Справа № 802/3504/14-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 р.
м. Вінниця

Справа № 802/3504/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Панченка Тараса Дмитровича,

представника позивача:
Томенка Р.В.,

представника відповідача:
Романовича С.С.,

свідка:
Ліщишиної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Астон-Агро" до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Вінницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю "Астон-Агро" ( далі -
ТОВ "Астон-Агро", позивач ) з
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Вінницька
ОДПІ, відповідач ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
висновки акту перевірки, на підставі
якого прийнято оскаржуване податкове
повідомлення - рішення, суперечать
законодавству з питань оподаткування
та фактичним обставинам справи.

Позивачем зазначено, що, на підставі
акта перевірки №2349/22-03/37028828 від 04
вересня 2014 року, відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" № від 19 вересня 2014 року,
відповідно до якого позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість в загальній сумі
155783,00 грн., в тому числі за основним
платежем - 124626,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 31157,00 грн. Як
зазначено в висновках акта перевірки,
ТОВ "Астон - Агро " порушено п.187.1 ст. 187, п.
198.6 ст. 198, п. 201.7 ст. 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
підприємством занижено суму податку на
додану вартість, яка підлягає сплаті
(перерахуванню ) до бюджету за лютий 2014
року, на суму 124626,00 грн. Проте, такі
висновки відповідача, на думку
позивача, є необґрунтованими та
безпідставними.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що
податкове повідомлення - рішення форми
"Р" № від 19 вересня 2014 року
прийняте відповідачем є протиправним
та підлягає скасуванню, оскільки
господарські операції, вчинені
відповідно до укладеного між позивачем
та Гніванським дочірнім
сільськогосподарським підприємством
"Борське" ВАТ "Гніванський кар'єр" ( далі
- Гніванське ДСП "Борське" ВАТ
"Гніванський кар'єр") договору поставки
товару, є реальними та підтверджуються
належним чином оформленими первинними
документами.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та,
посилаючись на обставини викладені у
позовній заяві та пояснення надані в
судовому засіданні, просив
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, вказавши, що згідно з
п. 198.6 ст. 198 ПК України, до податкового
кредиту не відносяться суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Отже, враховуючи, що в податкових
накладних №6/2 від 12 лютого 2014 року на
загальну суму 497753,6 грн. та №8/2 від 18
лютого 2014 року на загальну суму 250000 грн.
невірно визначено дату виникнення
податкового зобов'язання, останні не
можуть бути підставою для включення
сум податку на додану вартість до
складу податкового кредиту. За таких
обставин, представник відповідача
просив в задоволенні позову відмовити
в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані сторонами докази, суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
"Астон-Агро" зареєстровано, як юридичну
особу, виконавчим комітетом Вінницької
міської Ради 18 березня 2010 року, взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби 19 березня 2010 року та
являється платником податку на додану
вартість.

В період з 28 серпня 2014 року по 29 серпня
2014 року Вінницькою ОДПІ, відповідно до
наказу від 28 серпня 2014 року № 2460,
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ "Астон-Агро" з
питань своєчасності, достовірності та
повноти нарахування податку на додану
вартість по взаємовідносинах з
Гніванським ДСП "Борське" ВАТ
"Гніванський кар'єр" за лютий 2014 року.

Результати перевірки оформлено актом
від 04 вересня 2014 року № 2349/22-03/37028828 ( а.с.
7-17 ).

Відповідно до висновків, викладених у
зазначеному акті, в ході перевірки
встановлено порушення позивачем п. 187.1
ст. 187, п. 198.6 ст. 198, п. 201.7 ст. 201 ПК України,
в результаті чого ТОВ "Астон-Агро"
занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягає сплаті (
перерахуванню ) до бюджету за лютий 2014
року, на 124626,00 грн.

Як з'ясовано судом, підставою для
вищенаведених висновків податкового
органу слугувало відображене в акті
перевірки № 2349/22-03/37028828 від 04 вересня
2014 року судження ревізора - інспектора
про неналежне оформлення первинних
документів, а саме невірне визначення
дати виникнення податкового
зобов'язання в податкових накладних
№6/2 від 12 лютого 2014 року на загальну
суму 497753,6 грн. та №8/2 від 18 лютого 2014
року на загальну суму 250000 грн.

Встановивши фактичні обставини справи,
надавши їм юридичну оцінку суд вважає,
що висновки податкового органу є
необгрунтованими, а прийняте податкове
повідомлення - рішення протиправним,
виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6. ст.198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються
непідтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно п. 201.4. ст. 201 ПК України,
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Пунктом 187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій.

Пунктом 201.7 статті 201 ПК України
визначено, що податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). У разі якщо частка
товарів/послуг, послуг не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів/послуг зазначається в додатку
до податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Судом встановлено, що між позивачем та
Гніванське ДСП "Борське" ВАТ
"Гніванський кар'єр" укладений договір
№ 4 від 06 лютого 2014 року на поставку
пшениці ( а.с. 27 - 29 ).

На виконання умов укладеного договору
позивачем був отриманий товар, що
підтверджується видатковими
накладними № 5 від 12 лютого 2014 року, № 12
від 18 лютого 2014 року ( а.с. 30-31 ).

Розрахунки з постачальником проведено,
що підтверджується платіжними
дорученнями № 79 від 07.02.2014 року, № 84 від
10.02.2014 року, № 92 від 11.02.2014 року, № 121 від
17 лютого 2014 року та № 134 від 18 лютого 2014
року ( а.с. 32-36 ).

Позивач отримав від Гніванське ДСП
"Борське" ВАТ "Гніванський кар'єр"
податкові накладні №6/2 від 12 лютого 2014
року на загальну суму 497753,6 грн. та №8/2
від 18 лютого 2014 року на загальну суму
250000 грн. ( а.с. 37-38 ), що також
підтверджується реєстром виданих та
отриманих податкових накладних ( а.с. 39 -
56 ).

Щодо реальності здійснення зазначеної
господарської операції, то, крім
вищенаведеного, суд також зауважує, що
самим податковим органом в акті
перевірки підтверджено реальність
здійснення господарських відносин між
позивачем та Гніванським ДСГП " Борське
" за лютий 2014 року ( а.с. 15 ), а також, що
позивач в подальшому реалізував
отриманий товар, відобразивши дану
операцію у складі своїх податкових
зобов'язань ( а.с. 16 ). В судовому
засіданні не заперечував зазначеного і
представник відповідача, вказавши, що
податковий орган не погоджується з
включенням до податкового кредиту ТОВ "
Астон - Агро " сум ПДВ, відповідно до
вищезазначених податкових накладних,
лише на тій підставі, що вони оформлені
не належним чином, а саме в них невірно
визначено дату виникнення податкового
зобов"язання на суму 124626,0 грн. ( не по
першій події ).

Таким чином, суд констатує, що
позивачем доведено реальність
здійснення господарських відносин з
Гніванським ДСП "Борське" ВАТ
"Гніванський кар'єр", їх вид, обсяг та
розрахунки за лютий 2014 року. Даний факт
також не заперечується відповідачем ні
в ході судового розгляду справи, ні в
акті перевірки.

В судовому засіданні, стверджуючи про
протиправність прийнятого
відповідачем податкового повідомлення
- рішення, представник позивача
зазначив, що згідно положень ПК
України, зокрема п. 201.1 ст. 201 ПК України,
законодавець поклав відповідальність
за правильність складання податкових
накладних, зокрема в даному випадку, на
його контрагента, як постачальника
товарів/послуг.

Таким чином, на переконання позивача,
ТОВ " Астон - Агро " не може нести
відповідальність за порушення, що
вчинив його контрагент.

З врахуванням вищенаведених тверджень
позивача та для з'ясування всіх
обставин справи в судовому засіданні
була допитана в якості свідка головний
бухгалтер Гніванського ДСП "Борське"
ВАТ "Гніванський кар'єр" ОСОБА_5.

На запитання суду з приводу виявлених
відповідачем під час проведення
перевірки позивача недоліків
податкових накладних, виписаних
Гніванським ДСП "Борське", а саме щодо
невірного визначення дати виникнення
податкового зобов'язання в податкових
накладних №6/2 від 12 лютого 2014 року та
№8/2 від 18 лютого 2014 року, свідок
пояснила, що це їхня помилка, яка
трапилась через те, що оформлення
зазначених податкових накладних
здійснював новий працівник, який,
внаслідок недостатнього досвіду, не
перевіривши коли надійшли кошти від
позивача на розрахунковий рахунок
підприємства, виписав податкові
накладні по факту відгрузки товару, а
не за першою подією (надходження коштів
за товар).

Крім того, свідок зазначила, що 23 травня
2014 року Вінницькою ОДПІ була проведена
зустрічна звірка Гніванського ДСП
"Борське" ВАТ "Гніванський кар'єр" щодо
документального підтвердження
господарських відносин, їх реальності
та повноти відображення в обліку з
платником податків ТОВ "Астон- Агро" за
лютий 2014 року. Ніяких повідомлень про
неналежне оформлення податкових
накладних та необхідність внесення
виправлень від податкової інспекції на
їх адресу не надходило. Також, свідок
зазначила, що протоколу на неї чи
директора Гніванського ДСП "Борське"
ВАТ "Гніванський кар'єр" щодо вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 163-1 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
податковим органом не складалось, що
безумовно свідчить про належне
оформлення вищезазначених податкових
накладних, виписаних на товар, що був
поставлений позивачу за договором
поставки №4 від 06 лютого 2014 року.

За таких обставин судом була
досліджена та долучена до матеріалів
справи довідка Вінницької ОДПІ від 28
травня 2014 №1398/22-03/30808972, яка була
складена за результатами зустрічної
звірки позивача з його контрагентом (
а.с. 65-72 ). Згідно висновків, що містяться
у вищезазначеній довідці, звіркою
документально підтверджено реальність
здійснення господарських відносин
Гніванським ДСП "Борське" ВАТ
"Гніванський кар'єр" із ТОВ "Астон-
Агро", їх вид, обсяг та розрахунки,
реальність вчинення господарських
операцій за лютий 2014 року. Також,
звіркою встановлено відображення
Гніванським ДСП "Борське" в
податковому обліку господарських
операцій та розрахунків із ТОВ
"Астон-Агро" за лютий 2014 року.

Відповідно до п. 73.5. ст.73 Податкового
кодексу України, з метою отримання
податкової інформації органи
державної податкової служби мають
право проводити зустрічні звірки даних
суб'єктів господарювання щодо платника
податків.

Зустрічною звіркою вважається
співставлення даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків.

Відповідно до п.2 Порядку проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2010 № 1232 (далі - Порядок),
зустрічні звірки проводяться у
суб'єктів господарювання, щодо
здійснення операцій з якими під час
перевірки платника податків та зборів
виникають сумніви стосовно факту
здійснення таких операцій або якщо
існують розбіжності задекларованих у
деклараціях з податку на додану
вартість показників податкового
кредиту та податкових зобов'язань.

За результатами проведеної зустрічної
звірки складається довідка, яка
підписується суб'єктом господарювання
(законним чи уповноваженим
представником) і посадовими особами
органу державної податкової служби та
особисто вручається суб'єкту
господарювання або його законному чи
уповноваженому представникові під
розписку або надсилається суб'єкту
господарювання за його адресою
(місцезнаходженням, податковою
адресою) рекомендованим листом із
повідомленням про вручення (п.7
Порядку).

Як вбачається з довідки від 28 травня 2014
№1398/22-03/30808972 про результати проведення
зустрічної звірки, податковим органом
не зроблено зауважень контрагенту
позивача щодо неналежного оформлення
податкових накладних №6/2 від 12 лютого
2014 року та №8/2 від 18 лютого 2014 року.

Також суд зазначає, що згідно з пунктом
201.10 статті 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Підтвердженням
продавцю про прийняття його податкової
накладної та/або розрахунку
коригування до Єдиного реєстру
податкових накладних є квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі, яка надсилається протягом
операційного дня. Датою та часом
надання податкової накладної та/або
розрахунку коригування в електронному
вигляді до Державної податкової
адміністрації України є дата та час,
зафіксовані у квитанції. Якщо
надіслані податкові накладні та/або
розрахунки коригування сформовано з
порушенням вимог, передбачених
відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або
пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу,
протягом операційного дня продавцю
надсилається квитанція в електронному
вигляді у текстовому форматі про
неприйняття їх в електронному вигляді
із зазначенням причин. Якщо протягом
операційного дня не надіслано
квитанції про прийняття або
неприйняття, така податкова накладна
вважається зареєстрованою в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Порядок ведення Єдиного реєстру
податкових накладних встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Покупець має право звіряти дані
отриманої податкової накладної на
відповідність із даними Єдиного
реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період. Виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення органами
державної податкової служби
документальної позапланової виїзної
перевірки продавця та у відповідних
випадках покупця товарів/послуг.

В той же час, як вбачається з довідки
від 28 травня 2014 №1398/22-03/30808972 про
результати проведення зустрічної
звірки ( а.с. 69 ), в Єдиному державному
реєстрі податкових накладних за лютий
2014 року зареєстровані виписані
Гніванським ДСП "Борське" ВАТ
"Гніванський кар'єр" податкові накладні
№6/2 від 12 лютого 2014 року на загальну
суму 497753,6 грн. (кв. № від 13 лютого
2014 року) та №8/2 від 18 лютого 2014 року на
загальну суму 250000 грн. (кв. № від 25
лютого 2014 року).

Таким чином, факт реєстрації
податкових накладних, які фактично і
стали підставою для збільшення
позивачу податкових зобов'язань, в
Єдиному державному реєстрі податкових
накладних та відсутність в реєстрі
відомостей про коригування
контрагентом податкових зобов'язань,
дає право покупцю (позивачу) на
включення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту та
звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Суд зауважує, що позивач не міг знати,
коли саме кошти, перераховані ТОВ
"Астон-Агро" як оплата товару (послуг) за
договором поставки від №4 від 06 лютого
2014 року, були зараховані на рахунок
контрагента. Крім того, обов'язок щодо
дослідження та встановлення
вищевказаних обставин на позивача
Податковим кодексом України не
покладено.

Отже, суд приходить до висновку, що
неналежне виконання контрагентом
позивача своїх обов'язків щодо
належного оформлення податкових
накладних, визначених ст. 197, 201 ПК
України, за умови своєчасного та
повного виконання ТОВ "Астон-Агро"
зобов'язань щодо подання податкової
звітності з податку на додану вартість
до податкового органу, не може бути
підставою для збільшення позивачу суми
грошових зобов'язань.

Зазначені висновки суду також
узгоджується з судовою практикою
Європейського Суду з прав людини,
рішення якого, відповідно до ст. 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини " від 23 лютого 2006
року, є джерелом права.

У справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у рішенні від 22.01.2009 року
зазначив, що:

"... враховуючи своєчасне і повне
виконання покупцем своїх зобов'язань
щодо подання звітності з податку на
додану вартість, неможливість ним
забезпечити дотримання постачальником
обов'язку подавати звітність по
податку на додану вартість і той факт,
що жодних протиправних дій з боку
контрагента про які знав чи міг знати
покупець вчинено не було, суд вважає, що
покупець не повинен відповідати за
наслідки невиконання продавцем свої
зобов'язань своєчасно подавати
звітність з податку на додану вартість
і в результаті чого вдруге сплачувати
податок на додану вартість, а також
пеню." "... Суд вважає, що коли
національна влада за відсутності
будь-яких вказівок на пряму участь
фізичної або юридичної особи у
зловживаннях, пов'язаних зі сплатою
ПДВ, що нараховується при низці
операцій з поставок, або будь-яких
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все таки карає одержувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії чи бездіяльність постачальника,
який знаходився поза контролем
одержувача і по відношенню до якого не
було засобів відстеження і
забезпечення його старанності, то
влада виходить за розумні межі і
порушує справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
загальних інтересів і вимогами захисту
права власності."

Вказане рішення Європейського Суду
хоча і стосується обставин щодо
безпідставності покладення на покупця
обов'язку щодо повторної сплати
податку на додану вартість в разі
невиконання продавцем, який
знаходиться поза контролем покупця,
своїх зобов'язань по декларуванню
вказаного податку за умови повного
виконання компанією-заявником своїх
обов'язків із декларування ПДВ, однак
воно встановлює загальне правило,
відповідно до якого, платник податку -
покупець не повинен відповідати за
невиконання продавцем зобов'язань та
бути позбавлений гарантованого
Конвенцією права власності, в разі якщо
він повністю виконав свої зобов'язання
і не міг забезпечити виконання таких
зобов'язань продавцем.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При розгляді та вирішенні даної
адміністративної справи суд враховує,
що, в розумінні ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення суб'єктів владних
повноважень повинні прийматися
(вчинятися) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Беручи до уваги вищевикладене, суд
констатує, що податкове
повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ
№ від 19 вересня 2014 року не
відповідає встановленим ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України критеріям правомірності
рішення суб'єкта владних повноважень,
оскільки воно прийнято за відсутності
відповідної законної підстави,
необґрунтовано та непропорційно - без
дотримання справедливого балансу, який
повинен підтримуватися між вимогами
загальних інтересів Держави і вимогами
захисту права власності особи -
платника податків.

Виходячи з встановлених фактичних
обставин справи, суд вважає, що
відсутні передбачені п. 6 ст. 198
Податкового кодексу України підстави
для збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 155783,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд зауважує, що в ході судового
розгляду справи позивачем доведено ті
обставини, на яких ґрунтуються його
вимоги.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку що позовні вимоги є
обґрунтованими, відповідають
фактичним обставинам справи,
встановленим судом, підтверджені
належними доказами, а тому
адміністративний позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд керується частиною
1 статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно якої, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення - рішення №
від 19.09.2014 року, прийняте
Вінницькою об'єднаною державною
податковою інспекцією ГУ Міндоходів у
Вінницькій області щодо товариства з
обмеженою відповідальністю
"Астон-Агро".

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Астон-Агро" ( ) понесені судові витрати (
судовий збір ) в сумі 311,57 грн. (триста
одинадцять гривень 57 коп. ).

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя / підпис / Заброцька Людмила
Олександрівна

Копія вірна

Суддя

Секретар