Справа № 2а-6543/12/1370
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року м. Київ
К/800/56346/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши в
порядку письмового
провадженнякасаційну
скаргуЗолочівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській областіна постанову та
ухвалуЛьвівського окружного
адміністративного суду від 24.12.2012
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.09.2013у
справі № 2а-6543/12/1370за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
«Нива»доЗолочівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській областіпроскасування
податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нива» звернулось до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Золочівському районі
Львівської області про скасування
податкових повідомлень-рішень від
25.11.2008 за № /3, № /3 та №/3.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24.12.2012,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26.09.2013, позов задоволено частково та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Золочівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Львівської області
Державної податкової служби №/3
від 25.11.2008 року з податку на прибуток у
розмірі 1 658 523,9 грн., з яких 1 507 749 грн. -
основний платіж та 150 774,9 грн. - штрафна
санкція, №/3 від 25.11.2008 року з
податку на прибуток у розмірі 753 874,5
грн., з яких 753 874,5 грн. - штрафна санкція,
в задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
їх скасувати, оскільки вважає, що
постанову суду першої та ухвалу суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу позивач, посилаючись на те, що
вимоги касаційної скарги є
необґрунтованими, просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити, а рішення судів попередніх
інстанцій залишити без змін.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження у відповідності до п.2 ч.1
ст.222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що:

- відповідачем проведено виїзну
планову перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.10.2006 по
31.12.2007, за результатами якої складено
акт від 16.05.2008 №15/23-03761768;

- перевіркою встановлено
порушення позивачем вимог п.5.9. ст.5,
пп.7.3.1, пп.7.3.2 п.7.3 ст.7, п.11.1 ст.11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
позивачем занижено податок на прибуток
на суму 1 507 749 грн., пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.5 п.7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
позивачем занижено податок на додану
вартість на суму 36 684,7 грн.; пп.7.4.5 п.7.4
ст.7, п.11.29 ст.11 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого позивачем не
перераховано податок на додану
вартість на суму 6 880,23 грн., в т.ч. за
серпень 2007 року на суму 6 880,23 грн. на
окремий рахунок по ПДВ, що залишається
в розпорядженні сільськогосподарських
товаровиробників для цільового
використання.;

- на підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

1). №/3 від 25.11.2008, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток на суму 1 658 523,9 грн.
(з яких: 1 507 749 грн. - основний платіж та 150
774,9 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

2). №/3 від 25.11.2008, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток на суму 753 874,50 грн.
за штрафними санкціями;

3). №/3 від 25.11.2008, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 61
907,28 грн. (з яких: 43 564,93 грн. - основний
платіж та 18 342,35 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Позиція податкового органу полягає в
тому, що позивачем безпідставно
включено до розрахунку приросту
(убутку) балансової вартості запасів у
додатку К1/1 до Декларації з податку на
прибуток підприємства за 2007 рік
балансову вартість виробничих запасів
станом на початок звітного періоду
01.01.2007 в сумі 6 016 684 грн., що були придбані
позивачем у 2006 році в період сплати
фіксованого сільськогосподарського
податку та невикористані в
господарській діяльності станом на
момент переходу на загальну систему
оподаткування, тобто, станом на 01.01.2007, в
результаті чого позивачем занижено
податок на прибуток на суму 1 507 749 грн.

Також податковий орган дійшов
висновку, що позивачем було двічі
внесено до реєстру отриманих
податкових накладних податкову
накладну від 18.08.2007 №1808-1 на суму 240 386,40
грн., а саме, в серпні 2007 року вказана
накладна була включена до реєстру під
№42, а в жовтні 2007 року - під №2, в
результаті чого завищено суму
податкового кредиту за серпень 2007 року
на 40 064,4 грн., в тому числі суму
податкового кредиту ПДВ від
сільськогосподарської діяльності на 6
880,23 грн., суму кредиту ПДВ від не
сільськогосподарської діяльності - 33 184
грн., що привело до заниження суми ПДВ
за серпень 2007 року на 40 064,23 грн., в т.ч.
суму ПДВ в загальній декларації з ПДВ
від не сільськогосподарської
діяльності в розмірі 33 184 грн.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з яким в оскарженій
частині погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов висновку, що при
переході на загальну систему
оподаткування платник податків має
право у приріст (убуток) запасів згідно
з п.5.9 ст.5 Закону України «Про
оприбуткування прибутку підприємств»
в Додаток К1/1 до Декларації про
прибуток включити запаси, які він
придбав, коли перебував на спрощеній
системі оподаткування, і які не
реалізував на момент переходу на
загальну систему оподаткування.

Відмовляючи в задоволенні решти
позовних вимог, суд першої інстанції
мотивував своє рішення тим, що
позивачем не надано суду жодних
доказів в спростування висновків
відповідача, викладених в акті
перевірки. Крім того, представник
позивача в судовому засіданні
повідомив про сплату ТОВ «Нива»
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 61 907,28 грн., визначеного
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням №/3 від
25.11.2008.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач у 2006 році був
платником фіксованого
сільськогосподарського податку, в 2007
році - платником податку на прибуток, та
протягом 2006-2007 років - платником ПДВ.
Позивач у поданій декларації з податку
на прибуток підприємства за 2007 рік
відобразив суму скоригованих валових
витрат в розмірі 31 252 564 грн. (рядок 06
Декларації) та суму убутку балансової
вартості запасів в розмірі 4 960 433 грн.
(рядок 04.2 Декларації). Сума
скоригованих валових витрат визначена
з урахуванням суми убутку балансової
вартості. У додатку К1/1 до цієї
декларації позивач включив до складу
балансової вартості запасів усього на
початок звітного року суму вартості
запасів у розмірі 6 016 684 грн., на кінець
звітного періоду балансова вартість
запасів складала 1 056 250 грн., таким
чином, сума убутку балансової вартості
запасів за звітний 2007 рік склала 4 960 434
грн.

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

За змістом пп.5.2.9 п.5.2 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми витрат по операціях,
передбачених п.5.9 цієї статті та ст.7
цього Закону.

Відповідно до п.5.9 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» платник податку веде
податковий облік приросту (убутку)
балансової вартості товарів (крім тих,
що підлягають амортизації, та цінних
паперів), сировини, матеріалів,
комплектуючих виробів,
напівфабрикатів, малоцінних предметів
(далі - запасів) на складах, у
незавершеному виробництві та залишках
готової продукції, витрати на
придбання та поліпшення (перетворення,
зберігання) яких включаються до складу
валових витрат згідно з цим Законом (за
винятком тих, що отримані безкоштовно).
При цьому, положення названої статті
Закону містять вичерпний перелік
заборон включення балансової вартості
придбаних запасів до їх приросту або
убутку, а саме: не підлягає включенню
вартість запасів оплачених, але не
отриманих (не оприбуткованих) покупцем,
та вартість запасів оплачених, але не
відвантажених (не знятих з обліку)
продавцем.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що цією нормою не визначені будь-які
вимоги щодо умов, особливостей або
обмежень ведення податкового обліку
приросту (убутку) балансової вартості
товарів у разі, коли платник податків
оплатив постачальнику вартість
запасів, отримав і оприбуткував їх у
період сплати фіксованого
сільськогосподарського податку, однак,
не використав і не реалізував такі
запаси в цей період, а використав і
реалізував їх після переходу зі
спрощеної системи оподаткування на
загальну систему оподаткування.

Згідно п.5.11 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Пунктами 5.1, 5.2 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. До складу валових витрат
включаються, зокрема, суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Досліджуючи подані позивачем докази, в
тому числі, первинні документи, суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
висновку, що ними підтверджується факт
придбання позивачем
товарно-матеріальних цінностей
(мінеральних добрив, пального,
запчастин до сільськогосподарської
техніки тощо) у 2006 році, які
використовувались (вартість запасів) у
виробництві готової продукції
протягом 2007 року, валовий дохід від
реалізації якої відображений
позивачем у декларації з податку на
прибуток за 2007 рік.

Суд касаційної інстанції вважає, що
суди попередніх інстанцій, надавши
належну оцінку, обґрунтовано прийняли
до уваги висновки економічного
експертного дослідження від 30.07.2009 за №
2131, в якому зазначено про документальне
підтвердження декларування позивачем
показника балансової вартості запасів
станом на початок звітного періоду
(01.01.2007) в загальній сумі 6 016 684,00 грн., а
вартісні показники балансової
вартості запасів документально
підтверджуються даними поданих на
дослідження витягів з головної книги
за 2007 рік.

З огляду на викладене, колегія суддів
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів першої та
апеляційної інстанцій, що при переході
на загальну систему оподаткування
платник податків у приріст (убуток)
запасів має право включити запаси в
додаток К1/1 до декларації про прибуток,
які він придбав, перебуваючи на
спрощеній системі оподаткування, та
які не реалізував на момент переходу на
загальну систему оподаткування.

Крім того, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновками
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позову, оскільки
позивачем не надано суду жодних
доказів на спростування висновків
відповідача, викладених в акті
перевірки, що слугували підставою для
визначення суми податкових зобов'язань
з податку на додану вартість
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні даної справи та
вважає, що суди повно встановили
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, та
надали їм правову оцінку на підставі
норм закону, що підлягали застосуванню
до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Золочівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
24.12.2012 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26.09.2013 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
В.В. Кошіль

О.А. Моторний