Справа № 808/6739/14
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року Справа № 808/6739/14
ДО/808/427/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у
складі: головуючого судді Калашник Ю.В.,
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Жовтневої
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Маріуполя Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
заявою ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.)
до Жовтневої об'єднаної державної
податкової інспекції м. Маріуполя
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області (далі - відповідач,
Жовтнева ОДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 14.08.2014.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на безпідставність
висновків зроблених податковим
органом в акті перевірки, про
неможливість встановлення із наданих
первинних документів під час
проведення перевірки, факту реальності
здійснення послуг, що були надані
контрагентом - ТОВ «Транслем». Такі
висновки позивач вважає протиправними,
оскільки вони зроблені на підставі
акту ДПІ у Київському районі м.
Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій
області № 195/05-64-22-02/38844515 від 28.03.2014 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Транслем» ()
щодо господарських взаємовідносин з
платниками податків за період січень
та лютий 2014 року», висновки якого в
судовому порядку визнано
протиправними.

Таким чином, позивач вважає висновки,
викладені в акті перевірки такими, що
не відповідають діючому податковому
законодавству та фактичним обставинам.
З урахуванням вище зазначеного, вважає
податкове повідомлення-рішення №
від 14.08.2014 протиправним та таким,
що підлягає скасуванню.

11.11.2014 позивач у судове засідання не
з'явився, 07.11.2014 до суду надіслав
клопотання про розгляд справи без його
участі. Позовні вимоги підтримує у
повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання також не з'явився, 24.10.2014 до
суду надіслав письмові заперечення (вх.
№ 41872 від 24.10.2014). Зокрема зазначає, що
всі первинні документи, які були надані
позивачем до перевірки, фактично
директором ТОВ «Транслем» - Маляр І.С.
не підписувались та ідентифікувати
осіб, які фактично займалися
господарською діяльністю у
перевіряємому періоді не виявляється
можливим. Так, актом ДПІ у Київському
районі м. Донецька ГУ Міндоходів у
Донецькій області № 195/05-64-22-02/38844515 від
28.03.2014 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Транслем» () щодо господарських
взаємовідносин з платниками податків
за період січень та лютий 2014 року»
встановлено, що діяльність
безпосереднього контрагента позивача
здійснювалась поза межами правового
поля, а відносини між підприємством з
контрагентами-покупцями є такими, що
вчинені без наміру створення правових
наслідків. Таким чином, надані
позивачем документи не підтверджують
факт реальності отримання
транспортних послуг.

На підставі вище викладеного вважає, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
податковим органом у порядку
встановленому чинним законодавством, а
тому підстави для його скасування
відсутні. З урахуванням
вищезазначеного просить відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі та розглянути справу без участі
представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України,
особа, яка бере участь у справі має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження

Керуючись приписами ст. 41 КАС України
суд розглянув справу на підставі
наявних доказів, фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши
всі обставини адміністративної справи,
які мають юридичне значення для
розгляду та вирішення спору по суті,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

В період з 17.06.2014 по 23.06.2014, на підставі п.
20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.1
п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України,
відповідно до направлення від 17.06.2014 №
602 та наказу від 07.05.2014 № 1017, фахівцями
Жовтневої ОДПІ проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка фінансово-господарської
діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань
взаємовідносин з ТОВ «Транслем» () за січень 2014 року.

За результати перевірки складено Акт №
1327/05-81-17-01/НОМЕР_2 від 27.06.2014.

Висновками акту перевірки встановлені
порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого ФОП ОСОБА_1 зависила
податковий кредит на суму 6 108,33 грн.

Не погоджуючись з висновками,
викладеними в акті перевірки,
позивачем на адресу Жовтневої ОДПІ
надіслані письмові заперечення на акт
перевірки № 1327/05-81-17-01/НОМЕР_2 від 27.06.2014.

Листом № 13167/29/05-81-17-01 від 12.08.2014
податковим органом надано відповідь на
письмові заперечення, в якій зазначено,
що висновки акту перевірки №
1327/05-81-17-01/НОМЕР_2 від 27.06.2014 залишені без
змін.

На підставі акту перевірки №
1327/05-81-17-01/НОМЕР_2 від 27.06.2014 відповідачем
винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 14.08.2014, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 9 162,50
грн., у т.ч. за основним платежем 6108,33
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями 3054,17 грн.

Не погоджуючись з винесеним податковим
повідомленням-рішенням № від
14.08.2014 позивач звернувся до суду із
вимогами про його скасування.

Враховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав.

29.11.2013 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ТОВ
«Транслем» (перевізник) укладено
договір про надання транспортних
послуг № 01/12.

Згідно з умовами Договору, перевізник
зобов'язується доставити за заявкою
замовника вантаж від пункту
відправлення до пункту призначення, а
замовник зобов'язується сплатити за
перевезення вантажу встановлену плату
відповідно до заявки, погодженої
сторонами. Заявка про перевезення
вантажу складається замовником у
письмовій формі і передається
перевізникові по факсу або будь-яким
допустимим способом. Заявка повинна
містити найменування, масу, кількість
вантажу, його упаковку, вид
транспортного засобу, необхідний об'єм
транспортного засобу, дати і години
прибуття транспортного засобу для
завантаження та розвантаження, пункти
відправлення та призначення по кожному
перевезенню, вартість перевезення,
повноважних осіб, що відповідають за
відправлення, прийняття та перевезення
вантажу, їх телефонні номери, додаткові
умови. Заявка є невід'ємною частиною
цього Договору. Оплату за надані
транспортні послуги Замовник здійсню
шляхом банківського переказу належних
грошових сум на поточний рахунок та
готівкою в касу Перевізника протягом 14
(чотирнадцяти) банківських днів з
моменту отримання рахунків
Перевізника. Перевізник зобов'язаний
одночасно з рахунками надавати
Замовнику акти виконаних робіт,
податкові накладні та
товарно-транспортні накладні, якщо
інше не узгоджено в заявці.

На підтвердження виконання умов
договору про надання транспортних
послуг № 01/12 від 29.11.2013, позивачем
надані суду заявки на транспортне
перевезення, акти здачі-прийому робіт
(надання послуг), податкові накладні.

Крім того, позивачем надані суду також
банківські виписки про рух коштів по
поточному рахунку ФОП ОСОБА_1, які
підтверджують розрахунки між
сторонами за договором про надання
транспортних послуг № 01/12 від 29.11.2013.

В акті перевірки № 1327/05-81-17-01/НОМЕР_2 від
27.06.2014 податковим органом зроблено
висновок, що із наданих до перевірки
документів ФОП ОСОБА_1 неможливо
встановити факт реальності здійснення
перевезень. Правові наслідки у вигляді
права на податковий кредит з ПДВ можуть
мати реально вчинені господарські
операції з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, які фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податку.

Такий висновок податкового органу
ґрунтується на акті № 195/05-64-22-02/38844515 від
28.03.2014 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Транслем» () щодо господарських
взаємовідносин з платниками податків
за період січень та лютий 2014 року»,
отриманого від ДПІ у Київському районі
м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій
області. В акті ДПІ у Київському районі
м. Донецька зазначено, що ТОВ
«Транслем» за податкової адресою не
значиться, операції ТОВ «Транслем» та
контрагентів-покупців не містять у
суті своїй розумних економічних або
інших причин (ділової мети
систематичного (протягом місяця)
придбання та продажу товарів.
Наслідком діяльності ТОВ «Транслем» є
виключно або переважно формування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту на адресу контрагентів.

Крім того, акті № 195/05-64-22-02/38844515 від
28.03.2014 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Транслем» () щодо господарських
взаємовідносин з платниками податків
за період січень та лютий 2014 року»
податковий орган зазначає, що у
результаті порушення ТОВ «Транслем»
свої податкових зобов'язань (моральних
засад), угоди, укладені з
контрагентами-покупцями мають
протиправний характер. А такий
правочин, в наслідок якого
неправомірно віднесений ПДВ до складу
податкових зобов'язань по суті
спрямований на незаконне заволодіння
майном держави та суперечить інтересам
держави та суспільства та не
підтверджує реального здійснення
господарської операції.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу. Правила формування
податкового кредиту платниками
податку на додану вартість визначені
статті 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3 статті 198
Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України встановлено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Статтею 201 Податкового кодексу України
встановлено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних
документів викладені у частині 2 статті
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме:
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції;посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, які фіксують
господарські відносин між позивачем та
його контрагентом ТОВ «Транслем»
складені відповідно до частини 2 статті
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік і фінансової звітності в
Україні».

У відповідності до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункт 200.3 статті
200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно підпунктом 14.1.191 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
постачання товарів - це будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими цивільно-правовими
договорами, які передбачають передачу
прав власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків іі
надання, а також операції з безоплатної
поставки товарів (результатів робіт) та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
до складу податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, наявність належним чином
оформлених податкових накладних є
підставою для включення до податкового
кредиту платника сум ПДВ за такими
накладними.

При цьому, як вбачається зі змісту Акту
перевірки, то він не містить жодних
посилань податкового органу про те, що
податкові накладні, на підставі яких
позивачем здійснено формування
податкового кредиту не відповідають
вимогам чинного законодавства, у
зв'язку з чим суд вважає, що позивачем
надані докази, що підтверджують
реальне вчинення господарської
операції, що в свою чергу підтверджує
правомірність визначення платником
податкового кредиту за такою
операцією.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статті 183 цього Кодексу.

Як було встановлено матеріалами справи
безпосередній контрагент позивача, на
час здійснення відповідних
господарських операцій був у
встановленому законодавством порядку
зареєстрований як платники ПДВ.

Доказів анулювання свідоцтва платника
контрагента позивача податковим
органом суду не надано, у зв'язку з чим
не має підстав для позбавлення
позивача права на віднесення до складу
податкового кредиту сум податку
сплачених при придбанні товару.

При придбанні товару (послуги) покупець
зобов'язаний лише сплатити відповідну
суму податку на додану вартість
продавцю в ціні товару (послуги), який
зобов'язаний внести цю суму податку на
додану вартість до бюджету і у випадку
невиконання свого обов'язку понести за
це відповідальність.

З наведеного випливає, що сама по собі
несплата податку продавцем та його
контрагентами по ланцюгу (у томі числі
у разі ухилення від сплати), в разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту. В разі
невиконання контрагентами по ланцюгу
своїх обов'язків по сплаті податку на
додану вартість до бюджету, такі дії
тягнуть відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб.

Крім того, рішеннями Європейського
Суду від 09 січня 2007 року у справі
«Інтерсплав проти України» та від 22
січня 2009 року «Булвес» АД проти
Болгарії, які згідно ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
вказано на те, що коли Держави-члени
Конвенції володіють будь-якою
інформацією про зловживання у системі
відшкодування ПДВ, що здійснюються
конкретною компанією, вони можуть
вжити відповідних заходів з метою
запобігання або усунення таких
зловживань. Суд вважає, що коли
національна влада за відсутності
будь-яких вказівок на пряму участь
фізичної або юридичної особи у
зловживаннях, пов'язаних зі сплатою
ПДВ, що нараховується при низці
операцій з поставок, або будь-яких
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все таки карає одержувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії чи бездіяльність постачальника,
який знаходився поза контролем
одержувача і по відношенню до якого не
було засобів відстеження і
забезпечення його старанності, то
влада виходить за розумні межі і
порушує справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
загальних інтересів і вимогами захисту
права власності.

Щодо реальності вчинених операцій між
позивачем та його контрагентом суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Зміст укладених між позивачем та ТОВ
«Транслем» правочинів не суперечить
актам цивільного законодавства, а
податковий орган не надав доказів, які
б підтверджували, що зміст угоди не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття цивільних прав і обов'язків.
Загалом, реальність вчинення
господарської операції пов'язується
податковим органом лише з обставинами
діяльності третьої особи, що є
неприпустимим як за законодавством
України так і міжнародними нормами.

Зокрема, стаття 61 Конституції України
закріплює принцип індивідуального
характеру юридичної відповідальності
особи.

Нормативними актами України не
передбачена відповідальність
юридичної особи за зобов'язаннями
іншої юридичної особи, в тому числі за
податковими зобов'язаннями.

Крім того, постановою Донецького
окружного адміністративного суду від
12.06.2014 по справі № 805/5236/14, дії ДПІ у
Київському районі м. Донецька по
коригуванню показників податкової
звітності ТОВ «Транслем» за
січень-лютий 2014 року, на підставі акту
№ 195/05-64-22-02/38844515 від 28.03.2014 - визнані
недійсними, а дії податкового органу по
складанню цього акту перевірки -
неправомірними. Вказана постанова
03.09.2014 набрала законної сили.

Суд вважає, що наявність акту «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Транслем» ()
щодо господарських взаємовідносин з
платниками податків за період січень
та лютий 2014 року» не є доказом
порушення позивачем приписів
податкового законодавства, за умови
наявності всіх первинних документів,
оформлених відповідно до вимог Закону.
Інших доказів, крім акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Транслем», які б
підтверджували порушення позивачем
норм ПК України, відповідач суду не
надав.

Надані представником позивача
первинні документи, які фіксують
господарські відносин між позивачем та
ТОВ «Транслем» складені відповідно до
частини 2 статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансової
звітності в Україні», пункту 2.4. статті 2
«Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку».

За вказаних обставин суд вважає
висновки податкового органу щодо
завищення позивачем податкового
кредиту на суму 6108,33 грн.
необґрунтованими.

Відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних та
інших перевізних документів не може
бути підставою для позбавлення ФОП
ОСОБА_1 права на податковий кредит.

Так, відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку платників податку,
а лише встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позивачем дотриманні законні
підстави формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначені статтею 198 Податкового
кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
обґрунтованості прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Виходячи із заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, у зв'язку з тим, що позивачем
спростовані висновки податкового
органу за результатами перевірки, суд
дійшов висновку, що відповідачем не
доведено правомірність та законність
висновків зроблених в акті перевірки
та обґрунтованість податкового
повідомлення - рішення, тому позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адіністративний позов задовольнити.

2.Скасувати податкове
повідомлення-рішення Жовтневої
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Маріуполя Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області № від 14.08.2014.

3.Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі
182,70 (сто вісімдесят дві гривні 70
копійок) грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Ю.В.Калашник