Справа № 761/16406/14-а (2-а/761/455/2014)
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/44577/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Швеця В.В.,

Малиніна В.В.,

Ситникова
О.Ф.,

провівши в порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовом Шевченківського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві (далі - Шевченківський РВ)
до громадянина Грузії ОСОБА_5 про
примусове видворення за межі України,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою представника
позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на постанову
Шевченківського районного суду міста
Києва від 4 червня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Шевченківський РВ
пред'явив у суді позов до громадянина
Грузії ОСОБА_5 про примусове видворення
за межі України.

Зазначив, що відповідач перебуває на
території України незаконно, оскільки
16 січня 2014 року Шевченківським РВ
прийнято рішення про його примусове
видворення за межі України та
подальшою забороною в'їзду на її
територію строком на три роки.

Постановою Шевченківського районного
суду міста Києва від 4 червня 2014 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11 серпня 2014 року, позовні вимоги
задоволено - видворено примусово з
України громадянина Грузії ОСОБА_5

В обґрунтування касаційної скарги
відповідач посилається на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для вирішення справи, а також
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
прийнятих ними рішень та відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися судами в процесі її
розгляду, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 16 січня 2014 року
Шевченківським РВ прийнято рішення про
примусове повернення за межі України
громадянина Грузії ОСОБА_5 та
зобов'язано його покинути територію
України до 26 січня 2014 року із забороною
в'їзду до 15 січня 2017 року.

Підставою для прийняття цього рішення
стало притягнення ОСОБА_5 до
адміністративної відповідальності за
статями 173 та 203 Кодексу України про
адміністративне правопорушення, а
також безпідставне перебування на
території України.

19 лютого 2014 року громадянин Грузії
ОСОБА_5 змінив своє прізвище на ОСОБА_5,
відповідно до свідоцтва про зміну
імені НОМЕР_2, виданого Кутаїською
службою громадянського реєстру
Агентства розвитку державних послуг
Грузії. У зв`язку з чим 21 лютого 2014 року
йому було видано новий паспорт
громадянина Грузії на ім'я ОСОБА_5
НОМЕР_1.

27 березня 2014 року відповідач на
підставі нового паспорту перетнув
державний кордон України автомобілем
через прикордонний пост Маяки-Удобне,
що підтверджується відміткою
прикордонної служби на 32 аркуші його
паспорту.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив із того, що 16 січня 2014
року Шевченківським РВ прийнято
рішення про примусове повернення
відповідача з України в строк до 26
січня 2014 року у зв'язку з порушенням
законодавства про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства та
незаконним перебуванням на території
України. Однак, проігнорувавши вказане
рішення на теперішній час протиправно
перебуває на території України. З даним
висновком погодився і суд апеляційної
інстанції.

Правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні, порядок їх в'їзду в Україну та
виїзду з України визначається Законом
України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

Законом України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»
від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі -
Закон № 3773-VI) визначено правовий
статус, права, свободи та обов'язки
іноземців та осіб без громадянства, які
проживають або тимчасово перебувають в
Україні, і визначено порядок вирішення
питань, пов'язаних з їх в'їздом в
Україну або виїздом з України.

Відповідно до частини першої статті 30
цього Закону центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органи охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України) або органи Служби
безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

Частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI
встановлено, що іноземець або особа без
громадянства можуть бути примусово
повернуті в країну походження або
третю країну, якщо їх дії порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства або
суперечать інтересам забезпечення
національної безпеки України чи
охорони громадського порядку, або якщо
це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України за рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органу
Служби безпеки України або органу
охорони державного кордону (стосовно
іноземців та осіб без громадянства, які
затримані ними у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України), з
подальшим повідомленням протягом 24
годин прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Аналіз наведених правових норм дає
підстави для висновку, що примусовому
видворенню іноземця чи особи без
громадянства передують дві обставини:
1) прийняття рішення відповідним
компетентним органом про примусове
видворення; 2) ухилення від виїзду після
прийняття рішення про повернення або
наявність обґрунтованих підстав
вважати, що іноземець або особа без
громадянства ухилятимуться від
виконання такого рішення.

Відтак, обов'язковим є попереднє
прийняття вказаними органами рішення
про примусове повернення.

Однак, незважаючи на прийняття 16 січня
2014 року Шевченківським РВ рішення про
примусове повернення за межі України
громадянина Грузії ОСОБА_5, останній
змінивши ім'я та прізвище 27 березня 2014
року перетнув державний кордон України
автомобільним транспортом, що свідчить
про умисне невиконання такого рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів, що наявні в матеріалах
справи копії паспорта громадянина
України ВН № 191735 на ім'я відповідача та
форма № 1 до цього ж паспорта, не можуть
бути взяті до уваги з тих підстав, що
згідно висновку заступника начальника
УМВС України в Житомирській області
Докімчука В.В. від 19 квітня 2006 року
вказаний паспорт виданий в порушення
вимог статті 3 Закону України від 18
січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство
України», а тому не може породжувати у
відповідача правових наслідків
виникнення громадянства України.

Що стосується посилання відповідача
про перебування в Україні для
возз'єднання сім'ї, то суди
обґрунтовано не взяли їх до уваги з
огляду на таке.

Пунктом третім частини першої статті 1
Закону № 3773-VI встановлено, що
возз'єднання сім'ї - в'їзд та тимчасове
або постійне проживання в Україні
членів сім'ї іноземця або особи без
громадянства, які проживають в Україні
на законних підставах та можуть
підтвердити відповідними документами
наявність достатнього фінансового
забезпечення для утримання членів
сім'ї в Україні, з метою спільного
проживання сім'ї незалежно від того,
коли виникли сімейні відносини - до чи
після прибуття іноземця або особи без
громадянства до України.

Відповідно до пункту 13 статті 4 Закону
№ 3773-VI іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну з
метою возз'єднання сім'ї з особами, які
є громадянами України, або під час
перебування на законних підставах на
території України у випадках,
зазначених у частинах третій -
дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з
громадянами України та отримали
посвідку на тимчасове проживання,
вважаються такими, які на законних
підставах перебувають на території
України на період до отримання дозволу
на імміграцію.

Тож, враховуючи викладені вимоги
чинного законодавства, іноземець має
право перебувати на території України
в порядку возз'єднання сім'ї лише у
тому разі, якщо прибув до України на
законних підставах та отримав посвідку
на тимчасове проживання.

Однак, таких вимог чинного
законодавства відповідачем не
дотримано, а тому він знаходиться на
території України без достатніх
правових підстав.

З огляду на наведені норми та
встановлені обставини справи, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного обґрунтованого висновку
про видворення відповідача за межі
України.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення судів
попередніх інстанцій є законними і не
підлягають скасуванню, оскільки вони,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили спір у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, в них повно відображені
обставини, що мають значення для
справи, висновки судів щодо
встановлених обставин і правові
наслідки є правильними, а доводи
касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 222, 224, 231 КАС України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без
задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду міста
Києва від 4 червня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 серпня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
В.В.Швець

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников