Справа № 802/3385/14-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3385/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

25 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

секретар судового засідання: Лозінська
Н.В.

за участі:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представників відповідача: Христич
О.В., Непійки В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
департаменту державної служби охорони
Міністерства внутрішніх справ України
на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 09 жовтня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до департаменту
державної служби охорони Міністерства
внутрішніх справ України про
поновлення на роботі ,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
департаменту державної служби охорони
Міністерства внутрішніх справ України
про поновлення на роботі.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року скасувати, прийняти нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неповного з'ясування обставин справи і,
як наслідок, невірного вирішення
справи та прийняття необґрунтованої
постанови.

Представники відповідача в судовому
засіданні апеляційну скаргу
підтримали у повному обсязі, просили
вимоги, що в ній викладені,
задовольнити.

Позивач та його представник заперечили
проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана постанова -
скасуванню, з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволення
позову, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
16.12.2013 року згідно наказу Департаменту
ДСО МВС України №504о/с "По особовому
складу" ОСОБА_2 призначено начальником
Вінницького вищого професійного
училища Департаменту Державної служби
охорони при МВС України.

18.03.2014 року МВС України видано наказ №211
"Про організаційно-штатні зміни в
підрозділах ДСО при МВС" та затверджено
перелік змін штатних підрозділів ДСО
при МВС.

14.04.2014 року ОСОБА_2 попереджено про
скорочення займаної ним посади та
подальше звільнення з роботи за п.1 ст.40
КЗпП України (через скорочення штатів).

16.04.2014 року ОСОБА_2 запропоновано
перелік вакантних посад цивільних
працівників Вінницького ВПУ ДДСО при
МВС України, від яких останній письмово
відмовився.

Не погоджуючись із наказом
Департаменту ДСО МВС України №504о/с "По
особовому складу" ОСОБА_2 звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду із позовом до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання протиправним та
скасування такого наказу.

Постановою суду від 14.08.2014 року у справі
№802/2277/14-а у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено у повному обсязі.

19.08.2014 року департаментом ДСО МВС
України видано наказ №290о/с "По
особовому складу", яким ОСОБА_2
звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпП
України з 19.08.2014 року. Як підставу для
видачі зазначеного наказу зазначено
наказ №211 від 18.03.2014 року "Про
організаційно - штатні зміни в
підрозділах Державної служби охорони
при МВС".

Позивач не погодився із наказом №290о/с,
адже вважає незаконним звільнення
його з посади начальника Вінницького
вищого професійного училища ДДСО при
МВС України, а тому звернувся до суду з
позовом про скасування такого наказу
поновлення на роботі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
фактично позивача звільнено у зв'язку
із скороченням посади, яку він обіймав
на підставі ч.1ст.40 КЗпП України.
Водночас, в наказі №290о/с від 19.08.2014 року
в якості підстави для звільнення
зазначено наказ №211 від 18.03.2014 року,
який передбачає зміну кваліфікаційних
вимог до особи, що може обіймати посаду
начальника училища, а не скорочення
відповідної посади, в зв'язку з чим, не
міг бути підставою для прийняття
оскаржуваного наказу.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не погоджується із даним висновком
суду першої інстанції з огляду на таке.

З аналізу постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від 09
жовтня 2014 року вбачається, що суд
першої інстанції, враховує виключно
висновки, викладені в мотивувальній
частині постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від
14.08.2014 року у справі №802/2277/14-а,
керуючись ч.1 ст.72 КАС України.

Разом з цим, слід звернути увагу на те,
що передбачене частиною першої статті
72 КАС України звільнення від
доказування не має абсолютного
характеру і не може сприйматися судом
як неможливість спростування під час
судового розгляду обставин, які
зазначені в іншому судовому рішенні.

Адміністративні суди не повинні
сприймати як обов'язкові висновки щодо
фактичних обставин справи, наведені у
чинних судових рішеннях за інших
адміністративних, цивільних чи
господарських справ.

Для спростування преюдиційних
обставин, передбачених частиною першою
статті 72 КАС України, учасник
адміністративного процесу, який ці
обставини заперечує, повинен подати
суду належні та допустимі докази. Крім
того, суд повинен дотримуватись
принципу необхідності офіційного
з'ясування всіх обставин справи і у
відповідних випадках витребувати ті
докази, яких, на думку суду, не вистачає
для належного встановлення обставин у
справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що
обставини у справі, що розглядається, є
інакшими, ніж установлені під час
розгляду іншої адміністративної,
цивільної чи господарської справи, то
справу належить вирішити відповідно до
тих обставин, які встановлені
безпосередньо судом, який розглядає
справу.

За таких обставин, враховуючи подані
сторонами справи докази, суд повинен
був дослідити їх та надати їм
відповідно оцінку, а не приймати судове
рішення враховуючи виключно
преюдиційні обставини. Відповідно до
ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до абз.2 п.1 Положення про
Державну службу охорони при
Міністерстві внутрішніх справ,
затверджене постановою Кабінету
Міністрів України № 615 від 10.08.1993 року,
Державна служба охорони є
підпорядкованою Міністру внутрішніх
справ єдиною централізованою
системою, очолюваною Департаментом
Державної служби охорони при
Міністерстві внутрішніх справ (далі -
Департамент), яка складається з
управлінь, відділів Державної служби
охорони при головних управліннях МВС в
Автономній Республіці Крим, м. Києві та
Київській області, управліннях МВС в
областях та м. Севастополі (далі -
управління, відділи) та
підпорядкованих їм підрозділів
охорони: міських, районних,
міжрайонних відділів, відділень,
підрозділів воєнізованої охорони та
охоронних підрозділів (далі - цивільна
охорона), стройових підрозділів
міліції охорони, спеціальних
підрозділів "Титан", інкасації та груп
затримання, пунктів
централізованого спостереження, у
тому числі на окремих об'єктах, а також
установ та навчальних закладів
професійної підготовки працівників
охорони.

Згідно із п.14 вказаного Положення,
перелік посад у підрозділах ДСО, які
підлягають заміщенню особами рядового
та начальницького складу міліції,
визначається МВС за поданням
Департаменту ДСО.

Відповідно до п.6.13 Наказу МВС України
від 17.12.2009р. №530дск "Про нормативне
забезпечення організаційно-штатної
роботи" до компетенції заступника
Міністра внутрішніх справ - керівника
апарату відноситься затвердження
штатів органів і підрозділів та
внесення змін до них, а саме щодо Вищих
навчальних закладів (за винятком
закладів внутрішніх військ);
підрозділів, підпорядкованих
Департаменту Державної служби охорони
та управлінням (відділам) Державної
служби охорони при ГУМВС, УМВС.

Зміни до штату вносяться у разі
проведення організаційно-штатних
заходів, спрямованих на оптимізацію
структури та штатної чисельності
органів і підрозділів (п.6.7 Наказу МВС
України від 17.12.2009р. №530дск).

Наказом МВС України від 18.03.2014р. №211
«Про організаційно-штатні зміни в
підрозділах ДСО при МВС України»,
затверджено зміни у штаті Вінницького
ВПУ. Так, було скорочено посаду
вільнонайманого керівника та введено
атестовану посаду Начальника училища,
яку може обіймати особа, яка
безпосередньо проходить службу в ОВС,
із граничним спеціальним званням
«полковник міліції».

Із матеріалів справи встановлено та не
спростовано в ході розгляду справи, що
позивач відповідав вимогам, які
ставляться до вільнонайманої посади
"Начальник училища", однак не
відповідає вимогам, які ставляться до
атестованої посади "Начальник училища",
в розумінні Наказу МВС України від
18.03.2014р. №211 «Про організаційно-штатні
зміни в підрозділах ДСО при МВС
України». Так, позивач не є особою
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ, а є
пенсіонером ОВС який звільнений із
служби в ОВС за віком на підставі
Наказу МВС України від 11.06.2005 № 475.

Відповідно до п.п. 3.3 Статуту
Вінницького ВПУ ДДСО при МВС України,
затвердженого наказом Департаменту
ДСО при МВС України від 08.05.2012 №124,
Училище очолює начальник (директор),
який призначається та звільняється з
посади начальником Департаменту ДСО
при МВС України за погодженням з
Департаментом кадрового забезпечення
МВС України.

Враховуючи наведені обставини,
позивача звільнено з роботи на
підставі ч.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно із ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, зокрема у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Під змінами в організації виробництва
і праці в п. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема,
мається на увазі ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників. Працівника можна
звільнити з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП
України, якщо здійснюється ліквідація,
реорганізація, перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочується чисельність або штат
працівників. Але відповідно до тексту
п.1 ст.40 КЗпП зазначеними обставинами не
вичерпується поняття змін в
організації виробництва і праці.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.1992р.
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40
КЗпП України, суди зобов'язані
з'ясувати, чи дійсно у відповідача
мали місце зміни в організації
виробництва і праці, зокрема,
ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або
при його перепрофілюванні звільнення
за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо
це супроводжується скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями.

Колегія суддів вважає, що Наказ МВС
України від 18.03.2014р. №211 «Про
організаційно-штатні зміни в
підрозділах ДСО при МВС України»
фактично вносить істотні зміни в
організацію праці начальника
Вінницького вищого професійного
училища Департаменту Державної служби
охорони при МВС України, адже
встановлює, що дану посаду може
обіймати виключно особа, яка
безпосередньо проходить службу в ОВС,
із граничним спеціальним званням
«полковник міліції».

Не зважаючи на викладене, суд першої
інстанції вказує, що позивача
звільнено у зв'язку із скороченням
чисельності або штату працівників.

Дійсно, в наказі №290о/с від 19.08.2014 року
зазначено: "звільнити з роботи за п.1
ст.40 КЗпП України (скороченням
чисельності або штату працівників)".

Однак, п.1 ст.40 КЗпП України в якості
підстав для розірвання трудового
договору з ініціативи роботодавця
визначає зміни в організації
виробництва і праці, в тому числі, а не
виключно, скорочення чисельності або
штату працівників. Більш того, в якості
підстави для звільнення в
оскаржуваному наказі вказано наказ №211
від 18.03.2014 року, який вносить істотні
зміни в організацію праці начальника
Вінницького ВПУ ДДСО при МВС України.

Враховуючи наведене, є помилковим
висновок суду першої інстанції про те,
що позивача було звільнено у зв'язку із
скороченням на підставі наказу, який не
передбачав такого скорочення.

В апеляційній скарзі відповідач
наводить порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
які на думку суду апеляційної
інстанції не можуть слугувати
самостійними підставами для
скасування оскаржуваного судового
рішення.

За змістом п.4 ч.1 ст.202 КАС України,
порушення норм процесуального права
може слугувати підставою для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення якщо таке порушення призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Так, відповідач вказує, що дана справа
в суді першої інстанції згідно із
ст.ст.23, 24 КАС України повинна
розглядатись суддею одноособово, а не
колегіально.

Водночас, норми ч.2 ст.24 КАС України
надають право суду розглядати і
вирішувати справи колегією у складі
трьох суддів в разі особливої
складності справи. Дана можливість
передбачена законодавцем з метою
забезпечення більш оперативного
повного з'ясування всіх обставин у
складній справі та правильного її
вирішення, тому, вирішення справи
колегією суддів, а не суддею
одноособово, не може бути обставиною,
яка викликає сумнів у правильному
вирішенні справи.

Посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права шляхом
незалучення в якості третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, Вінницького ВПУ ДДСО при
МВС України, колегія суддів вважає
безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.53 КАС України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача у будь-який час до
закінчення судового розгляду, якщо
рішення у справі може вплинути на їхні
права, свободи, інтереси або обов'язки.

Рішення по даній справі безпосередньо
не впливає на права чи обов'язки
Вінницького ВПУ ДДСО при МВС України,
адже оскаржуваний наказ виданий саме
відповідачем, який призначає та
звільняє з посади начальника
Вінницького ВПУ ДДСО при МВС України,
що підтверджується п.13 Положення про
Державну службу охорони при
Міністерстві внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 615 від 10.08.1993 року,
та п.3.3. Статуту Вінницького ВПУ ДДСО
при МВС України, затвердженого наказом
Департаменту ДСО при МВС України від
08.05.2012 №124.

Згідно із ч. 3 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Відповідно до пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, постанову суду першої
інстанції належить скасувати і
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу департаменту
державної служби охорони Міністерства
внутрішніх справ України задовольнити.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до департаменту
державної служби охорони Міністерства
внутрішніх справ України про
поновлення на роботі скасувати .

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі
02.12.2014р.

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Смілянець Е. С.

Сушко О.О.