Справа № 381/5289/13-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 381/5289/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника
відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С. Терещенко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Державної служби охорони Головного
управління МВС України в м. Києві на
постанову Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 27 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
Головного управління МВС України в м.
Києві, Управління державної служби
охорони Департаменту Державної служби
охорони при МВС України про оскарження
рішення від 04.08.2013 № 24/14-3267/АН, щодо
розгляду інформаційного запиту від
27.08.2013 в інтересах ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
Фастівського міськрайонного суду
Київської області із позовом до
Головного управління МВС України в м.
Києві, Управління державної служби
охорони Департаменту Державної служби
охорони при МВС України в якому, з
урахуванням уточнень, просив визнати
протиправними дії відповідача 1 щодо
відмови в наданні інформації на
інформаційний запит, зобов'язати його
здійснити перерахунок одноразової
грошової допомоги та стягнути
донараховані суму цієї допомоги разом
із моральною шкодою з відповідача 2.

Постановою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 27 червня 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано дії ГУ МВС України в м. Києві
Управління державної служби охорони
неправомірними щодо відмови в наданні
інформації, щодо інформаційного запиту
від 27.08.2013 та скасовано рішення ГУ МВС
України в м. Києві Управління державної
служби охорони від 04.08.2013 за № 24/14-3267/АН
на інформаційний запит від 27.08.2013, щодо
надання інформації відносно
проходження ОСОБА_6 в органах
внутрішніх справ неправомірними.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, який
з'явився в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.08.2013 представник за довіреністю
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернувся до ГУ України
в м. Києві Управління державної служби
охорони з інформаційним запитом в
якому просив надати письмову
інформацію стосовно проходження
ОСОБА_6 служби в органах внутрішніх
справ України.

Однак, листом ГУ України в м. Києві
Управління державної служби охорони
від 04.08.2013 № 24/14-3267/Ан позивачу було
відмовлено в наданні запитуваної
інформації.

Вказана відмова мотивована тим, що
положеннями довіреності від 22.03.2013,
зареєстрованої в реєстрі за № 537, що
була видана представнику ОСОБА_7 на
право представництва інтересів ОСОБА_6,
права доступу та отримання інформації,
що є публічною та стосується особи
ОСОБА_6, не передбачено.

Не погоджуючись із даною відмовою
відповідача у розгляді його
інформаційного запиту та надання
вичерпної відповіді на нього, позивач
звернувся до суду з вищевказаним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині, суд першої інстанції виходив з
того, що Управління Державної служби
охорони Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві є розпорядником інформації,
що була створена в процесі проходження
служби позивачем і знаходиться у
володінні вказаного суб'єкта владних
повноважень, який під час служби
позивача здійснював владні
управлінські функції по відношенню до
останнього.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
інформацію» від 02 жовтня 1992 року №
2657-ХІІ, кожен має право на інформацію,
що передбачає можливість вільного
одержання, використання, поширення,
зберігання та захисту інформації,
необхідної для реалізації своїх прав,
свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не
повинна порушувати громадські,
політичні, економічні, соціальні,
духовні, екологічні та інші права,
свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес,
визначає Закон України «Про доступ до
публічної інформації» від 13 січня
2011року № 2939-VІ (далі також - Закон №
2939-VІ).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VІ,
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.

Гарантії забезпечення права на доступ
до публічної інформації, визначені в
ст. 3 Закону № 2939-VІ, полягають у
обов'язку розпорядників інформації
надавати та оприлюднювати інформацію,
крім випадків, передбачених законом;
визначення розпорядником інформації
спеціальних структурних підрозділів
або посадових осіб, які організовують у
встановленому порядку доступ до
публічної інформації, якою він володіє;
максимальним спрощенням процедури
подання запиту та отримання
інформації; доступом до засідань
колегіальних суб'єктів владних
повноважень, крім випадків,
передбачених законодавством;
здійсненням парламентського,
громадського та державного контролю за
дотриманням прав на доступ до
публічної інформації; юридичною
відповідальністю за порушення
законодавства про доступ до публічної
інформації.

Доступ до інформації забезпечується
шляхом: надання інформації за запитами
на інформацію (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №
2939-VІ).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ
визначено, що розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
визнаються суб'єкти владних
повноважень - органи державної влади,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Водночас, частиною 3 статті 23 цього
Закону передбачено, що оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
розпорядників інформації до суду
здійснюється відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, спірним у даному випадку
постає питання віднесення Управління
Державної служби охорони Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві до
розпорядників публічної інформації.

Обговорюючи дане питання, колегія
суддів зважає на те, що зі змісту запиту
представника позивача, відмову щодо
надання відповіді на який оскаржує
позивач, слідує, що ним запитувалась
інформація з приводу періоду
проходження ним служби в органах
внутрішніх справ України, а саме: на
посадах в Управлінні Державної служби
охорони Головного управління МВС
України в м. Києві, а також щодо розміру
отримуваного ним заробітку, підстав
звільнення та щодо отриманої разової
грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
не може бути обмежено доступ до
інформації про розпорядження
бюджетними коштами, володіння,
користування чи розпорядження
державним, комунальним майном, у тому
числі до копій відповідних документів,
умови отримання цих коштів чи майна,
прізвища, імена, по батькові фізичних
осіб та найменування юридичних осіб,
які отримали ці кошти або майно. При
дотриманні вимог, передбачених
частиною другою цієї статті, зазначене
положення не поширюється на випадки,
коли оприлюднення або надання такої
інформації може завдати шкоди
інтересам національної безпеки,
оборони, розслідуванню чи запобіганню
злочину.

Так, згідно частини другої статті 6
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», обмеження
доступу до інформації здійснюється
відповідно до закону при дотриманні
сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати
істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої
інформації переважає суспільний
інтерес в її отриманні.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач проходив службу в названому
управлінні, тобто в адресата його
запиту, що, зокрема, випливає із наданої
йому останнім відповіді на повторно
направлений запит, копія якої наявна в
матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що Управління Державної
служби охорони Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві являється розпорядником
інформації, що була створена в процесі
проходження служби позивачем та
знаходиться у володінні названого
суб'єкта владних повноважень, який під
час служби позивача здійснював владні
управлінські функції по відношенню до
останнього.

Та обставина, що цей відповідач є
суб'єктом охоронної діяльності і
державною госпрозрахунковою
установою, створеною з метою захисту
майна та громадян, фінансування якої
здійснюється та залежить від укладених
договорів, не спростовує його
відношення до розпорядників публічної
інформації стосовно позивача.

Зазначену обставину фактично визнано
Управлінням Державної служби охорони
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
яке, як вбачається з матеріалів справи,
зрештою надало позивачу запитувану ним
інформацію за іншим, аніж оскаржуваний
останнім, запитом.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_6 та визнання
неправомірними дій відповідача щодо
відмови в наданні інформації, щодо
інформаційного запиту від 27.08.2013 та
скасування рішення ГУ МВС України в м.
Києві Управління державної служби
охорони від 04.08.2013 за № 24/14-3267/АН на
інформаційний запит від 27.08.2013, щодо
надання інформації відносно
проходження ОСОБА_6 в органах
внутрішніх справ.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Державної служби охорони Головного
управління МВС України в м. Києві на
постанову Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 27 червня 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 27 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 28.11.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.