Справа № 757/3950/14-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
757/3950/14-а Головуючий у 1-й
інстанції: Гладун Х.А.
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Безименної
Н.В.,

суддів: Аліменка В.О.
та Кучми А.Ю.,

при секретарі Авраменко
М.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Пенсійного фонду України, управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Макіївки
на постанову Печерського районного
суду м. Києва від 25 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Правління Пенсійного фонду
України, управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі
м. Макіївки про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року позивач звернувся в
Печерський районний суд м. Києва з
позовом до Правління Пенсійного фонду
України, управління Пенсійного фонду
України в Центрально-міському районі
м. Макіївки, в якому просив:

- визнати бездіяльність Пенсійного
фонду України щодо невиконанні рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 та
відмови у передачі уповноваженому
територіальному органу заяви позивача
для прийняття рішення про поновлення
йому виплати пенсії за віком як
пенсіонеру і громадянину України, який
проживає в Ізраїлі, актом порушення
прав людини;

- зобов'язати Правління Пенсійного
фонду України прийняти відповідний
нормативний акт у відповідності до
рішення Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року;

- зобов'язати Правління Пенсійного
фонду України та управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі м. Макіївки поновити виплату
йому пенсії з 07 жовтня 2009 р.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 25 березня 2014 року позов
задоволено частково, визнано
протиправною бездіяльність Пенсійного
фонду України щодо не передачі
уповноваженому територіальному органу
Пенсійного фонду України заяви ОСОБА_2
про призначення і виплату пенсії та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі м. Макіївки поновити
нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії,
на підставах визначених
законодавством, починаючи з 14 серпня 2013
року.

Не погоджуючись із судовим рішенням
відповідачами подано апеляційні
скарги, в яких просять скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову. В обґрунтування
вимог апеляційних скарг зазначають, що
позивачем не надано доказів звернення
до відповідачів із заявою
встановленого зразка у встановленому
законом порядку та на те, що між
Україною та державою Ізраїль договір з
питань пенсійного забезпечення не
укладався, тому підстави для
поновлення пенсії позивачу відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_2 є
громадянином України, що копією
паспорта громадянина для виїзду за
кордон серії НОМЕР_1 виданим 25 липня 2000
року (а.с. 17).

В грудні 2000 року позивач виїхав з
України на постійне місце проживання
до Ізраїлю, в зв'язку з чим йому було
виплачено аванс в розмірі пенсії за 6
місяців, в подальшому виплата пенсії
була припинена.

Позивач звертався до Пенсійного фонду
України з заявами, в яких просив
поновити йому виплату пенсії за віком.

Листом від 17.12.2013 року № 18005/3-11
Пенсійний фонд України відмовив
позивачу в проведенні виплати пенсії,
оскільки законодавством не
врегульовано умови і механізм виплати
пенсій громадянам, які проживають у
країнах, з якими не укладено
міждержавних договорів щодо
пенсійного забезпечення (а.с. 18).

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини та наданим доказам
дав правильну правову оцінку і дійшов
до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції
України, громадяни України мають право
на соціальний захист, що включає право
на пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється: 1) якщо пенсія призначена
на підставі документів, що містять
недостовірні відомості; 2) на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України; 3) у разі смерті
пенсіонера; 4) у разі неотримання
призначеної пенсії протягом 6 місяців
підряд; 5) в інших випадках,
передбачених законом. Поновлення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду протягом 10 днів після
з'ясування обставин та наявності умов
для відновлення її виплати. Виплата
пенсії поновлюється в порядку,
передбаченому частиною третьою статті
35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 № 25-рп/2009 було визнано такими,
що не відповідають Конституції України
положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання за
кордоном у разі, якщо Україна не уклала
з відповідною державою міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення і якщо згода на
обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України. Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

При цьому, в зазначеному рішенні
Конституційного Суду України звернуто
увагу Верховної Ради України на
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Стаття 24 Конституції України визначає,
що громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина має право на
вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишити будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Кожний громадянин України, включаючи
пенсіонерів, має право на вибір свого
місця проживання зі збереженням усіх
конституційних прав.

Колегія суддів вважає безпідставними
посилання апелянтів на положення
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», оскільки відповідно до
п. 16 Закону країни «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом, закони України та
інші нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Таким чином, із визнанням
неконституційними положень пункту 2
статті 49 та статті 51 Закону України №
1058 "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" зникли перешкоди
для реалізації позивачами своїх прав
на пенсійне забезпечення. Позивач, як
громадянин України, незалежно від
країни свого проживання, вправі
користуватися всіма своїми
конституційними правами, в тому числі і
на пенсійне забезпечення, а тому
відсутні законодавчі перешкоди для
виплати пенсій.

Крім того, чинним законодавством з
питань пенсійного забезпечення
припинення виплати раніше призначених
пенсій в зв'язку з виїздом пенсіонера
за кордон не передбачено, а тому
відповідач необгрунтовано відмовив
позивачу у відновлені виплати пенсії.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи відповідача -
Правління Пенсійного фонду України про
те, що судом першої інстанції в
порушення норм процесуального права
розглянуто справу в порядку
скороченого провадження, оскільки п. 2
ч. 1 ст. 183-2 КАС України, як спеціальною
нормою, встановлено, що скорочене
провадження застосовується в
адміністративних справах щодо
оскарження фізичними особами рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень щодо обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг.

Колегія суддів наголошує на тому, що
відсутність у позивача можливості
звернутися особисто до органу, що
призначає пенсію за місцем проживання
чи реєстрації, не може бути підставою
для відмови в реалізації гарантованого
Конституцією України права на
соціальний захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та прийняв рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому апеляційні скарги
потрібно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212 та 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Пенсійного фонду
України, управління Пенсійного фонду
України в Центрально-міському районі
м. Макіївки - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 25 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Н.В. Безименна

Судді:
В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя
Безименна Н.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.