Справа № 201/11084/14-а (2а/201/309/2014)
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2014 рокусправа № 201/11084/14-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Головко О.В.

суддів:
Олефіренко Н.А. Ясенової Т.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
на постанову Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 11 вересня 2014
року в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у серпні 2014 року звернулася до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом, в якому
просила: визнати поважними причини
пропуску строку звернення до
адміністративного суду в частині
розгляду та задоволення позовних вимог
про поновлення виплати пенсії за
період з 07.10.2009 по 07.08.2013; визнати
протиправними дії відповідача по
відмові в поновленні виплати пенсії за
віком з 07.10.2009; зобов'язати відповідача
поновити та виплатити з 07.10.2009 пенсію за
віком та пенсійну надбавку, як особі, що
має статус дитини війни на підставі ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» відповідно до документів,
що містяться у пенсійні справі;
допустити негайне виконання постанови
суду в повному об'ємі позовних вимог
шляхом одноразового стягнення суми
боргу, починаючи з 07.10.2009 по дату
винесення рішення судом.

Ухвалою судді Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 22 серпня
2014 року відкрито скорочене
провадження, а позовні вимоги за період
до 21 січня 2014 року залишено без
розгляду.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 11 вересня 2014
року позов задоволено частково,
визнано протиправними дії про відмову
у поновленні виплати пенсії за віком
починаючи з 2014 року та зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
призначити, виплачувати та індексувати
пенсію за віком ОСОБА_1 та інші пенсійні
надбавки на підставі визначених
пенсійним законодавством, як
непрацюючому громадянину з
урахуванням наступних перерахунків по
стажу, заробітній платі та індексації
пенсії, на зазначений в заяві
банківський рахунок, починаючи з дати
звернення 21 січня 2014 року.

Не погодившись з рішенням
суду першої інстанції УПФУ в
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга ґрунтується на тому,
що судом першої інстанції не надано
належної оцінки нормам чинного
законодавства, його висновки не
відповідають обставинам справи, що
призвело до прийняття невірного
рішення.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
громадянкою України, в жовтні 2002 року
виїхала на постійне місце проживання
до Ізраїлю та з 17.10.2002 прийнята на
консульський облік в консульському
відділі посольства України в державі
Ізраїль. З 1997 року позивач перебувала
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська та отримувала пенсію
за віком, виплата якої була припинена у
зв'язку з виїздом останньої на постійне
місце проживання до Ізраїлю.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є
особою відповідно до ст. 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», яка має статус дитини війни та
має право відповідно до ст. 6
вищевказаного Закону на підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, в розмірі визначеному
чинним законодавством.

У серпні 2014 року представник позивача
ОСОБА_2 звернулася до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська з заявою про
поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за
віком з урахуванням підвищення до
пенсії відповідно до Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
починаючи з 09.10.2009.

Як вбачається з відповіді УПФ України в
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
№ 7634/05/27 від 14.08.2014, ОСОБА_1 відмовлено в
призначенні пенсії у зв'язку з тим, що
заява про поновлення виплати раніше
призначеної пенсії подається
пенсіонером особисто до органу, що
призначає пенсію. Крім того до заяви не
додано жодного документу на
підтвердження місця проживання
(реєстрації) в межах України.

Надаючи оцінку обґрунтованості
висновків суду першої інстанції та
правомірності відмови УПФУ, суд
апеляційної інстанції зазначає, що
відповідно до статті 1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом. Пенсійне
забезпечення громадян України, що
проживають за її межами, провадиться на
основі договорів (угод) з іншими
державами.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» право
на отримання пенсій та соціальних
послуг із солідарної системи мають,
зокрема, громадяни України, які
застраховані згідно із цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані інвалідами
в установленому законодавством
порядку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж, а в разі смерті цих осіб
- члени їхніх сімей, зазначені у статті
36 цього Закону, та інші особи,
передбачені цим Законом.

Пунктом 15 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України № 22-1 від 25.11.2005, визначено, що
оновлення виплати раніше призначеної
пенсії здійснюється за документами, що
є у пенсійній справі та відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до п. 16
Порядку особа, яка звертається за
пенсією (незалежно від виду пенсії),
повинна пред'явити паспорт (або інший
документ, що засвідчує цю особу, місце
її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування. Іноземні громадяни та
особи без громадянства подають також
копію посвідки на постійне проживання
(реєстрації) (п. 29 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про громадянство України»
документами, що підтверджують
громадянство України, зокрема, є
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон.

Також суд апеляційної інстанції
зазначає, що Рішенням Конституційного
Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Вказаним рішенням встановлено, що
конституційне право на соціальний
захист включає і право громадян на
забезпечення їх у старості. Пенсія за
віком, за вислугу років та інші її види,
що призначаються у зв'язку з трудовою
діяльністю, заслужені попередньою
працею і є однією з форм соціального
захисту. Цим визначається зміст і
характер обов'язку держави стосовно
тих громадян, які набули право на
одержання пенсії. Конституційне право
на соціальний захист не може бути
поставлене в залежність від факту
укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Право
громадянина на одержання пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні, держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Відповідно до Закону України «Про
Конституційний Суд України» та рішення
Конституційного Суду України № 15-рп/2000
від 14.12.2000 закони, правові акти або
окремі положення визнані за цими
рішеннями неконституційними, не
підлягають застосуванню, як такі, що
відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України втратили чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Статтею 24 Конституції України
встановлено, що громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Положеннями статті 46 Конституції
України визначено, що громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відмова Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська у
поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії за
віком у зв'язку постійним проживанням в
Ізраїлі є неправомірною, такою, що
суперечить Конституції та законам
України.

Окрім того, доводи апелянта щодо
неможливості поновлення виплати
позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю
реєстрації заявника на території
України є необґрунтованими, адже
статтею 2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» визначено, що
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Проте колегія суддів вважає, що при
ухвалені постанови суд першої
інстанції помилково застосував норми
матеріального права в частині
поновлення нарахування та виплати
пенсії позивачу з 21.01.2014.

Так, відповідно до Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України № 22-1 від 25.11.2005, про поновлення
виплати раніше призначеної пенсії
подається заява.

Пунктом 5 вищевказаного Порядку
визначено, що днем звернення за пенсією
вважається день приймання органом, що
призначає пенсію, заяви про
призначення, перерахунок, відновлення
або переведення з одного виду пенсії на
інший.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_1 через
представника звернулася до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська з заявою про
поновлення виплати пенсії 07 серпня 2014
року, таким чином поновлення виплати
пенсії повинно здійснюватися саме з
вказаної дати.

При цьому суд апеляційної
інстанції зазначає, що подання заяви
від імені пенсіонера належним
представником останнього не може бути
підставою для відмови в поновленні
пенсійних виплат, адже відповідно до
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», заява про призначення
пенсії, переведення з одного виду
пенсії на інший, про перерахунок пенсії
непрацюючим громадянам і членам їх
сімей подається заявником особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Враховуючи викладене колегія суддів
доходить висновку, що судом першої
інстанції правильно по суті вирішено
справу, але із помилковим
застосуванням норм матеріального
права, у зв'язку з чим постанова суду
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 201, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 11 вересня 2014 року
в адміністративній справі № 201/11084/14-а -
змінити, виклавши абзац третій
резолютивної частини постанови в
наступній редакції: «Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
призначити, виплачувати та індексувати
пенсію за віком ОСОБА_1 та інші пенсійні
надбавки на підставі визначених
пенсійним законодавством, як
непрацюючому громадянину з
урахуванням наступних перерахунків по
стажу, заробітній платі та індексації
пенсії, на зазначений в заяві
банківський рахунок, починаючи з дати
звернення 07 серпня 2014 року».

В іншій частині постанову Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
11 вересня 2014 року в адміністративній
справі № 201/11084/14-а залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
Н.А. Олефіренко

Суддя:
Т.І. Ясенова