Справа № К/9991/25374/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/25374/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддів:Тракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 8 грудня 2011
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2012 року у справі за позовом
управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Хмельницькій області про скасування
постанови,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом до відповідача.
Просив скасувати постанову від 04
жовтня 2011 року ВП №28043700 про стягнення
витрат на проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
Законом України «Про Державний бюджет
на 2011 рік» не передбачено видатків,
пов'язаних із відшкодуванням витрат на
проведення виконавчих дій. Крім того,
вказував на добровільне виконання у
встановлений строк судового рішення
про стягнення на користь ОСОБА_4 витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
в сумі 37 грн.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 8 грудня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому, посилаючись на
порушення судом першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати вказані рішення та
ухвалити нове судове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах, встановлених статтею 220
КАС України, колегія суддів приходить
до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 8 липня 2011 року
Хмельницьким міськрайонним судом
Хмельницької області видано
виконавчий лист № 2-8782 про
стягнення з управління Пенсійного
фонду України у м. Хмельницькому на
користь ОСОБА_4 37 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

8 серпня 2011 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Хмельницькій
області Пещанюком І.А. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 28044351 за вказаним
виконавчим листом та встановлено
боржнику термін для добровільного
виконання судового рішення до 14 серпня
2011 року.

Згідно платіжного доручення № 732 від 17
серпня 2011 року судове рішення виконано
управлінням Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому 17 серпня 2011 року.

4 жовтня 2011 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Хмельницькій
області Пещанюком І.А. винесено
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій в
сумі 23 грн. 82 коп.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції, з
яким погодився і суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що боржником
судове рішення в добровільному порядку
не виконано, у зв'язку з чим відповідно
частини 5 статті 41 Закону України «Про
виконавче провадження» з боржника
підлягають стягненню витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком судів попередніх
інстанцій з огляду на наступне.

Згідно частин 2, 4 статті 257 КАС України
судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону
України «Про виконавче провадження»
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1
статті 11 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Положеннями статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження» визначено,
що державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

За приписами частин 1, 3 статті 27 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

У разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Отже, підставою для здійснення
державним виконавцем примусового
виконання рішення є ненадання
боржником у встановлений строк
відповідного документального
підтвердження про повне виконання
судового рішення.

Згідно частин 1, 5 статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
витрати органів державної виконавчої
служби, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження.

Про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк.

Як вже зазначалося вище, головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Хмельницькій області Пещанюком І.А.
боржнику встановлено термін для
добровільного виконання судового
рішення до 14 серпня 2011 року.

Проте, судове рішення останнім
виконано лише 17 серпня 2011 року.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції, дійшов
обґрунтованого висновку про
правомірність постанови головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Хмельницькій області Пещанюка І.А. від 4
жовтня 2011 року про стягнення з
управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому витрат на проведення
виконавчих дій в сумі 23 грн. 82 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
м.Хмельницькому залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 8
грудня 2011 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.В. Тракало

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк