Справа № 826/18331/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 УХВАЛА
27 листопада 2014 року м.
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Катющенко В.П.,
розглянувши позовну заяву і додані до
неї матеріали ОСОБА_1 до Шполянської
районної у Черкаській області
державної адміністрації, Кабінету
Міністрів України про визнання дій та
бездіяльності протиправними, -
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Шполянської районної у
Черкаській області державної
адміністрації, Кабінету Міністрів
України, в якому просить суд:
- визнати дії Шполянської районної у
Черкаській області державної
адміністрації, які виразилися в
організації і проведенні засідання
комісії з питань захисту прав дитини
щодо доцільності проживання дитини з
матір'ю, за результатами якого складено
висновок від 07.10.2014 № 414/01-11 із
визначенням доцільності проживання
дитини з матір'ю протиправними;
- визнати дії Шполянської районної у
Черкаській області державної
адміністрації, які виразилися у
складанні і виготовленні висновку від
07.10.2014 № 414/01-11 із визначенням
доцільності проживання дитини з
матір'ю протиправними;
- визнати бездіяльність Кабінету
Міністрів України, яка виразилась у
нездійсненні контролю за
забезпеченням прав і свобод людини та
громадянина, охорони дитинства з боку
Шполянської районної у Черкаській
області державної адміністрації
Відповідно до пункту 6 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує,
зокрема, чи немає підстав для
повернення позовної заяви, залишення
її без розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом.
Завданням адміністративного
судочинства згідно частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності (п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України).
Згідно із визначенням, наведеним у
пункті 9 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідач у справі адміністративної
юрисдикції - суб'єкт владних
повноважень, а у випадках, передбачених
законом, й інші особи, до яких звернена
Відтак, обов'язковою ознакою
публічно-правового спору, що підлягає
розгляду судом в порядку
адміністративного судочинства є
підпорядкованість одного учасника
публічно-правових відносин іншому -
суб'єкту владних повноважень та участь
у публічно-правовому спорі з однієї
сторони суб'єкта, наділеного владними
повноваженнями, який здійснює владні
управлінські функції, при цьому ці
функції та повноваження повинні
здійснюватись цим суб'єктом саме у тих
правовідносинах, у яких виник спір. При
цьому, до юрисдикції адміністративних
судів віднесені тільки ті
публічно-правові спори, які виникають у
зв'язку зі здійсненням суб'єктами
владних повноважень віднесених до їх
компетенції владних управлінських
функцій, а не взагалі всіх функцій, які
виконують суб'єкти владних
Відповідно до вимог частини другої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
Частиною другою статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.
Відповідно до пункту 1 Типового
положення про комісію з питань захисту
прав дитини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. № 866, комісія з питань
захисту прав дитини (далі - комісія) є
консультативно-дорадчим органом, що
утворюється головою районної, районної
у мм. Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчого органу
міської, районної у місті ради.
Відповідно до пункту 3 зазначеного
Положення основним завданням комісії є
сприяння забезпеченню реалізації прав
дитини на життя, охорону здоров'я,
освіту, соціальний захист, сімейне
виховання та всебічний розвиток.
Згідно підпункту 2 пункту 4 вказаного
Положення комісія відповідно до
покладених на неї завдань розглядає
питання, у тому числі спірні, які
потребують колегіального вирішення,
зокрема, вирішення спорів між батьками
щодо визначення місця проживання
Як вбачається з висновку щодо
доцільності проживання малолітньої
ОСОБА_2 з матір'ю ОСОБА_3 від 07.10.2014 №
414/01-11, останній складено Комісією з
питань захисту прав дітей Шполянської
районної у Черкаській області
державної адміністрації у зв'язку з
розглядом цивільної справи
Солом'янським районним судом міста
Києва за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа - Служба у справах дітей
Шполянської районної у Черкаській
області державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини.
Згідно статті 19 Сімейного кодексу
України визначено, що при розгляді
судом спорів щодо участі одного з
батьків у вихованні дитини, місця
проживання дитини, позбавлення та
поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи (частина 5 статті 19
Сімейного кодексу України). При
розгляді сімейних спорів обов'язковими
є наявність письмового висновку
органів опіки і піклування та їхня
участь у судовому засіданні. Складання
зазначених висновків і участь у
судових засіданнях покладено на
відділи й управління освіти районних,
районних у містах Києві та Севастополі
державних адміністрацій і виконавчих
комітетів міських чи районних у містах
рад.

Тобто з наведеного слідує, що
оскаржуваний висновок в даному випадку
не є рішенням суб'єкта владних
повноважень у сфері управлінської
діяльності, а є одним із доказів у
цивільній справі, оцінка якому може
бути надана під час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 04.09.2013 у справі № К/9991/89955/11,
від 14.11.2013 у справі №
К/9991/31562/12.

При цьому, як вбачається з доданого до
позовної заяви рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 09.10.2014 у
справі № 760/6437/14-ц за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах
дітей Шполянської районної у
Черкаській області державної
адміністрації про визначення місця
проживання дитини зазначеним судом
надано оцінку як самому висновку, так і
діям відповідача при складанні такого
висновку.

Зокрема, зазначений суд не прийняв до
уваги та оцінив критично як неналежний
та недопустимий доказ висновок від
07.10.2014 № 414/01-11 Шполянської районної
державної адміністрації Черкаської
області з рекомендацією визначення
місця проживання малолітньої ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю, оскільки служба
у справах дітей Шполянської районної у
Черкаській області державної
адміністрації не мала право
виготовляти висновок про визначення
місця проживання ОСОБА_2, так як остання
фактично не проживала в межах
компетенції служби у справах дітей
Шполянської районної у Черкаській
області державної адміністрації.

Також судом зазначено, що вказаною вище
службою всупереч пункту 72 постанови
Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №
866 не повідомлено та не запрошено
батька ОСОБА_1, його позбавлено права
подати документи, не обстежено
матеріально-побутові умови за місцем
його проживання, не вислухано думку
дитини. Тобто, фактично службою у
справах дітей Шполянської районної
державної адміністрації Черкаської
області рішення на користь матері
прийнято виключно на підставі
документів, які вона сама і надала.
Такий висновок служби у справах дітей
на думку суду є необґрунтованим,
суперечить інтересам дитини з
урахуванням рівних прав та обов'язків
матері та батька щодо дитини.

В обґрунтування даного позову позивач
і посилається на обставини,
встановлені рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 09.10.2014 у
справі № 760/6437/14-ц.

Відповідно до статті 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частиною першою статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено компетенцію судів щодо
розгляду цивільних справ. Так, згаданою
статтею передбачено, що суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Сімейний кодекс України регулює
сімейні особисті немайнові та майнові
відносини між подружжям, між батьками
та дітьми, усиновлювачами та
усиновленими, між матір'ю та батьком
дитини щодо її виховання, розвитку та
утримання (частина 1 статті 2).

Спірні правовідносини, які виникли між
позивачем та відповідачем, не містять
ознак публічності, оскільки рішенням
відповідача зачіпаються права
позивача в сфері приватних (сімейних)
правовідносин, захист яких, в силу
приписів частини 1 статті 15 ЦПК України,
віднесений до компетенції місцевого
суду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, згідно пункту 29 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013
року "Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ" рішення
державних адміністрацій районів,
районних державних адміністрацій у
місті Києві та Севастополі, виконавчих
комітетів районних у містах, сільських,
селищних рад про встановлення опіки та
піклування над дітьми стосується
відносин, що регулюються цивільним
(глава 6 ЦК) та сімейним (глава 19 СК)
законодавством, і не належать до сфери
публічно-правових відносин. Тому
вимоги заінтересованих осіб про
визнання таких рішень незаконними або
визнання незаконними дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб (стаття 18 СК) є спорами
про захист прав і інтересів і
відповідно до статті 15 ЦПК
розглядаються в порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача до
Шполянської районної у Черкаській
області державної адміністрації у
частині визнання протиправними дій
Шполянської районної у Черкаській
області державної адміністрації, які
виразилися в організації і проведенні
засідання комісії з питань захисту
прав дитини щодо доцільності
проживання дитини з матір'ю, за
результатами якого складено висновок
від 07.10.2014 № 414/01-11 із визначенням
доцільності проживання дитини з
матір'ю та у частині дій Шполянської
районної у Черкаській області
державної адміністрації, які
виразилися у складанні і виготовленні
висновку від 07.10.2014 № 414/01-11 із
визначенням доцільності проживання
дитини з матір'ю не належить розглядати
за правилами Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки характер спірних
правовідносин є цивільно-правовим і не
має ознак публічно-правового спору.

З огляду на викладене, суд не вбачає
підстав для відкриття провадження у
справі у цій частині позовних вимог,
оскільки заявлені вимоги не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 109 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно частини 5 статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
повторне звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

Відповідно до частини шостої статті 109
Кодексу адміністративного судочинства
України суд роз'яснює позивачеві, що
даний спір відноситься до юрисдикції
місцевого загального суду в порядку
цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
109, 160, 165 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті
провадження в адміністративній справі
у частині позовних вимог до
Шполянської районної у Черкаській
області державної адміністрації щодо
визнання протиправним дій Шполянської
районної у Черкаській області
державної адміністрації, які
виразилися в організації і проведенні
засідання комісії з питань захисту
прав дитини щодо доцільності
проживання дитини з матір'ю, за
результатами якого складно висновок
від 07.10.2014 № 414/01-11 із визначенням
доцільності проживання дитини з
матір'ю та у частині дій Шполянської
районної у Черкаській області
державної адміністрації, які
виразилися у складанні і виготовленні
висновку від 07.10.2014 № 414/01-11 із
визначенням доцільності проживання
дитини з матір'ю.

Копію ухвали про відмову у відкритті
провадження в адміністративній справі
невідкладно надіслати особі, яка
подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції у порядку та
строки, встановлені ст. ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.П.
Катющенко