Справа № 826/15280/14
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Мазур А.С.,
розглянувши у порядку скороченого
провадження адміністративну справу
за позовомадвоката ОСОБА_1до
Генеральної прокуратури
Українипровизнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання протиправною бездіяльності
Генеральної прокуратури України щодо
ненадання інформації на адвокатський
запит від 03.09.2014 року та просив
зобов'язати Генеральну прокуратуру
України у строк не пізніше п'яти днів з
дня набрання постави суду по справі
законної сили, надати йому інформацію
про здійснення в теперішній час
Головним слідчим управлінням ГПУ
досудового розслідування по
за ознаками злочину, передбаченого ч.3
ст. 365 КК України, чи є учасником
(стороною) зазначеного кримінального
провадження ОСОБА_2 і, якщо є, то яким
саме та з якого часу; чи здійснювалось
стосовно ОСОБА_2 повідомлення про
підозру у вчиненні кримінального
правопорушення у вищезазначеному
кримінальному провадженні і, якщо, так,
то коли та у вчиненні якого саме
кримінального правопорушення; якщо
досудове розслідування по зазначеному
кримінальному провадженню закінчено,
то коли та у якій формі.
В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 03.09.2014 року як
адвокат ОСОБА_2, звернувся до
Генеральної прокуратури України із
адвокатським запитом про надання
інформації, необхідної для надання
правової допомоги ОСОБА_2, щодо
внесеного 21.05.2014 до Єдиного реєстру
досудових розслідувань за фактом тиску
колишніми високо посадовцями, у тому
числі, колишнім Генеральним прокурорм
України ОСОБА_2 на Митрополита
Київського і всієї України Володимира
(Сабодана) з метою змусити його
відректись від займаної посади за
ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.
365 КК України. На адвокатський запит він
отримав відповідь від 08.09.2014 року про
відмову у наданні інформації з
посиланням на те, що ОСОБА_2
повідомлення про підозру не
оголошувалось, а тому підстави для
надання інформації немає.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
Позивач ОСОБА_1 з 11 травня 2005 року є
адвокатом та здійснює адвокатську
діяльність на підставах та в порядку,
передбаченому Законом України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»,
що підтверджується свідоцтвом про
право на заняття адвокатською
діяльністю № 1896 від 11 травня 2005 року,
виданим на підставі рішення Донецької
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 11 травня 2005 року № 49, а
також витягом з Єдиного реєстру
адвокатів України серія НОМЕР_1 від 29
3 вересня 2014 року позивач звернувся до
Генеральної прокуратури України із
адвокатським запитом про надання
інформації, необхідної йому, як
адвокату для надання правової допомоги
ОСОБА_2, щодо внесеного 21.05.2014 року до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань кримінального
колишніми високопосадовцями, у тому
числі колишнім Генеральним прокурором
України ОСОБА_2, на Митрополита
Київського і всієї України Володимира
(Сабодана) з метою змусити його
відректись від займаної посади за
ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.
08.09.2014 року на даний адвокатський запит
Генеральна прокуратура Україна надала
начальника третього слідчого відділу
Головного слідчого управління
Генеральної прокуратури України
Литвинюка О., у якій зазначається, що
відповідно до ст. 48 КПК України
захисник може бути залучений
безпосередньо підозрюваним,
обвинуваченим, їх законними
представниками, а також іншими особами
за проханням чи згодою підозрюваного,
обвинуваченого у кримінальному
провадженні. Оскільки у кримінальному
колишніми високопосадовцями держави
на Митрополита Київського і всієї
України Володимира (Сабодана) з метою
змусити його відмовитись від займаної
посади, ОСОБА_2 повідомлення про
підозру не оголошувалось, а тому
підстави для надання позивачу
інформації у даному кримінальному
провадженні відсутні.
Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 24 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність», адвокатська діяльність
здійснюється на принципах
верховенства права, законності,
незалежності, конфіденційності та
уникнення конфлікту інтересів. Надання
адвокату інформації та копій
документів, отриманих під час
здійснення кримінального провадження,
здійснюється в порядку, встановленому
кримінальним процесуальним законом.
Згідно вимог ч. 1 ст. 222 КПК України,
відомості досудового розслідування
можуть бути розголошені з дозволу
слідчого або прокурора у конкретному
кримінальному провадженні і в тому
обсязі, в якому вони визнають можливим.
Тобто, слідчий та прокурор самостійно
визначають які саме відомості та на
якій саме стадії досудового
розслідування підлягають
Таємниця досудового розслідування -
важлива умова встановлення істини, а в
багатьох випадках є передумовою
захисту сфери особистого життя людей,
які стали учасниками процесу.
Тому, забезпечення нерозголошення
даних кримінального провадження є як
однією з гарантій встановлення істини,
так і захисту прав і свобод людини.
Так, на конституційному рівні, у ст. 32
Основного Закону (Конституції України)
зазначено, що ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Конституцією України. Не допускається
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди, крім випадків,
визначених законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини. Керуючись
положеннями Конституції України, КПК, у
необхідних випадках, пов'язаних із
таємницею приватного життя осіб,
слідчий, прокурор попереджає учасників
кримінального провадження, яким стали
відомі відомості досудового
розслідування у зв'язку з участю в
ньому про їх обов'язок не розголошувати
такі відомості, а також роз'яснює
наслідки незаконного їх розголошення.
Інші відомості, крім таємниці
приватного життя, які не можна
розголошувати, визначаються особисто
слідчим, прокурором з урахуванням
інтересів досудового розслідування.
З метою недопущення розголошення
відомостей досудового розслідування
слідчий складає протокол попередження
про недопустимість розголошення
відомостей досудового розслідування, у
якому зазначає відомості про: правову
кваліфікацію кримінального
правопорушення із зазначенням статті
(частини статті) закону України про
кримінальну відповідальність;
процесуальний статус особи, прізвище,
ім'я, по батькові, дату народження,
місце проживання, яка попереджається;
характеристику технічних засобів
фіксації та носіїв інформації, які
застосовуються при проведенні
процесуальної дії, підписи осіб;
обставини, за яких особі стали відомі
відомості досудового розслідування;
спосіб ознайомлення, зауваження і
доповнення учасників процесуальної
дії; прізвище, ініціали, підписи осіб,
які ознайомлені з недопустимістю
розголошення відомостей досудового
У статті 387 КК передбачено кримінальну
відповідальність за розголошення без
дозволу прокурора, слідчого або особи,
яка провадила дізнання чи досудове
слідство, даних досудового слідства чи
дізнання особою, попередженою в
установленому законом порядку про
обов'язок не розголошувати такі дані, а
також за розголошення даних досудового
слідства або дізнання, вчинене суддею,
прокурором, слідчим, працівником
оперативно-розшукового органу
незалежно від того, чи брала ця особа
безпосередньо участь у досудовому
слідстві чи дізнанні, якщо розголошені
дані ганьблять людину, принижують її
Про нерозголошення даних досудового
розслідування слідчий, прокурор має
право попереджати будь-якого учасника
кримінального провадження на стадії
досудового розслідування, якому стали
відомі відомості у зв'язку з його
участю під час здійснення останнього.
Як вбачається з наявних матеріалів
справи, адвокат ОСОБА_1 при зверненні до
Генеральної прокуратури України із
запитом щодо отримання інформації, яка
є даними досудового розслідування по
кримінальній справі, не надав до такого
запиту відповідного, передбаченого
Законом, дозволу слідчого чи прокурора
по такій кримінальній справі на
отримання (розголошення) даних
досудового розслідування у
Так, прийняття рішення щодо
розголошення окремих відомостей
досудового розслідування є
відповідальним кроком особи, що
здійснює кримінальне провадження,
оскільки не можна повністю виключити
настання негативних наслідків такого
рішення. Тому, відповідне рішення з
даного приводу повинна приймати
конкретна особа - слідчий.

Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК, слідчий є
самостійним у своїй процесуальній
діяльності, але закон не визначає межі
такої самостійності, тобто не
встановлює чіткого переліку
процесуальних рішень, які слідчий має
право приймати самостійно і в разі
настання негативних наслідків нести за
це особисту відповідальність,
передбачену законом.

У законі (ч. 2 ст. 36 КПК) передбачено, що
прокурор здійснює нагляд за
додержанням законів у процесі
досудового розслідування у формі
процесуального керівництва. Отже,
прокурор здійснює одночасно дві
функції: нагляд за додержанням
законності і керівництво досудовим
розслідуванням, що здійснює слідчий.
Враховуючи це, рішення слідчого про
розголошення окремих відомостей, на
думку суду, має бути узгоджене з
прокурором.

З метою попередження розголошення
відомостей (даних) досудового
провадження важливе значення має
поняття і структура механізму
нерозголошення. Так, суд вважає, що
механізм недопустимості розголошення
даних кримінального судочинства - це
законодавчо санкціонований порядок
організації фактично і юридично
значимих дій уповноважених суб'єктів
обирати й застосовувати правові засоби
механізму кримінально-процесуального
забезпечення недопустимості
розголошення даних кримінального
судочинства з метою захисту досудового
розслідування розкривається через
окремі елементи.

Так, згідно структури механізму
кримінально-процесуального
забезпечення недопустимості
розголошення даних кримінального
судочинства, остання складається з
таких елементів: 1)
кримінально-процесуальні норми, які
регулюють відкритість і закритість
кримінального судочинства з метою
забезпечення недопустимості
розголошення даних у кримінальній
справі; 2) правовідносини, що
забезпечують реалізацію процесуальних
норм в сфері захисту конфіденційної
інформації; 3) правосвідомість, що
міститься у внутрішній потребі в
законослухняній поведінці у сфері
забезпечення недопустимості
розголошення даних у кримінальній
справі; 4) рішення, що визначають зміст
документів, які забезпечують
нерозголошення даних у кримінальній
справі; 5) юридична відповідальність за
порушення учасником кримінального
процесу обов'язку по нерозголошенню
даних у кримінальній справі.

Також, слід мати на увазі, що згідно зі
статтею 28 Закону України «Про
інформацію», за режимом доступу до
інформації, вона поділяється на
відкриту та з обмеженим доступом.
Інформація з обмеженим доступом за
своїм правовим режимом у свою чергу
поділяється на конфіденційну і таємну.
Конфіденційна інформація - це
відомості, які знаходяться у володінні,
користуванні або розпорядженні
окремих фізичних чи юридичних осіб і
поширюються за їх бажанням відповідно
до передбачених ними умов (ч. 2 ст. 30
Закону). До таємної інформації належить
інформація, що містить відомості, які
становлять державну та іншу
передбачену законом таємницю,
розголошення якої завдає шкоди особі,
суспільству і державі (ч. 7 ст. 30 Закону).
Така інформація є державною таємницею,
згідно «Зводу відомостей, що
становлять державну таємницю».

Отже, якщо дані досудового
розслідування відносяться до
категорії державної таємниці, то їх
розголошення навіть з дозволу слідчого
або прокурора буде незаконним. У цьому
контексті йдеться про поширення з
дозволу зазначених службових осіб лише
обмеженої інформації, яка на період
досудового розслідування відноситься
до категорії конфіденційної.

Обмеження доступу до інформації
здійснюється відповідно до Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» при дотриманні сукупності
таких вимог: 1) виключно в інтересах
національної безпеки, територіальної
цілісності або громадського порядку з
метою запобігання заворушенням чи
злочинам, для охорони здоров'я
населення, для захисту репутації або
прав інших людей, для запобігання
розголошенню інформації, одержаної
конфіденційно, або для підтримання
авторитету і неупередженості
правосуддя; 2) розголошення інформації
може завдати істотної шкоди цим
інтересам; 3) шкода від оприлюднення
такої інформації переважає суспільний
інтерес в її отриманні.

Також, кримінальна відповідальність
передбачена за розголошення без
дозволу прокурора, слідчого або особи,
яка провадила оперативно-розшукову
діяльність, даних
оперативно-розшукової діяльності або
досудового розслідування особою,
попередженою в установленому законом
порядку про обов'язок не розголошувати
такі дані (ч. 1 ст. 387 КК). Крім того,
згідно з частиною 2 ст. 387 КК,
передбачена кримінальна
відповідальність за розголошення
даних оперативно-розшукової
діяльності, досудового розслідування,
вчинене суддею, прокурором, слідчим,
працівником оперативно-розшукового
органу незалежно від того, чи приймала
ця особа безпосередню участь в
оперативно-розшуковій діяльності,
досудовому розслідуванні, якщо
розголошені дані ганьблять людину,
принижують її честь і гідність.

Статтею 24 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
визначено, що надання адвокату
інформації та копій документів,
одержаних під час здійснення
кримінального провадження,
здійснюється в порядку, встановленому
кримінальним процесуальним законом.

Отже, керуючись вимогами законодавства
України, з метою необхідності
збереження таємниці слідства,
враховуючи те, що у зазначеному
кримінальному провадженні адвокат
ОСОБА_1 не є стороною або учасником, а
також не має відповідного,
передбаченого законом, дозволу
слідчого або прокурора по певній
кримінальній справі на розголошення
відповідних даних досудового
розслідування, на адвокатський запит
від 03.09.2014 року Генеральною
прокуратурою України з посиланням на
вимоги кримінально-процесуального
закону було надано відповідь від 08.09.2014
року №17/1/3-32877-14 про неможливість
надання запитуваної інформації на час
розгляду запиту.

В даному випадку, це не означає що
позивач буде в подальшому позбавлений
права отримати запитувану ним
інформацію, що стосується
кримінального провадження, по якому
проводиться досудове розслідування,
після усунення обставин, що
перешкоджають наданню такої
інформації, тобто закінчення
досудового розслідування у
кримінальному провадженні №0000416.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
позивач подав суду лише копію ордеру
серії ДН №000б17077, однак договору про
надання правової допомоги №14051 від
14.05.2014 року, який став підставою для
видачі вказаного ордеру, позивач суду
не надав.

Таким чином, позивачем не було надано
суду допустимих доказів щодо
представництва адвокатом ОСОБА_1
інтересів його клієнта ОСОБА_2 у
кримінальному провадженні №0000416,
відомості з досудового розслідування
щодо якого позивач хоче отримати від
Генеральної прокуратури України.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з вищенаведеного суд також
зауважує, що правовідносини з приводу
отримання інформації, яка є даними
досудового розслідування по
кримінальній справі (а також
оскарження дій та бездіяльності
відповідних органів з приводу її
надання (не надання), розголошення (не
розголошення), регламентовані нормами
саме Кримінально-процесуального
кодексу України, що відповідно
виключає можливість вирішення таких
вимог в порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, наведені вище обставини та
вимоги закону підтверджують
правомірність дій Генеральної
прокуратури України з розгляду
адвокатського запиту ОСОБА_1 від 03.09.2014
року, що було вчинено відповідачем на
підставі, у спосіб та у межах
повноважень, визначених законами
України.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про те, що позивачем не
наведено обставин, які б свідчили про
обґрунтованість його вимог, а тому
позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167, 183-2, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена за
правилами, встановленими ч.8 ст.182-3,
ст.ст.185-187 КАС України.

Суддя
А.С. Мазур