провадження в приміщенні
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання
незаконними дій та перерахування
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання
незаконними дій та перерахування
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення.

Ухвалою суду було відкрито скорочене
провадження у даній справі в межах
строку звернення до адміністративного
суду, в іншій частині позов було
залишено без розгляду.

Відповідач надав заперечення на позов,
в яких зазначено, що позов не підлягає
задоволенню, оскільки вимоги чинного
законодавства при виплаті
компенсаційних виплат позивачу
дотримуються та доплата проводиться в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров’я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Судом встановлено, що позивач є особою,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, і на яку
поширюється дія статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини четвертої статті
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплачується щорічна
допомога на оздоровлення.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 26.12.2011 № 20-рп/2011 визначив, що згідно
з частиною першою статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Із цим
конституційним правом громадян
кореспондується обов'язок держави щодо
його забезпечення.

Конституцією України передбачені
гарантії прав громадян на соціальний
захист, зокрема такі, як законодавче
закріплення основ соціального захисту,
форм і видів пенсійного забезпечення
(пункт 6 частини першої статті 92),
визначення джерел державного
соціального забезпечення (частина
друга статті 46), контроль за
використанням коштів Державного
бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України.

Згідно зі статтею 22 Загальної
декларації прав людини розміри
соціальних виплат і допомоги
встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі
„Ейрі проти Ірландії" констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання допустимості
зменшення соціальних виплат, про що
зазначено в рішенні цього суду у справі
„Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від
12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 26.12.2011 № 20-рп/2011 визначив, що одним з
визначальних елементів у регулюванні
суспільних відносин у соціальній сфері
є додержання принципу пропорційності
між соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.
Конституційний Суд України виходить із
того, що додержання конституційних
принципів соціальної і правової
держави, верховенства права (стаття 1,
частина перша статті 8 Основного Закону
України) обумовлює здійснення
законодавчого регулювання суспільних
відносин на засадах справедливості та
розмірності з урахуванням обов'язку
держави забезпечувати гідні умови
життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.
Водночас зміст основного права не може
бути порушений.

Отже, зміна механізму нарахування
певних видів соціальних виплат та
допомоги є конституційне допустимою до
тих меж, за якими ставиться під сумнів
сама сутність змісту права на
соціальний захист.

Відповідно до норм Конституції України
органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених
Конституцією України межах і
відповідно до законів України та
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (частина друга статті 6, частина
друга статті 19); Кабінет Міністрів
України у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України,
здійснює визначені Конституцією та
законами України повноваження, видає
постанови і розпорядження в межах
своєї компетенції (частина третя
статті 113, пункт 10 статті 116, частина
перша статті 117).

Одночасно й положення Конституції
України, зокрема статті 95 зазначають,
що виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків. Відповідно до пункту 2
статті 4 Бюджетного кодексу України при
здійсненні бюджетного процесу в
Україні положення нормативно-правових
актів застосовуються лише в частині, в
якій вони не суперечать положенням
Конституції України, Бюджетного
кодексу України та закону про
державний бюджет України.

Згідно п.3 прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» положення ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовується у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Частиною 1 статті 52 Закону України «Про
Кабінет Міністрів України»
передбачено, що Кабінет Міністрів
України на основі та на виконання
Конституції і законів України, актів
Президента України видає обов'язкові
для виконання акти - постанови і
розпорядження.

Виходячи з наведеного та встановленого
Кабінетом Міністрів України у 2012 році
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення, відповідач виконав свої
функції щодо надання допомоги на
оздоровлення в межах своїх
повноважень, у зв’язку з чим у
задоволенні позову необхідно
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 6-11, 71, 99, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання
незаконними дій та перерахування
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення.

Ухвалою суду було відкрито скорочене
провадження у даній справі в межах
строку звернення до адміністративного
суду, в іншій частині позов було
залишено без розгляду.

Відповідач надав заперечення на позов,
в яких зазначено, що позов не підлягає
задоволенню, оскільки вимоги чинного
законодавства при виплаті
компенсаційних виплат позивачу
дотримуються та доплата проводиться в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров’я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Судом встановлено, що позивач є особою,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, і на яку
поширюється дія статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини четвертої статті
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплачується щорічна
допомога на оздоровлення.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 26.12.2011 № 20-рп/2011 визначив, що згідно
з частиною першою статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Із цим
конституційним правом громадян
кореспондується обов'язок держави щодо
його забезпечення.

Конституцією України передбачені
гарантії прав громадян на соціальний
захист, зокрема такі, як законодавче
закріплення основ соціального захисту,
форм і видів пенсійного забезпечення
(пункт 6 частини першої статті 92),
визначення джерел державного
соціального забезпечення (частина
друга статті 46), контроль за
використанням коштів Державного
бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України.

Згідно зі статтею 22 Загальної
декларації прав людини розміри
соціальних виплат і допомоги
встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі
„Ейрі проти Ірландії" констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання допустимості
зменшення соціальних виплат, про що
зазначено в рішенні цього суду у справі
„Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від
12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 26.12.2011 № 20-рп/2011 визначив, що одним з
визначальних елементів у регулюванні
суспільних відносин у соціальній сфері
є додержання принципу пропорційності
між соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.
Конституційний Суд України виходить із
того, що додержання конституційних
принципів соціальної і правової
держави, верховенства права (стаття 1,
частина перша статті 8 Основного Закону
України) обумовлює здійснення
законодавчого регулювання суспільних
відносин на засадах справедливості та
розмірності з урахуванням обов'язку
держави забезпечувати гідні умови
життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.
Водночас зміст основного права не може
бути порушений.

Отже, зміна механізму нарахування
певних видів соціальних виплат та
допомоги є конституційне допустимою до
тих меж, за якими ставиться під сумнів
сама сутність змісту права на
соціальний захист.

Відповідно до норм Конституції України
органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених
Конституцією України межах і
відповідно до законів України та
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (частина друга статті 6, частина
друга статті 19); Кабінет Міністрів
України у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України,
здійснює визначені Конституцією та
законами України повноваження, видає
постанови і розпорядження в межах
своєї компетенції (частина третя
статті 113, пункт 10 статті 116, частина
перша статті 117).

Одночасно й положення Конституції
України, зокрема статті 95 зазначають,
що виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків. Відповідно до пункту 2
статті 4 Бюджетного кодексу України при
здійсненні бюджетного процесу в
Україні положення нормативно-правових
актів застосовуються лише в частині, в
якій вони не суперечать положенням
Конституції України, Бюджетного
кодексу України та закону про
державний бюджет України.

Згідно п.3 прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» положення ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовується у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Частиною 1 статті 52 Закону України «Про
Кабінет Міністрів України»
передбачено, що Кабінет Міністрів
України на основі та на виконання
Конституції і законів України, актів
Президента України видає обов'язкові
для виконання акти - постанови і
розпорядження.

Виходячи з наведеного та встановленого
Кабінетом Міністрів України у 2012 році
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення, відповідач виконав свої
функції щодо надання допомоги на
оздоровлення в межах своїх
повноважень, у зв’язку з чим у
задоволенні позову необхідно
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 6-11, 71, 99, 183-2 КАС України, суд, -

Суддя:
Подорець О. Б.