Справа № 212/6140/12
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року м.
Київ К/800/14637/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Шведа
Е.Ю.,розглянувши в порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 грудня 2012 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Вінницької міської ради, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання
протиправним та скасування рішення, - в
с т а н о в и л а:ОСОБА_4 звернувся до суду
з позовом до Вінницької міської ради,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
визнання протиправним та скасування
рішення.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 грудня 2012 року
у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року постанову Вінницького міського
суду Вінницької області від 11 грудня 2012
року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, ОСОБА_4
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є
власником 53/120 часток будинку по

АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину.

Рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради народних
депутатів

від 22 березня 1960 року № 12/334 за будинком
АДРЕСА_1 зареєстрована земельна
ділянка площею 2730 кв.м.

Пунктом 4.7. рішення виконкому
Вінницької міської ради 25 червня 1988
року

№281 «Про впорядкування та закріплення
земельних ділянок в індивідуальній
забудові» за ОСОБА_5 закріплено
земельну ділянку площею 800 кв.м по
АДРЕСА_1

(з виходом на вулицю Тобілевича).

Пунктом 1.14 додатку №3 до рішення 44
сесії 5 скликання Вінницької міської
ради

від 19 лютого 2010 року №2692 «Про передачу
земельних ділянок у власність»
безоплатно передано ОСОБА_8 у власність
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_2 площею 800 кв.м згідно з даними,
що містяться в матеріалах
інвентаризації

від 26 жовтня 2009 року.

Вважаючи, що пунктом 1.14 додатку №3 до
рішення 44 сесії 5 скликання Вінницької
міської ради

від 19 лютого 2010 року №2692 порушені його
права, як землекористувача, позивач
звернувся до суду з цим позовом.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються такі питання,
в тому числі, вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Відповідно до положень статей 91, 96
Земельного кодексу України власники
земельних ділянок та землекористувачі
зобов'язані, зокрема, не порушувати
прав власників суміжних земельних
ділянок та землекористувачів;
дотримуватися правил добросусідства
та обмежень, пов'язаних з встановленням
земельних сервітутів та охоронних зон.

Положеннями статті 118 Земельного
кодексу України громадянин,
зацікавлений в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, подають заяву до
відповідної міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Відповідна міська рада розглядає заяву
та в разі згоди надає згоду на розробку
проекту її відведення. Після розгляду
проекту відведення міська рада приймає
рішення про передачу ділянки у
власність.

Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті.

Право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується:
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою;
свідоцтвом про право на спадщину.

Право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою.

Право оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди землі,
зареєстрованим відповідно до закону.

Так, судами встановлено, що у позивача
відсутні правовстановлюючі документи
на земельну ділянку, рішення про
передачу у власність якої ним
оскаржується.

Частиною 1 статті 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що особа, яка вважає, що
порушено її права, свободи чи інтереси
у сфері публічно-правових відносин, має
право на звернення до
адміністративного суду з
адміністративним позовом.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до частини 1 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Положеннями статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, матеріали справи не
містять будь-яких доказів на
підтвердження порушення прав позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з того, що оскаржуване рішення
відповідача є правомірним, прийнятим
відповідно до вимог чинного
законодавства та права позивача ним не
порушені.

З таким висновком судів погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
оскільки він ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Постановлені у справі рішення судів є
законними та обґрунтованими, і
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 грудня 2012 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Вінницької міської ради, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання
протиправними та скасування рішення -
залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: