Справа № 754/720/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/720/14
Головуючий у 1-й інстанції: Грегуль О.В.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Бабенка К.А., Борисюк Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали апеляційної
скарги ОСОБА_2 на постанову
Деснянського районного суду міста
Києва від 15 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної в місті Києві державної
адміністрації та Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про визнання дій та
бездіяльності протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до
суду із адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної в місті Києві державної
адміністрації та Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат (далі - Відповідачі) у
якому просила визнати протиправними
дії щодо відмови та невиплати
одноразової допомоги відповідно до ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період починаючи з
01.09.2002 року.

Постановою Деснянського районного
суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити адміністративний позов в
повному обсязі (за текстом апеляційної
скарги).

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справ
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач віднесена до 2 категорії осіб,
що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
евакуйована із зони відчуження у 1986
році, що підтверджується копією
посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Відмовляючи в задоволення позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачами по справі не
було порушено прав позивача щодо
щорічної допомоги на оздоровлення,
оскільки відповідно до чинного
законодавства підстав для нарахування
та виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення немає.

Проте, колегія суддів апеляційної
інстанції з висновком суду першої
інстанції не погоджується, виходячи з
наступного.

Згідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (у редакції
Закону України від 01 липня 2007 року)
передбачено, що евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році, включаючи дітей,
передбачена щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі - трьох
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті
87 Бюджетного кодексу України до
видатків, що здійснюються з Державного
бюджету України (з урахуванням
особливостей, визначених пунктом 5
частини другої статті 67-1 цього
Кодексу), належать видатки на державні
програми з ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи, охорони
навколишнього природного середовища
та ядерної безпеки, запобігання
виникненню та ліквідації надзвичайних
ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Згідно абзацу 8 пункту 4 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.
Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону України «Про статусі і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету,
коштів, які враховуються при
визначенні міжбюджетних трансфертів,
та інших джерел, не заборонених
законодавством.

Починаючи з 01.01.2014 року, Закон України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» від 16.01.2014 року в редакції Закону
України від 06.07.2014 р. № 1534-18 не містить
жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році
пряме застосування Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зокрема
статті 48 вказаного Закону.

Проте, Законом України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014
року в редакції Закону України від
03.08.2014 року № 1622-18, встановлено, що норми
і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48,
50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Колегія суддів вважає за необхідне
зверти увагу, що вказана норма діє з 16
серпня 2014 року.

Таким чином, з 16.08.2014 року, правові
положення ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
обмежується вимогами Законом України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» від 16.01.2014 року в редакції Закону
України від 03.08.2014 року.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на зазначене, колегія суддів
прийшла до висновку, що, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
щорічної допомоги на оздоровлення, яка
носить одноразовий характер, вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню за 2014 рік.

Крім того колегія суддів апеляційної
інстанції зазначає, що судом першої
інстанції не було взято до уваги строк
звернення до суду в даній справі, що
призвело до порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах
строку звернення до адміністративного
суду, встановленого законом» означає,
що позов має подаватися лише в тих
межах часу, які встановлені законом.
Крім того, можливість захисту прав та
інтересів залежить від дотримання
строків, встановле них на цей випадок
законом.

У ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено
шестимісячний строк для звернення до
адміністративного суду, що пов'язане зі
специфікою правовідносин, а також має
сприяти наданню доказів, підвищує їхню
достовірність і тим самим сприяє
встановленню істини у конкретній
адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за
загальним правилом перебіг строку на
звернення до адміністративного суду
починається від дня виникнення права
на адміністративний позов, тобто коли
особа дізналася або могла дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Необхідно зазначити, що
процесуальним строком є проміжок часу,
встановлений законом або судом, у який
суд та особи, що беруть участь у справі,
та інші учасники процесу вчиняють
певні процесуальні дії, передбачені
Кодексом адміністративного
судочинства України, в результаті
вчинення яких настають певні правові
наслідки.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як свідчать матеріали справи, позивач
звернулась до суду з даним позовом
18.09.2014р., подавши цей позов більш ніж
через шість місяців з моменту
порушення, на її думку, прав, свобод та
законних інтересів, крім того, позивач
не порушувала питання про поновлення
пропущеного строку та не надала суду
доказів поважності причин пропуску
строку.

Оскільки судом першої інстанції
питання про поновлення пропущеного
строку не розглядалось в порядку, як це
потребує ст. 102 КАС України, то
апеляційна інстанція вважає, що судом
першої інстанції в порушення норм
процесуального права не застосовано
строк позовної давності та
безпідставно розглянуто вимоги
адміністративного позову за період,
починаючи з 01.09.2002 року, а тому позов в
частині з 01.09.2002 року по 18.03.2014 року
необхідно залишити без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а постанова суду першої інстанції -
скасуванню з прийняттям нового
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207
КАС України, колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу - ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду
міста Києва від 15 жовтня 2014 року
скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної в місті Києві державної
адміністрації та Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про визнання дій та
бездіяльності протиправними та
зобов'язання вчинити дії, за період з
01.09.2002 року по 18.03.2014 року залишити без
розгляду.

Ухвалити нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_2 за період з 01.09.2002 року по
18.03.2014 року задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації щодо відмови в
проведені перерахунку та виплати
щорічної вимоги на оздоровлення, яка
передбачена ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» -
неправомірними за 2014 рік.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації здійснити
нарахування, перерахунок та виплату
ОСОБА_2 щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 3 мінімальних
заробітних плат відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2014 рік.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту ухвалення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
М.І. Кобаль

судді:
К.А. Бабенко

Л.П. Борисюк

Головуючий суддя

Кобаль М.І.

Судді:

Бабенко К.А

Борисюк Л.П.