Справа № 826/11631/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу представника Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
Килівника Руслана Сергійовича на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Константер Груп» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Константер Груп»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що вважає дії
відповідача при здійсненні заходів,
скерованих на проведення зустрічної
звірки, такими, що не відповідають
імперативним приписам податкового
законодавства України, оскільки
відповідачем порушено процедуру
проведення зустрічних звірок; а
висновки, викладені в акті
№1675/26-59-22-08/39150925, на думку позивача, є
такими, що не відповідають фактичним
обставинам справи, що призводить до
порушення прав та законних інтересів
позивача як суб'єкта господарювання.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
серпня 2014 року задоволено вказаний
позов. Визнано протиправними дії
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва
Головного управління Міністерства
податків і зборів України у місті
Києві, щодо проведення зустрічної
звірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Константер Груп», на
підставі якої було складено акт від
24.07.2014 року № 1675/26-59-22-08/39150925. Визнано
протиправними дії Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва
Головного управління Міністерства
податків і зборів України у місті Києві
щодо внесення до бази даних
«Податковий блок» інформації на
підставі акту про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Константер Груп»
від 24.07.2014 року № 1675/26-59-22-08/39150925.
Зобов'язано Державну податкову
інспекцію у Шевченківському районі
міста Києва Головного управління
Міністерства податків і зборів України
у місті Києві відновити в електронній
базі даних «Податковий блок» суми
податкового кредиту та суми податкових
зобов'язань, які Товариство з обмеженою
відповідальністю «Константер Груп»
включило до податкових декларацій з
податку на додану вартість.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
Килівник Руслан Сергійович подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні
даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем було
здійснено заходи щодо проведення
зустрічної звірки ТОВ «Константер
Груп» щодо підтвердження
господарських із платниками
податків за період з 01.06.2014
року по 30.06.2014 року, за результатами
чого складено акт «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Константер Груп» від 24.07.2014 року №
1675/26-59-22-08/39150925.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача та зазначеним актом,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Пунктом 73.5 статті 73 Податкового
кодексу України визначено, що з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків.

Зустрічною звіркою вважається
співставлення даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. За
результатами зустрічних звірок
складається довідка, яка надається
суб'єкту господарювання у десятиденний
термін.

Згідно п. 3.1 Методичних рекомендацій
щодо організації та проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
наказом ДПА України від 22.04.2011 року № 236,
з метою проведення зустрічної звірки
орган ДПС, що ініціює проведення такої
звірки надсилає органу ДПС, на обліку в
якому перебуває суб'єкт
господарювання, запит про проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, отриманий органом ДПС -
виконавцем запит реєструється як
вхідна кореспонденція у загальному
порядку.

Відповідно до абз. 4 п. 3.2 Методичних
рекомендацій у разі відсутності в
органі ДПС - виконавця запитуваної
інформації та її документального
підтвердження, такий орган протягом 2-х
робочих днів з дня отримання запиту
надсилає завірений печаткою Запит про
надання інформації та її
документального підтвердження
суб'єкту господарювання за його
адресою (місцезнаходженням, податковою
адресою) рекомендованим листом з
повідомленням про вручення чи особисто
вручає суб'єкту господарювання або
його законному (уповноваженому)
представникові під розписку. Такий
запит реєструється як вихідна
кореспонденція у загальному порядку.

Пунктом 73.5 статті 73 Податкового
кодексу України визначено, що
зустрічні звірки не є перевірками і
проводяться в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Підстави, строки та процедура
проведення зустрічних звірок
передбачено Порядком проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2010 року № 1232.

Згідно з п. 2 Порядку зустрічні звірки
проводяться у суб'єктів
господарювання, щодо здійснення
операцій з якими під час перевірки
платника податків та зборів виникають
сумніви стосовно факту здійснення
таких операцій або якщо існують
розбіжності задекларованих у
деклараціях з податку на додану
вартість показників податкового
кредиту та податкових зобов'язань.

Пункт 3 Порядку визначає, що з метою
проведення зустрічної звірки орган
державної податкової служби
(ініціатор) надсилає органу державної
податкової служби (виконавцю), на
обліку в якому перебуває суб'єкт
господарювання, запит про проведення
зустрічної звірки для підтвердження
отриманих від платника податків та
зборів даних.

Зустрічна звірка може бути проведена
органом державної податкової служби
(ініціатором) самостійно у разі, коли
суб'єкт господарювання перебуває на
обліку в тому ж органі державної
податкової служби, в якому перебуває
платник податків, або в межах одного
населеного пункту.

Пунктом 4 вказаного Порядку
передбачено, що орган державної
податкової служби (виконавець), який
проводить зустрічну звірку, складає
довідку за наявності інформації, для
отримання якої надіслано запит органом
державної податкової служби
(ініціатором), та її документального
підтвердження. У разі відсутності
запитуваної органом державної
податкової служби (ініціатором)
інформації орган державної податкової
служби (виконавець) надсилає завірений
печаткою запит про подання інформації
та її документального підтвердження
суб'єкту господарювання за його
адресою (місцезнаходженням, податковою
адресою) рекомендованим листом з
повідомленням про вручення чи особисто
вручає суб'єкту господарювання або
його законному чи уповноваженому
представникові під розписку.

Зі змісту зазначених правових приписів
вбачається, що підставою для
проведення зустрічної звірки є запит
іншого податкового органу про
проведення зустрічної звірки для
підтвердження отриманих від платника
податків та зборів даних. У разі
відсутності у податкового органу
інформації, необхідної для проведення
зустрічної звірки та оформлення її
результатів такий орган зобов'язаний
направити суб'єкту господарювання
письмовий запит про подання пояснень
та їх документального підтвердження.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що в акті не зазначено, що
відповідач направляв запити про
проведення зустрічної звірки поштою на
юридичну адресу позивача.

Відповідачем не надано доказів
виконання імперативних приписів
Податкового кодексу України та Порядку
проведення органами державної
податкової служби звірок щодо
інформування позивача про
необхідність подання інформації та її
документального підтвердження та
самої процедури проведення зустрічної
звірки.

Згідно пункту 45.2 статті 45 Податкового
кодексу України податковою адресою
юридичної особи (відокремленого
підрозділу юридичної особи) є
місцезнаходження такої юридичної
особи, відомості про що містяться у
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, не були до нього внесені, вони
не можуть бути використані в спорі з
третьою особою, крім випадків, коли
третя особа знала або могла знати ці
відомості (ч. 3 ст. 18 Закону).

Судом першої інстанції було
встановлено, що доказів внесення до
Єдиного державного реєстру інформації
про відсутність ТОВ «Константер Груп»
за його місцезнаходженням
відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про безпідставність та
документальне не підтвердження
доводів відповідача про відсутність
позивача за його місцезнаходженням.

Водночас, згідно п. 73.5 Податкового
кодексу України та п. 1 Порядку № 1232
зустрічна звірка полягає у зіставленні
даних первинних бухгалтерських та
інших документів суб'єкта
господарювання, що здійснюється
органами державної податкової служби,
з метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій і розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків.

Отже, метою проведення зустрічної
звірки є виключно співставлення даних
первинних бухгалтерських документів
одного платника податків з іншим.

В силу п. 3 Порядку № 1232 зустрічна
звірка може бути проведена органом
державної податкової служби
(ініціатором) самостійно лише у разі,
коли суб'єкт господарювання, дані якого
підлягають звірці, перебуває на обліку
в тому ж органі державної податкової
служби, в якому перебуває інший платник
податків. В інших випадках зустрічна
звірка проводиться на підставі запитів
інших органів державної податкової
служби (ініціаторів) на проведення
зустрічної звірки. Однак, відповідачем
не надано доказів вручення/надіслання
такого запиту позивачу перед
проведенням зустрічної звірки.

Вищевикладене свідчить про
відсутність підстав для проведення
зустрічної звірки.

Відповідно до пп. 6, 7 Порядку проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженого
Постанови Кабінету Міністрів України
від 27.12.2010 року № 1232, у разі отримання
від суб'єкта господарювання
інформації, визначеної у запиті, та її
документального підтвердження
(протягом одного місяця з дня, що настає
за днем надходження суб'єкту
господарювання запиту) орган державної
податкової служби проводить зустрічну
звірку. За результатами проведеної
зустрічної звірки складається довідка,
яка підписується суб'єктом
господарювання (законним чи
уповноваженим представником) і
посадовими особами органу державної
податкової служби та особисто
вручається суб'єкту господарювання або
його законному чи уповноваженому
представникові під розписку або
надсилається суб'єкту господарювання
за його адресою (місцезнаходженням,
податковою адресою) рекомендованим
листом із повідомленням про вручення.

Згідно п. 4.4 Методичних рекомендацій у
разі встановлення фактів, що не дають
змогу провести зустрічну звірку
суб'єкта господарювання, зокрема у
зв'язку із зняттям з обліку,
встановленням відсутності суб'єкта
господарювання та/або його посадових
осіб за місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання.

За змістом акту про неможливість
проведення зустрічної звірки
відповідачем під час складення
вказаного акту не здійснювалося
співставлення бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання.

В акті про неможливість проведення
зустрічної звірки викладені висновки з
приводу обставин здійснення ТОВ
«Константер Груп» господарської
діяльності, що свідчать про те, що
відповідачем під час здійснення
заходів з метою проведення зустрічної
звірки позивача фактично вчинено дії
по проведенню документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача, за результатами якої і
складено акт про неможливість
проведення зустрічної звірки.

Разом з тим, зі змісту акту вбачається,
що відповідач дійшов до висновку про
те, що правочини укладені між позивачем
та контрагентами не спричинили
реального настання юридичних
наслідків.

Колегія суддів погоджується з
критичним сприйняттям судом першої
інстанції таких висновків відповідача,
з огляду про наступне.

При встановленні факту здійснення
господарської операції дослідженню
підлягають усі первинні документи, які
належать складати залежно від певного
виду господарської операції - договори,
акти виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.
Перевірці підлягають фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, зокрема: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі засобів для
перевезення, приміщень для зберігання
товарів тощо, можливість здійснення
операцій з відповідною кількістю
певного товару у відповідності строки
з урахуванням терміну його
придатності, доступності на ринку тощо;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем не
досліджувалась первинна документація
позивача, а відтак доводи відповідача
щодо нереальності операцій є
необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 Цивільного
кодексу України фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

Згідно ч. 1 статті 204 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України) правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаним судом недійсним
(презумпція правомірності).

Таким чином, головною підставою
вважати правочин нікчемним являється
її недійсність, встановлена законом.

Правова позиція по даному питанню
висловлена у постанові Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року, за змістом якої вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду у разі наявності
відповідної суперечки. Такий позов
може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається ні нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися па
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину і
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
Україні вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемною правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину.

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства посилаючись на їх
нікчемність.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем не
прийнято до увагу принцип презумпції
правомірності правочину, визначеного
на законодавчому рівні ст. 204 ЦК
України.

Крім того, в силу положень ч. 3 ст. 228
Цивільного кодексу України питання
недійсності правочину у разі
недодержання вимоги щодо його
відповідності інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам
вирішується виключно судом.

Відповідного рішення суду про визнання
недійсними правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентами,
матеріали справи не містять.

Податковим кодексом України на
податкові органи не покладено функцій
з контролю за дотриманням платниками
податків цивільного законодавства та
визнання договорів нікчемними, а отже
такі висновки відповідача є такими, що
виходять за межі повноважень
податкових органів, а відтак є
протиправними.

Крім того, в п. 1.3 Методичних
рекомендацій № 165 визначено, що під час
реалізації Методичних рекомендацій
використовуються такі програмні
продукти: підсистеми інформаційної
системи «Податковий блок» -
«Реєстрація ПП», «Обробка податкової
звітності та платежів», «Податковий
аудит», «Аналітична система», «Облік
платежів»; єдиний реєстр податкових
накладних; АРМ «Митниця»; підсистема
«Реєстрація та облік РРО та книг обліку
розрахункових операцій АІС «Реєстри
платників податків».

Єдина система «Податковий блок» та її
підсистеми є програмними продуктами,
створеними для використання органами
Державної податкової служби для
обробки зібраної інформації в
автоматичному режимі.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва було внесено зміни до
системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів бази даних АІС
«Податковий блок» співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту на підставі акту
№1675/26-59-22-08/39150925.

З урахуванням того, що висновки акту
№1675/26-59-22-08/39150925 не можуть бути
підставою для внесення змін до
податкової звітності, з огляду на
помилковість викладених у ньому
висновків, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що дії відповідача
щодо внесення інформації, відображеної
в акті до автоматизованої системи є
протиправними.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про протиправність дій
відповідача та про наявність підстав
для задоволення даного позову.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
Килівника Руслана Сергійовича -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 26 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.