Справа № 810/5341/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року м. Київ
810/5341/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., при секретарі судового
засідання: Волощук Л.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Писанка А.М.,

від відповідача - Ружицька І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного
акціонерного товариства «ФОЗЗІ - ФАРМ»

до Державної
екологічної інспекції у м. Києві

про визнання
протиправним і скасування припису

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Приватне акціонерне товариство «ФОЗЗІ
- ФАРМ» з позовом до Державної
екологічної інспекції у м. Києві про
визнання протиправним і скасування
припису від 30.04.2014 № 08-376п.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що спірний припис прийнятий
всупереч вимог чинного законодавства
України, є необґрунтованим і таким, що
прийнятий без урахування усіх
обставин, які мають значення для його
прийняття. Як стверджує позивач,
висновки посадових осіб екологічної
інспекції щодо порушення ним вимог
природоохоронного законодавства з
питань збирання, перевезення,
зберігання, оброблення, утилізація,
знешкодження, видалення або
захоронення відходів є безпідставними,
оскільки позивач такими видами
діяльності не займається і не здійснює
операцій у сфері поводження з
відходами. Основний вид діяльності
позивача - оптова торгівля
фармацевтичними товарами, діяльність
посередників у торгівлі товарами
широкого асортименту тощо, у процесі
якої утворюються лише побутові
відходи, які позивач не збирає, не
зберігає і не утилізує. Відходи, що
утворюються позивачем, вивозяться і
розміщуються спеціалізованими
підприємствами, з якими позивач уклав
відповідні договори, тому він особисто
не повинен одержувати ніяких дозволів
і лімітів на утворення і розміщення
таких відходів.

Відповідач позову не визнав.
Заперечуючи проти задоволення позову
представник відповідача зазначив, що
під час перевірки мережі аптек, які
належать ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ» з питань
дотримання природоохоронного
законодавства встановлено ряд
порушень чинного законодавства з
питань відходів, тому спірний припис
прийнято правомірно. Таким чином, на
думку відповідача позов є
необґрунтованим.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Приватне акціонерне товариство
«ФОЗЗІ-ФАРМ» є юридичною особою, що
зареєстрована 30.07.2001
Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією Київської
області.

Видами діяльності позивача є:
діяльність посередників у сфері
торгівлі товарами широкого
асортименту, оптова торгівля
фармацевтичними товарами, роздрібна
торгівля в неспеціалізованих
магазинах переважно продуктами
харчування, напоями і тютюновими
виробами; роздрібна торгівля
фармацевтичними товарами в
спеціалізованих магазинах, роздрібна
торгівля медичними й ортопедичними
товарами в спеціалізованих магазинах.

Посадовими особами Державної
екологічної інспекції у м. Києві
проведено перевірку мережі аптек «Біла
Ромашка» позивача, що розташовані в
місті Києві, з питань дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами і небезпечним
хімічними речовинами.

За результатами перевірки посадові
особи відповідача склали Акт перевірки
від 30.04.2014 № 08-846а (надалі - Акт).

Відповідно до Акта, перевіркою
встановлено, що в ході діяльності ПрАТ
«ФОЗЗІ-ФАРМ» утворюються відходи
різного морфологічного складу і класу
небезпеки: люмінесцентні лампи і
відходи, які містять ртуть, відходи від
надання послуг аптекарських і
фармацевтичних закладів, препарати
фармацевтичні і прилади лікарські
зіпсовані, прострочені, тверді
побутові відходи, відходи від
прибирання вулиць, пакувальні
матеріали тошо.

Вказані відходи відносяться до I-III-IV
класу небезпеки на утворення і
розміщення яких необхідні дозвільні
документи. Інвентаризація не
проведена, що є порушенням Постанови
Кабінету міністрів України від 01.11.1999 №
2034 «Про затвердження Порядку ведення
державного обліку та паспортизації
відходів», статті 17 Закону України «Про
відходи». Показник загального
утворення відходів (Пзув) не визначено,
в зв'язку з чим не подано Декларацію про
відходи/та не отримано Дозвіл і Ліміти
на утворення і розміщення відходів.

Також в Акті перевірки зазначено, що в
ході діяльності ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ» не
ведеться первинний облік кількості,
типу і складу відходів по Формі № 1-ВТ,
що утворюються, зберігаються чи
утилізуються, чим порушено статті 5, 17, 26
Закону України «Про відходи», Наказ
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
17.08.2008 № 342 «Про затвердження типової
форми первинної облікової
документації 1-ВТ «Облік відходів та
пакувальних матеріалів і тари та
Інструкції щодо її заповнення».

Надано для перевірки договори на
послуги по вивезенню побутових
відходів. На вивезення і утилізацію
інших видів відходів договори
відсутні.

На підставі Акта Державним інспектором
з охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві Бабенко Д.В.
прийнято припис від 30.04.2014 № 08-376п,
згідно з яким з метою усунення порушень
природоохоронного законодавства,
позивача зобов'язано:

- вести, за встановленими нормами,
первинний облік кількості, типу і
складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться, зберігаються
чи утилізуються за формою № 1-Вт;

- провести інвентаризацію джерел і
відходів. Звіт про інвентаризацію
відходів надати до Державної
екологічної інспекції у м. Києві;

- на підставі інвентаризації джерел
утворення відходів провести
розрахунок показника загального
утворення відходів (Пзув). Копію
розрахунку надати до Державної
екологічної інспекції у м. Києві;

- визначити і погоди склад і
властивості відходів, які утворюються,
ступінь їх необхідності для
навколишнього середовища;

- здійснювати заходи для максимальної
утилізації відходів, реалізації чи
передачі їх іншим споживачам або
підприємствам що займаються збиранням,
обробленням і утилізацією відходів, а
саме укласти договори на передачу
подальшої утилізації відходів, що
утворюються;

- організувати місця для зберігання і
видалення відходів відповідно до вимог
екологічної безпеки;

- призначити відповідальних (у) осіб
(особу) у сфері поводження з відходами
по підприємству.

Не погоджуючись із прийнятим
відповідачем приписом, позивач
оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначаються Законом
України від 05.04.2007 877-V «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності».

Відповідно до статті 4 Закону України
від 05.04.2007 877-V «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» державний
нагляд (контроль) здійснюється за
місцем провадження господарської
діяльності суб'єкта господарювання або
його відокремлених підрозділів, або у
приміщенні органу державного нагляду
(контролю) у випадках, передбачених
законом.

Згідно зі статтею 7 Закону України від
05.04.2007 877-V «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» за
результатами здійснення планового або
позапланового заходу посадова особа
органу державного нагляду (контролю), у
разі виявлення порушень вимог
законодавства, складає акт. Посадова
особа органу державного нагляду
(контролю) зазначає в акті стан
виконання вимог законодавства
суб'єктом господарювання, а в разі
невиконання - детальний опис
виявленого порушення з посиланням на
відповідну вимогу законодавства.

В силу положень частин сьомої та
восьмої статті 7 Закону України від
05.04.2007 877-V «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» на підставі
акта, який складено за результатами
здійснення планового заходу, в ході
якого виявлено порушення вимог
законодавства, протягом п'яти робочих
днів з дня завершення заходу
складається припис, розпорядження або
інший розпорядчий документ про
усунення порушень, виявлених під час
здійснення заходу.

Як було зазначено судом, за
результатами перевірки позивача,
відповідачем складено Акта перевірки,
на підставі якого прийнято спірний
припис.

Припис - обов'язкова для виконання у
визначені строки письмова вимога
посадової особи органу державного
нагляду (контролю) суб'єкту
господарювання щодо усунення порушень
вимог законодавства. Припис видається
та підписується посадовою особою
органу державного нагляду (контролю),
яка здійснювала перевірку.

Розкриваючи зміст припису, суд
зазначає, що припис є актом владного
реагування, що виноситься органом
державної влади у випадках, коли
виявлено порушення закону з боку
суб'єкта господарювання. При цьому,
таке порушення має очевидний характер,
є дійсним (триваючим) і має бути
припиненим внаслідок винесення
припису.

Судом досліджено вимоги, які наведено у
приписі щодо ведення, за встановленими
нормами, первинного обліку кількості,
типу і складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться, зберігаються
чи утилізуються за формою № 1-Вт, а
також призначити наказом
відповідальну особу за дотримання
природоохоронного законодавства на
підприємств, судом встановлено
наступне.

Обов'язки суб'єктів господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами передбачені статтею 17 Закону
України «Про відходи» (зокрема і ті,
виконання яких визнано необхідним для
позивача пунктами 1, 6 оскаржуваного
припису), а саме:

г) на основі матеріально-сировинних
балансів виробництва виявляти і вести
первинний поточний облік кількості,
типу і складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються, і подавати щодо них
статистичну звітність у встановленому
порядку;

й) призначати відповідальних осіб у
сфері поводження з відходами.

В основу приписів, що оскаржуються в
даній справі, покладено твердження
відповідача про те, що в процесі
господарської діяльності позивача
утворюються відходи виробництва, у
тому числі і небезпечні відходи.

Правові, організаційні і економічні
засади діяльності, пов'язаної із
запобіганням або зменшенням обсягів
утворення відходів, їх збиранням,
перевезенням, зберіганням,
обробленням, утилізацією та
видаленням, знешкодженням та
захороненням, а також з відверненням
негативного впливу відходів на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини на території України,
визначається Законом України від 05.03.1998
№ 187/98-ВР «Про відходи».

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про відходи» поводження з відходами -
дії, спрямовані на запобігання
утворенню відходів, їх збирання,
перевезення, сортування, зберігання,
оброблення, перероблення, утилізацію,
видалення, знешкодження і захоронення,
включаючи контроль за цими операціями
ТА нагляд за місцями видалення.

Об'єкти поводження з відходами - місця
чи об'єкти, що використовуються для
збирання, зберігання, сортування,
оброблення, перероблення, утилізації,
видалення, знешкодження та захоронення
відходів.

Операції поводження з відходами -
збирання, перевезення, зберігання,
сортування, оброблення (перероблення),
утилізація, видалення, знешкодження і
захоронення відходів.

Із зазначених положень закону видно, що
поводження з відходами - це сукупність
дій, спрямованих, в тому числі, на
запобігання утворенню відходів, їх
збирання, перевезення, сортування,
зберігання, оброблення, перероблення,
утилізацію, видалення, знешкодження і
захоронення, включаючи контроль за
цими операціями ТА нагляд за місцями
видалення. Проте, Позивач не здійснює
всіх цих видів діяльності, зокрема, не
здійснює нагляд за місцями видалення
відходів, і тому не здійснює поводження
з відходами.

Окрім того, об'єктом поводження з
відходами є місця чи об'єкти, що
використовуються для збирання і
утилізації відходів.

Відходами, у розумінні Закону України
від 05.03.1998 № 187/98-ВР «Про відходи», є
будь-які речовини, матеріали і
предмети, що утворилися у процесі
виробництва чи споживання, а також
товари (продукція), що повністю або
частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення.

Небезпечними відходами, у розумінні
цього ж Закону, - є відходи, що мають
такі фізичні, хімічні, біологічні чи
інші небезпечні властивості, які
створюють або можуть створити значну
небезпеку для навколишнього
природного середовища і здоров'я
людини та які потребують спеціальних
методів і засобів поводження з ними.

Відповідно до статті 34 Закону України
від 05.03.1998 № 187/98-ВР «Про відходи» усі
небезпечні відходи за ступенем їх
шкідливого впливу на навколишнє
природне середовище та на життя і
здоров'я людини відповідно до переліку
небезпечних властивостей поділяються
на класи і підлягають обліку.

Побутовими відходами - є відходи, що
утворюються в процесі життя і
діяльності людини в житлових та
нежитлових будинках (тверді,
великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім
відходів, пов'язаних з виробничою
діяльністю підприємств) і не
використовуються за місцем їх
накопичення (стаття 1 Закону України
від 05.03.1998 № 187/98-ВР).

Згідно з пунктом 8 Порядку розроблення,
затвердження і перегляду лімітів на
утворення та розміщення відходів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.1998 № 1218,
власники відходів, для яких платежі за
розміщення відходів усіх класів
небезпеки не перевищують 10 гривень на
рік, власники тільки побутових
відходів, що уклали договори на
розміщення відходів з підприємствами
комунального господарства, та власники
відходів як вторинної сировини, які
провадять статутну діяльність із
збирання і заготівлі таких відходів,
звільняються від одержання лімітів на
утворення та розміщення відходів.

Як встановлено судом, основним видом
діяльності позивача є: оптова торгівля
фармацевтичними товарами та
діяльність посередників у торгівлі
товарами широкого асортименту.

Крім того, як було зазначено судом,
відповідно до Акта перевірки мережі
аптек, які належать позивачу,
відповідачем виявлено у позивача
наступні відходи - відпрацьовані
люмінесцентні лампи, відходи від
надання послуг аптекарських і
фармацевтичних закладів, пакувальні
матеріали, тверді побутові відходи,
відходи від прибирання вулиць.

Відповідно до пункту 1.10 Методики
роздільного збирання побутових
відходів, затвердженої наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва і житлово-комунального
господарства України від 01.08.2011 № 133,
компоненти, що входять до складу
твердих побутових відходів, визначають
за такою класифікацією - органічна
складова побутових відходів, що легко
загниває; папір та картон; полімери;
скло; побутовий металобрухт; текстиль;
дерево; небезпечні відходи у складі
побутових відходів; кістки, шкіра, гума.

Згідно з пунктом 1.8 розділу 1 Методичних
рекомендацій з визначення
морфологічного складу твердих
побутових відходів, затверджених
Наказом Міністерства з питань ЖКГ
України від 16.02.10р. № 39) визначає
морфологічний склад твердих побутових
відходів рекомендується визначати за
такою класифікацією: харчові відходи
(овочі, фрукти, відходи садівництва
тощо); папір та картон; полімери
(пластик, пластмаси); скло; чорні метали;
кольорові метали; текстиль; дерево;
небезпечні відходи (батарейки, сухі та
електролітичні акумулятори, тара від
розчинників, фарб, ртутні лампи,
телевізійні кінескопи тощо); кістки,
шкіра, гума; залишок твердих побутових
відходів після вилучення компонентів
(дрібне будівельне сміття, каміння,
вуличний змет тощо).

Таким чином, в мережі аптек «Біла
Ромашка» ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ» утворюються
побутові відходи.

Відповідно до статті 35-1 Закону України
від 05.03.1998 № 187/98-ВР «Про відходи»
поводження з побутовими відходами
здійснюється відповідно до державних
норм, стандартів і правил.

Власники або наймачі, користувачі, у
тому числі орендарі, джерел утворення
побутових відходів, земельних ділянок
укладають договори з юридичною особою,
яка визначена виконавцем послуг на
вивезення побутових відходів,
здійснюють оплату таких послуг та
забезпечують роздільне збирання
твердих побутових відходів.

Збирання та вивезення побутових
відходів у межах певної території
здійснюються юридичною особою, яка
уповноважена на це органом місцевого
самоврядування на конкурсних засадах у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, спеціально
обладнаними для цього транспортними
засобами.

З аналізу наведених норм вбачається, що
власник джерел утворення відходів
зобов'язаний укласти договір на
вивезення побутових відходів.

Під час судового розгляду позивач
надав суду копії договору з ТОВ «Тарком
Екосервіс» про надання послуг із
збирання, перевезення, зберігання,
оброблення і утилізації відходів №
09-08-01 від 09 серпня 2013 року.

При цьому, відповідно до наявної в
матеріалах справи копій ліцензій
виданих Міністерством екології та
природних ресурсів від 12.03.2013 серії АЕ
№199209і від 12.03.2013 серії АЕ №199208, ТОВ
«Тарком Екосервіс» має право
здійснювати операції у сфері
поводження з небезпечними відходами
(збирання, перевезення, зберігання,
оброблення, утилізація), а також
збирати, заготовляти окремі види
відходів як вторинної сировини.

Таким чином, позивачем укладено
договір з ТОВ «Тарком Екосервіс» про
надання послуг із збирання,
перевезення, зберігання, оброблення та
утилізації відходів № 09-08-01 від 09
серпня 2013 року щодо всіх видів
побутових відходів, в т.ч. небезпечних
(люмінесцентні лампи).

Крім того, позивачем надано суду копії
договору поставки від 03.06.2013 № 108
укладеного з ТОВ «МТК «Максімед», копію
договору від 21.06.2011 № 221/06 укладеного з
ТОВ «МЕГАНОМ ПОЛІГРАФ», копію договору
поставки від 22.01.2014 № 481/2014 укладеного з
ТОВ «Торговий Дім «МЕДЕОЛ» предметом
яких є повернення нереалізованих,
неліквідних, повернутих споживачами
фармацевтичних виробів, а також у
випадку повернення поставлених
товарів (невідповідність упаковки або
маркування визначеним вимогам, сплив
строку дії сертифікату відповідності,
спливу строку дії реєстраційного
посвідчення, не реалізація товару
протягом строку його придатності
(реалізації) тощо).

Також, слід зазначити, що відповідно до
пункту 1 Порядку ведення державного
обліку та паспортизації відходів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.11.1999 № 2034, цей
Порядок встановлює єдині правила
ведення державного обліку та
паспортизації відходів, дія яких
поширюється на підприємства, установи,
організації всіх форм власності,
громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності, діяльність яких пов'язана з
утворенням відходів та здійсненням
операцій поводження з ними (далі -
підприємства).

Згідно з пунктом 3 наказу Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 07.07.2008 № 342 «Про
затвердження типової форми первинної
облікової документації № 1-ВТ «Облік
відходів та пакувальних матеріалів і
тари» та Інструкції щодо її
заповнення», передбачено, що первинний
облік за типовою формою та Інструкцією,
затвердженими цим наказом,
здійснюється юридичними особами всіх
форм власності, видів економічної
діяльності та організаційно-правових
форм господарювання, фізичними особами
- підприємцями, у діяльності яких
утворюються відходи та
використовуються пакувальні матеріали
й тара.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції щодо
заповнення типової форми первинної
облікової документації №1-ВТ «Облік
відходів та пакувальних матеріалів і
тари», код і найменування виробничого,
технологічного процесу, установки
(устаткування), де утворюються відходи
та використовується упаковка,
наводяться відповідно до додатка 2 до
цієї Інструкції. У разі відсутності
виробничого, технологічного процесу,
установки (устаткування) в додатку 2 до
цієї Інструкції його найменування
визначається за чинним нормативним
документом (ДСТУ, ГОСТ, ОСТ). У разі
відсутності будь-якого НД у заголовку
типової форми N 1-ВТ указується
найменування технологічного процесу
та його окремої операції безпосередньо
за документацією підприємства,
наприклад, технологічний процес
виготовлення шпону струганого,
операція розпилювання кряжів на
ванчоси; технологічний процес
фасування олії, операція виготовлення
PET-пляшки.

Додаток 2 до зазначеної Інструкції
містить вимоги до установки для
спалювання на комерційних
підприємствах і в установах
(експлуатація установок для спалювання
? 50 та < 300 МВт (котлоагрегати); виробничі
процеси (виробництво етилену,
виробництво полістиролу, виробництво
вина, виробництво скла, виробництво
фармацевтичних продуктів) і т.д. При
цьому, Додаток 2 не містить в переліку
галузей виробничих і технологічних
процесів, технологічного устаткування
(установок) торгівлю і побутові
відходи.

Представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ»
не має власних виробничих потужностей
і не здійснює самостійно виробництво
продукції.

Таким чином, ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ» не
здійснює діяльності, що входить до
переліку виробничих і технологічних
процесів, не має технологічного
устаткування, не використовує
пакувальні матеріали і тару, що не
включаються до складу твердих
побутових відходів, не використовує
інші матеріали, які підлягають обліку
відповідно до затвердженої
вищезазначеним наказом Інструкції, а
тому не зобов'язане вести первинний
поточний облік відходів, в тому числі
облікову документацію за формою № 1-ВТ.

Крім того, відповідно до пункту 2
Порядку ведення державного обліку та
паспортизації відходів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 2034 від 01.11.1999, первинний облік
відходів - реєстрація у формах
первинних облікових документів
(картки, журнали, анкети) відомостей про
відходи під час їх утворення на
підприємстві та здійснення операцій
поводження з ними. Виходячи з цього,
первинний облік в обов'язковому
порядку включає в себе реєстрацію
відомостей про здійснення операцій
поводження з відходами.

Згідно із роз'ясненнями, наданими
листом Міністерства екології та
природних ресурсів України від 05.09.2011
№16687/07/10-11 тимчасове зберігання
відходів у контейнерах або урнах не є
розміщенням відходів в розумінні
статті 1 Закону України «Про відходи».

Таким чином, оскільки ПрАТ
«ФОЗЗІ-ФАРМ» не є суб'єктом поводження
з відходами, пункти 1 та 6 припису є
необґрунтованими і безпідставними.

Відносно вимог припису щодо
зобов'язання позивача провести
інвентаризацію джерел утворення і
видів відходів, а також надати Звіт про
інвентаризацію відходів до Державної
екологічної інспекції у м. Києві, слід
зазначити наступне.

Як було зазначено, ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ» не
здійснює діяльності у сфері поводження
з відходами, тому передбачені статтею 17
Закону України «Про відходи» обов'язки
суб'єктів господарської діяльності у
сфері поводження з відходами не можуть
бути покладені на ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ».

Крім того, статті 5, 17, 26 Закону України
«Про відходи», на які посилається
відповідач для обґрунтування пункту 2
припису, не містять положень про
обов'язковість проведення
інвентаризації джерел утворення та
видів відходів, а також положень про
обов'язковість подання звіту про
інвентаризацію навіть для суб'єктів
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами.

Відповідно до пункту 1 даного Порядку
ведення державного обліку та
паспортизації відходів затвердженого
Постановою Кабінету міністрів України
від 01.11.1999 № 2034 поширюється на
підприємства, установи, організації
всіх форм власності, громадян -
суб'єктів підприємницької діяльності,
діяльність яких пов'язана з утворенням
відходів та здійсненням операцій
поводження з ними.

Відповідно до пункту 8 вказаного
Порядку інвентаризація відходів
проводиться на загальних
методологічних засадах відповідно до
законодавства.

Згідно із пунктом 5 Порядку ведення
державного обліку та паспортизації
відходів, затвердженого постанова
Кабінету Міністрів України від 01.11.1999
№ 2034 форми державної статистичної
звітності про відходи та інструкції
щодо порядку складання цих форм
розробляються та затверджуються
Держстатом за погодженням з
Мінприроди.

При цьому, наказом Державної служби
статистики України «Про затвердження
форм державних статистичних
спостережень із екології, лісового,
мисливського господарства та
природно-заповідного фонду» від 14.06.2013
№ 182, затверджено лише наступні форми
державних статистичних спостережень
зі статистики екології, лісового,
мисливського господарства та
природно-заповідного фонду:

- N 2-тп (повітря) "Звіт про охорону
атмосферного повітря за 20__ рік";

- N 1-заповідник "Заповідники та
національні природні парки за 20__ рік";

- N 3-лг "Лісогосподарська
діяльність за 20__ рік";

- N 2-тп (мисливство) "Ведення
мисливського господарства за 20__ рік";

- N 1-відходи "Поводження з
відходами за 20__ рік";

- N 1-екологічні витрати "Витрати на
охорону навколишнього природного
середовища та екологічні платежі за 20__
рік".

Форми статистичного звіту про
інвентаризацію відходів даним наказом
не встановлено.

Щодо форми N 1-відходи (річна), то
відповідно до п. 2.5 наказу Державної
служби статистики України від 14.06.2013 р.
№ 182 вона поширюється на юридичних
осіб, їхні відокремлені підрозділи,
діяльність яких пов'язана з утворенням,
поводженням з відходами I - IV класів
небезпеки, на яку отримано дозвіл
уповноважених органів, за переліком,
установленим органами державної
статистики відповідно до затвердженої
методології.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку
ведення державного обліку та
паспортизації відходів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.11.1999 № 2034, підприємства
заповнюють форми державної
статистичної звітності на підставі
документів первинного обліку і подають
їх в установленому порядку
територіальним органам державної
статистики.

Статтею 21 Закону України «Про державну
статистику» визначено, що отримані
органами державної статистики
первинні дані використовуються
виключно для статистичних цілей у
зведеному знеособленому вигляді.
Статистична інформація, отримана
органами державної статистики у
процесі статистичних спостережень, не
може вимагатися органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, іншими юридичними
особами, об'єднаннями громадян,
посадовими та іншими особами з метою
використання для прийняття рішень до
конкретного респондента.

Враховуючи викладене, чинними
нормативно-правовими актами України не
визначено обов'язку суб'єктів
господарської діяльності проводити
інвентаризацію відходів та джерел їх
утворення та подавати звіти про таку
інвентаризацію.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 22.03.2012 у справі № К/9991/95164/11.

Тому вимоги припису про необхідність
складання звіту про інвентаризацію
відходів і подання його до Державної
екологічної інспекції м. Києва є
неправомірними і прийняті
безпідставно.

Щодо вимоги припису про зобов'язання
позивача провести розрахунок
показника загального утворення
відходів (Пзув) на підставі
інвентаризації джерел утворення
відходів необхідно провести
розрахунок, а також надання копії
розрахунку до Державної екологічної
інспекції у м. Києві, суд зазначає
наступне.

Відповідач для обґрунтування даного
пункту припису посилається на статтю 55
Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
відповідно до якої суб'єкти права
власності на відходи повинні вживати
ефективних заходів для зменшення
обсягів утворення відходів, а також для
їх утилізації, знешкодження або
розміщення. Здійснення операцій у
сфері поводження з відходами
дозволяється лише за наявності дозволу
на здійснення операцій у сфері
поводження з відходами на визначених
місцевими радами територіях із
додержанням санітарних та екологічних
норм у спосіб, що забезпечує можливість
подальшого використання відходів як
вторинної сировини і безпеку для
навколишнього природного середовища
та здоров'я людей.

Таким чином, із наведеної норми слідує,
що законодавець розмежовує суб'єктів
права власності на відходи і суб'єктів,
які здійснюють операції у сфері
поводження з відходами.

Як було зазначено, виходячи з вимог
статті 1 Закону України «Про відходи»,
ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ» не здійснює
діяльності у сфері поводження з
відходами.

Згідно з пунктом «а» частини першої
статті 32 Закону України «Про відходи» в
редакції Закону України від 09.04.2014 №
1193-VII, який вступив в силу 26.04.2014 року і
був чинний на момент винесення припису,
з метою обмеження та запобігання
негативному впливу відходів на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини забороняється:
провадити будь-яку господарську
діяльність, пов'язану з утворенням
відходів, без одержання від місцевих
органів виконавчої влади дозволу на
здійснення операцій у сфері поводження
з відходами відповідно до вимог цього
Закону.

Відповідно пункту «с» частини першої
статті 17 Закону України «Про відходи»
суб'єкти господарської діяльності у
сфері поводження з відходами
зобовязані мати дозвіл на здійснення
операцій у сфері поводження з
відходами, крім суб'єктів
господарювання у сфері поводження з
відходами, діяльність яких призводить
виключно до утворення відходів, для
яких Пзув не перевищує 1000.

Частина 2 статті 17 Закону України «Про
відходи» вказує, що суб'єкти
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами, діяльність
яких призводить виключно до утворення
відходів, для яких Пзув від 50 до 1000,
зобов'язані щороку подавати декларацію
про відходи за формою і у порядку,
встановленими Кабінетом Міністрів
України.

Таким чином, відповідно до вимог Закону
України «Про відходи» декларацію про
відходи зобов'язані подавати лише
суб'єкти господарської діяльності у
сфері поводження з відходами, для яких
Пзув складає від 50 до 1000. У разі якщо
Пзув перевищує 1000, то підприємство
зобов'язано отримати дозвіл на
здійснення операцій у сфері поводження
з відходами.

Проте, суд звертає увагу, що відповідач
під час перевірки не здійснив
розрахунки Пзув, а також не з'ясував, чи
позивач здійснює діяльність у сфері
поводження з відходами.

В Акті перевірки не зазначено, що ПрАТ
«ФОЗЗІ-ФАРМ» не має обов'язкових
нормативів чи документів, також в Акті
не розраховано Пзув і не визначено чи
повинно ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ» подавати
декларацію про відходи або отримувати
дозвіл на здійснення операцій у сфері
поводження з відходами.

Крім того, з 26.04.2014 набрав чинності
Закон України вiд 09.04.2014 № 1193-VII «Про
внесення змiн до деяких законодавчих
актiв України щодо скорочення кiлькостi
документiв дозвiльного характеру», яким
внесено змiни до Закону України «Про
вiдходи» і Закону України «Про Перелiк
документiв дозвiльного характеру у
сферi господарської дiяльностi», якими
передбачено скасування необхiдностi
одержання лiмiтiв на утворення і
розмiщення вiдходiв.

Враховуючи зазначене, з 26.04.2014
необхiднiсть одержання лімітів на
утворення і розміщення відходів
скасовано.

Зазначене підтверджується листом
Міністерства екології та природних
ресурсів України від 20.05.2014 № 7/1409-14.

Щодо вимоги пункту 2 припису про
необхідність отримання дозволу на
здійснення операцій у сфері поводження
з відходами.

Відповідно до статті 35-1 Закону України
«Про відходи» власники або наймачі,
користувачі, у тому числі орендарі
житлових будинків, земельних ділянок
укладають договори з юридичною особою,
яка в установленому порядку визначена
виконавцем послуг на вивезення
побутових відходів, здійснюють оплату
таких послуг і забезпечують роздільне
збирання побутових відходів.

Збирання і перевезення побутових
відходів у межах певної території
здійснюються юридичною особою, яка
уповноважена на це органом місцевого
самоврядування на конкурсних засадах,
спеціально обладнаними для цього
транспортними засобами.

Небезпечні відходи у складі побутових
відходів збираються окремо від інших
видів побутових відходів, а також мають
відокремлюватися на етапі збирання чи
сортування і передаватися
спеціалізованим підприємствам, що
одержали ліцензії на здійснення
операцій у сфері поводження з
небезпечними відходами.

Відповідно до пункту 4 Правил надання
послуг з вивезення побутових відходів,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 10.12.2008 № 1070, із
змінами та доповненнями (далі -
Постанова КМУ № 1070) - збирання та
перевезення побутових відходів
здійснюються спеціально обладнаними
для цього транспортними засобами.

Представник позивача у судовому
засідання пояснив, що відходи, що
утворюються в результаті здійснення
торговельної діяльності ПрАТ
«ФОЗЗІ-ФАРМ», не використовуються за
місцем їх накопичення, а передаються
спеціалізованому підприємству, а саме:
ТОВ «Тарком Екосервіс» згідно з
договором про надання послуг із
збирання, перевезення, зберігання,
оброблення та утилізації відходів №
09-08-01 від 09 серпня 2013 року.

Таким чином, оскільки позивачем
укладено відповідний договір, сам
процес збирання, перевезення,
зберігання, оброблення та утилізації
відходів здійснюється підприємством,
яке здійснює ці операції - ТОВ «Тарком
Екосервіс».

Отже, відходи ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ», що
утворюються в нежитлових будинках, не
пов'язані з виробничою діяльністю і не
використовуються за місцем їх
накопичення, є побутовими в розумінні
ст. 1 Закону України «Про відходи», і
тому позивач не повинен отримувати
дозвіл на здійснення операцій у сфері
поводження з відходами.

Вказана позиція також підтверджується:

- листом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
та ядерної безпеки України від 16.02.2000 р.
№ 14-6/134, з якого вбачається, що
підприємствам, які мають договори
(контракти) на передачу відходів
спеціалізованим підприємствам,
дозволи на їх розміщення не видаються,
ліміти на їх розміщення не
встановлюються;

- листом Міністерства екології та
природних ресурсів України від 05.09.2011р.
№16687/07/11, згідно з яким «тимчасове
зберігання відходів в урнах або
контейнерах не є розміщенням відходів,
а контейнери для тимчасового
зберігання відходів не є місцями їх
кінцевого видалення і не відносяться
до спеціально відведених місць чи
об'єктів».

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 20.09.2012 у справі №
К/9991/37832/12, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
22.03.2012 у справі № К/9991/95164/11, ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 09.08.2011 у справі №К-35706/09, ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 19.10.2010 у справі № К-21346/09.

Зокрема, у постанові Вищого
адміністративного суду України від
20.09.2012 року у справі №К/9991/37832/12 судом
касаційної інстанції зазначено, що
термін «розміщення відходів» включає
такі визначені операції з переліку
операцій з видалення відходів,
визначених Базельською конвенцією про
контроль за транскордонними
перевезеннями небезпечних відходів та
їх видаленням та постановою Кабінету
Міністрів України від 13.07.2000 р. №1120 «Про
затвердження Положення про контроль за
транскордонними перевезеннями
небезпечних відходів та їх
утилізацією/видаленням і Жовтого та
Зеленого переліків відходів»: D1, D2, D3, D4,
D5, D6, D7, D12, а саме: D1 Поховання в землі чи
скидання на землю (наприклад на звалище
тощо), D2 Обробка ґрунтом (наприклад
біохімічний розклад рідких чи мулових
відходів у ґрунті тощо), D3 Закачування
на глибину (наприклад вприскування
відходів відповідної консистенції у
свердловини, соляні куполи чи природні
резервуари тощо), D4 Скидання у
поверхневі водойми (наприклад скидання
рідких або мулових відходів у
котловани, ставки чи відстійні басейни
тощо), D5 Скидання на спеціально
обладнані звалища (наприклад скидання
в окремі відсіки з прокладкою і
поверхневим покриттям, які ізолюють їх
один від одного і навколишнього
середовища, тощо), D6 Скидання у водойми,
крім морів/океанів, D7 Скидання у
моря/океани, в тому числі поховання на
морському дні, D12 Постійне зберігання
(наприклад у спеціальних контейнерах у
шахті тощо).

Таким чином, до розміщення відходів
віднесено захоронення відходів
(операції D1-D7) та зберігання відходів
(операція D12, яка означає постійне
(остаточне) зберігання відходів, а не
тимчасове).

З аналізу наведених правових актів
вбачається, що різниця у термінах
«розміщення відходів» та «зберігання
відходів» полягає у тому, що розміщені
відходи назавжди або практично на
невизначений довготривалий строк
будуть захоронені або займуть певне
місце на поверхні, а відходи, що
тимчасово зберігаються, згодом можуть
бути передані на утилізацію або
видалення, і зазначені остаточні
операції, можливо, будуть проведені в
інших місцях та іншими суб'єктами
господарювання.

Отже, тимчасове зберігання відходів не
є розміщенням відходів у розумінні
статті 1 Закону України «Про відходи».

На підставі викладеного, у ПрАТ
«ФОЗЗІ-ФАРМ» відсутній обов'язок
отримувати дозволи на здійснення
операцій у сфері поводження з
відходами.

Відносно вимоги пункту 2 припису про те,
що у разі, якщо Пзув не перевищує
граничне значення і є меншим 1000 умовних
одиниць, подати декларацію про
утворення і розміщення відходів, слід
зазначити, що вказаний пункт припису є
необґрунтований, так як в Акті
перевірки чітко не встановлено
порушення щодо неподання декларації
про утворення відходів, а зазначено
наступне: «Показник загального
утворення відходів (Пзув) не визначено,
в зв'язку з чим не подано Декларацію про
відходи чи/та не отримано Дозвіл та
Ліміти на утворення та розміщення
відходів».

Відповідно до пункту 6 статті 7 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» посадова
особа органу державного нагляду
(контролю) зазначає в акті стан
виконання вимог законодавства
суб'єктом господарювання, а в разі
невиконання - детальний опис
виявленого порушення з посиланням на
відповідну вимогу законодавства.

В обґрунтування пункту 2 припису
відповідач наводить Постанову
Кабінету Міністрів України № 1218 від
03.08.1998 «Про порядок розроблення,
затвердження і перегляду лімітів на
утворення та розміщення відходів».

Пункт 8 вказаного Порядку стосовно
подання декларації про утворення
відходів з 30.10.2013 діє у новій редакції
згідно із постановою Кабінету
Міністрів України № 748 від 07.08.2013 «Про
внесення змін і визнання такими, що
втратили чинність, деяких постанов
Кабінету Міністрів України» де
вказано:

«До категорій власників, які
звільняються від одержання лімітів на
утворення та розміщення відходів,
належать:

власники відходів як вторинної
сировини, які провадять статутну
діяльність із збирання і заготівлі
таких відходів;

власники відходів, які не підлягають
включенню до реєстру об'єктів
утворення, оброблення та утилізації
відходів відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 31
серпня 1998 № 1360 (1360-98-п) «Про
затвердження Порядку ведення реєстру
об'єктів утворення, оброблення та
утилізації відходів».

Власники відходів, зазначені в абзаці
третьому цього пункту, подають щороку
через дозвільні центри, центри надання
адміністративних послуг декларацію
про відходи. Реєстрація декларацій про
відходи здійснюється на безоплатній
основі. Декларації про відходи
передаються до Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій».

Однак, у відповідача немає повноважень
на перевірку подання чи не подання
позивачем вказаної декларації.

Більше того, відповідач не має права
вимагати подання декларації до 30.04.2014,
враховуючи вимоги пункту 8 Порядку про
те, що таке подання здійснюється
щороку.

Крім того, частина 2 статті 17 Закону
України «Про відходи» закону вказує, що
суб'єкти господарської діяльності у
сфері поводження з відходами,
діяльність яких призводить виключно до
утворення відходів, для яких Пзув від 50
до 1000, зобов'язані щороку подавати
декларацію про відходи за формою та у
порядку, встановленими Кабінетом
Міністрів України.

Таким чином видно, що відповідно до
вимог Закону України «Про відходи»
декларацію про відходи зобов'язані
подавати лише суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами, для яких Пзув складає від 50
до 1000.

Як вже було зазначено, відповідач під
час перевірки не здійснив розрахунки
Пзув, не з'ясував, чи позивач здійснює
діяльність у сфері поводження з
відходами.

В Акті перевірки не розраховано Пзув і
не визначено конкретно, чи повинно ПрАТ
«ФОЗЗІ-ФАРМ» подавати декларацію про
відходи.

Відповідно до підпункту «м» підпункту 2
пункту 4 Положення про Державну
екологічну інспекцію України
(затверджене Указом Президента України
від 13.04.2011 року № 454/2011), відповідач має
право здійснювати контроль за
дотриманням законодавства щодо
складання і ведення реєстру об'єктів
утворення відходів та реєстру місць
видалення відходів (проте не має права
перевіряти подання чи не подання
суб'єктами господарювання вказаних
декларацій). Вказані реєстри
зобов'язані складати і вести не
суб'єкти господарювання, а, як
зазначено вище, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київська та Севастопольська міські
держадміністрації.

Отже, відповідачу надано право
перевіряти правильність складання і
ведення реєстру об'єктів, а не подання
декларації до місцевих органів влади.
Такі повноваження належать
відповідним обласним держаним
адміністраціям, що підтверджується
наступним.

Відповідно до статті 16 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
місцеві державні адміністрації в
межах, визначених Конституцією і
законами України, здійснюють на
відповідних територіях державний
контроль за (пункт 6) додержанням
санітарних і ветеринарних правил,
збиранням, утилізацією і захороненням
промислових, побутових та інших
відходів, додержанням правил
благоустрою.

Згідно з пунктом 10 частини першої
статті 21 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» до
повноважень місцевих державних
адміністрації в галузі використання та
охорони земель, природних ресурсів і
охорони довкілля належить здійснення
контролю за використанням відходів з
урахуванням їх ресурсної цінності та
вимог безпеки для здоров'я людей і
навколишнього природного середовища
та розгляд справ про адміністративні
правопорушення або передачу їх
матеріалів на розгляд інших державних
органів у разі порушення
законодавства про відходи.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» державний нагляд
(контроль) - діяльність уповноважених
законом центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних
органів, державних колегіальних
органів, органів виконавчої влади
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування (далі -
органи державного нагляду (контролю)) в
межах повноважень, передбачених
законом, щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятного рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища.

Згідно із статтею 3 цього ж Закону
державний нагляд (контроль)
здійснюється за принципом
неприпустимості дублювання
повноважень органів державного
нагляду (контролю).

Враховуючи наведене, у відповідача
немає повноважень на перевірку подання
ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ» декларації про
відходи до місцевої державної
адміністрації.

Щодо вимоги припису про визначення і
погодження складу і властивостей
відходів, що утворюються, ступені їх
небезпечності для навколишнього
природного середовища, слід зазначити
наступне.

Під час розгляду справи відповідач
обґрунтовував вимогу, викладену в
пункті 3 спірного припису, положеннями
пункту «в» статті 17 Закону України «Про
відходи».

Як було зазначено, статтею 17 Закону
України «Про відходи» визначені
обов'язки суб'єктів господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами, а ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ» не
здійснює операцій у сфері поводження з
відходами.

Крім того, проведення визначення
складу і властивостей відходів, що
утворюються, ступеня їх небезпечності
для навколишнього природного
середовища охоплюється поняттям
інвентаризація відходів відповідно до
пункту 2 Порядку ведення державного
обліку та паспортизації відходів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 2034 від 01.11.1999 (далі -
Порядок): інвентаризація відходів -
комплекс разових
організаційно-технічних заходів з
виявлення, ідентифікації, опису і
реєстрації відходів, обліку обсягів їх
утворення, утилізації та видалення, а
також виявлення і обстеження місць
утворення відходів і об'єктів
поводження з ними.

Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку
інвентаризація відходів проводиться
на загальних методологічних засадах
відповідно до законодавства. Однак, на
даний час порядок проведення
інвентаризації відходів (окрім
радіоактивних) і оформлення її
результатів чинним законодавством
України не визначений.

Також, слід зазначити, що в пункті 1
Порядку визначено, що Порядок
встановлює єдині правила ведення
державного обліку і паспортизації
відходів, дія яких поширюється на
підприємства, установи, організації
всіх форм власності, громадян -
суб'єктів підприємницької діяльності,
діяльність яких пов'язана з утворенням
відходів та здійсненням операцій
поводження з ними.

ПрАТ «ФОЗЗІ-ФАРМ» не здійснює операцій
поводження з відходами, відтак, не
повинне виконувати вимоги пункту 3
спірного припису.

Відносно пунктів 4 і 5 припису про
здійснення заходів для максимальної
утилізації відходів, реалізації чи
передачі їх іншим споживачам або
підприємствам, установам і
організаціям, що займаються збиранням,
обробленням та утилізацією відходів, а
саме: укласти договори на передачу для
подальшої утилізації відходів, що
утворюються, а також щодо організації
місць для зберігання і видалення
відходів відповідно до вимог
екологічної безпеки, слід зазначити
наступне.

Відповідач обґрунтовуючи вимоги
припису посилається на підпункт «є»
частини першої статті 17 і статті 33
Закону України «Про відходи».

Відповідно до статті 35-1 Закону України
«Про відходи» власники або наймачі,
користувачі, у тому числі орендарі
житлових будинків, земельних ділянок
укладають договори з юридичною особою,
яка в установленому порядку визначена
виконавцем послуг на вивезення
побутових відходів, здійснюють оплату
таких послуг та забезпечують роздільне
збирання побутових відходів.

Збирання та перевезення побутових
відходів у межах певної території
здійснюються юридичною особою, яка
уповноважена на це органом місцевого
самоврядування на конкурсних засадах,
спеціально обладнаними для цього
транспортними засобами.

Небезпечні відходи у складі побутових
відходів збираються окремо від інших
видів побутових відходів, а також мають
відокремлюватися на етапі збирання чи
сортування та передаватися
спеціалізованим підприємствам, що
одержали ліцензії на здійснення
операцій у сфері поводження з
небезпечними відходами.

Згідно з пунктом 4 Правил надання
послуг з вивезення побутових відходів,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 10.12.2008 № 1070 -
збирання і перевезення побутових
відходів здійснюються спеціально
обладнаними для цього транспортними
засобами

Як вбачається з Акта перевірки
(сторінка 3), у ньому зазначено, що
позивачем надано для перевірки
договори на послуги по вивезенню
побутових відходів, на вивезення і
утилізацію інших відходів договори
відсутні.

Як було зазначено судом, ПрАТ
«ФОЗЗІ_ФАРМ» укладено договір з ТОВ
«Тарком Екосервіс» про надання послуг
із збирання, перевезення, зберігання,
оброблення та утилізації відходів №
09-08-01 від 09 серпня 2013 року щодо всіх
видів побутових відходів, в т.ч.
небезпечних.

Згідно з пунктом 1.1 зазначеного
Договору виконавець прийняв на себе
зобов'язання надати послуги із
збирання, перевезення, зберігання,
оброблення та утилізації відходів, що
належать на праві власності Замовнику.

При цьому, відповідно до наявних в
матеріалах справи копій договорів про
поставку фармацевтичних товарів, ними
передбачено право позивача повернути
постачальникам нереалізовані товари.

Таким чином, позивач здійснює заходи
щодо утилізації відходів, передачі їх
іншим споживачам або підприємствам,
установам, організаціям, які
займаються збиранням, обробленням і
утилізацією відходів.

Таким чином, пункти 4 і 5 спірного
припису є безпідставним.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даній справі позивач надав докази
того, що в результаті його діяльності
утворюються лише побутові відходи,
вивезення яких здійснюється
спеціалізованими комунальними
підприємствами на підставі укладених з
ними господарських договорів.

Жодних доказів того, що в процесі
господарської діяльності позивача
утворюються інші види відходів
виробництва відповідач не надав. В Акті
перевірки відсутні будь-які фактичні
дані щодо відходів, які виявлено у
відповідача під час перевірки, їх
належність до того чи іншого класу
небезпеки.

За наведених обставин і враховуючи
викладене, припис від 30.04.2014 № 08-376п
прийнято необґрунтовано.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати протиправним і скасувати
припис Державної екологічної
інспекції у м. Києві від 30.04.2014 № 08-376п.

3.Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного акціонерного
товариства «ФОЗЗІ - ФАРМ» судовий збір
у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови

Суддя
Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 20 жовтня 2014 р.