Справа № 2а/1770/1240/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/64580/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну
скаргуЗдолбунівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 17.05.2011 та
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.09.2011

у справі №2а/1770/1240/2011

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Рівненської
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 17.05.2011 позов
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 13.09.2010 №
в частині визначення податкового
зобов?язання за платежем земельний
податок з фізичних осіб в розмір 14624,46
грн.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.09.2011
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 17.05.2011 в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог скасовано та прийнято в цій
частині нову постанову про задоволення
позову. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Здолбунівської
ОДПІ Рівненської області № від
13.09.2010 в частині визначення ОСОБА_2
податкового зобов?язання за платежем
земельний податок з фізичних осіб в
розмірі 8389,12 грн.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог та апеляційної
інстанції повністю та прийняти нове
рішення про відмову в позові, з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 13.09.2010,
яким позивачу визначено податкове
зобов'язання із земельного податку у
сумі 23013,58 грн. за період з 23.10.2009 по
31.12.2009 та 2010 рік.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно із свідоцтвом
про сплату єдиного податку позивач у 2009
та 2010 р.р. був платником єдиного податку
відповідно до положень Указу
Президента України № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва». Видом діяльності
позивача, згідно з даними Свідоцтва, є
роздрібна торгівля, виготовлення та
встановлення візуальної реклами,
оренда приміщень, з 01.04.2010 перелік
діяльності доповнено таким видом, як
здавання в оренду власного нерухомого
майна.

23.10.2009 позивачем придбано у
СПД-ф.о.ОСОБА_3 земельну ділянку площею
2,7354 га, розташовану у АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу. За договорами оренди
землі від 23.10.2009 №23/1009-1, від 01.01.2010
№01/0110-1, від 01.01.2011 №01/0111-1 та актів
приймання передачі зазначена земельна
ділянка передана в орендне
користування АВКТВТ «Здолбунівський
завод залізобетонних конструкцій».

Розміри та порядок плати за
використання земельних ресурсів, а
також відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку
визначено Законом України «Про плату
за землю».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
плату за землю» об'єктом плати за землю
є земельна ділянка, а також земельна
частка (пай), яка перебуває у власності
або користуванні, у тому числі на
умовах оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник земельної
ділянки, земельної частки (паю) і
землекористувач, у тому числі орендар.

Водночас, ч.1 ст. 6 Указу «Про спрощену
систему оподаткування, обліку і
звітності суб'єктів підприємницької
діяльності» від 03.07.1998 №727/98
встановлено, що суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником плати (податку)
за землю.

Відповідно до пункту 6 Постанови КМУ
від 16.03.2000 р. №507 «Про роз'яснення Указу
Президента України від 03.07.1998 р. №727/98»
суб'єкт малого підприємництва, який
згідно з абзацом п'ятим частини першої
статті 6 не є платником плати (податку)
за землю, звільняється від плати
(податку) за землю лише за земельні
ділянки, які використовуються ним для
провадження підприємницької
діяльності.

Системний аналіз наведених
нормативних положень у їх сукупності
дає підстави для висновку, що
законодавством встановлені дві
обов'язкові умови, за яких суб'єкт
підприємницької діяльності не є
платником плати (податку) за землю:
перебування на спрощеній системі
оподаткування зі сплатою єдиного
податку, про що отримано свідоцтво про
сплату єдиного податку та те, що
земельні ділянки, які є об'єктом плати
за землю, мають використовуватися для
провадження підприємницької
діяльності.

За наведених обставин, а також зважаючи
на той факт, що спірна земельна ділянка
позивача використовується у його
підприємницькій діяльності, шляхом
здавання в оренду, суд апеляційної
інстанції правомірно визначився із
тим, що висновок відповідача щодо
порушення вимог Закону України «Про
плату за землю» в частині несплати до
бюджету земельного податку за період з
23.10.2009 по 31.12.2009 та 2010 рік, є таким, що не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства.

При цьому суд апеляційної інстанції
правильно виходив з того відповідно до
вичерпного переліку умов, дотримання
яких є необхідним для застосування
спрощеної системи оподаткування,
встановлених ст. 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
суб'єкт малого підприємництва не
обмежується у виборі здійснюваних ним
видів діяльності лише тими, що
зазначені у свідоцтві про сплату
єдиного податку чи в будь-якому іншому
документі, а обмеження у застосуванні
спрощеної системи оподаткування
встановлюються тільки щодо певних
видів діяльності.

З огляду на викладене, суб'єкт малого
підприємництва має право займатися
будь-якими видами підприємницької
діяльності, окрім тих, що не можуть
здійснюватися з використанням
спрощеної системи оподаткування в силу
прямої законодавчої заборони, а
наявність певного рядка в заяві
суб'єкта малого підприємництва про
видачу свідоцтва про сплату єдиного
податку та зміст самого свідоцтва не
можуть слугувати такими обмеженнями.

Доводи касаційної скарги правильності
висновків суду апеляційної інстанції
не спростовують та не можуть бути
підставою для його скасування з
наведених в ній мотивів.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
відхилити, а постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 14.09.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Т.М.Шипуліна