Справа № 803/2099/14
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року Справа № 803/2099/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання
Брудовській Н. В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Потапчука Л.
М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Державної
міграційної служби України у
Волинській області, Старовижівського
районного сектору управління
державної міграційної служби України у
Волинській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області,
Старовижівського районного сектору
управління державної міграційної
служби України у Волинській області
про визнання дій та бездіяльності
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області
неправомірними, незаконним рішення
Старовижівського районного сектору
управління державної міграційної
служби України у Волинській області
від 04.09.2014 року та зобов'язання
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області
надати дозвіл на імміграцію в Україну.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Старовижівським районним сектором
управління державної міграційної
служби України у Волинській області
неправомірно було відмовлено в
оформленні дозволу на імміграцію в
Україну, оскільки відповідно до
Порядку провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію й
поданнями про його скасування і
виконання прийнятих рішень такі
рішення приймаються виключно
територіальними органами ДМС.

У судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
з підстав, наведених у позовній заяві,
та просили позов задовольнити
повністю.

Відповідач Управління Державної
міграційної служби України у
Волинській області у письмових
запереченнях позовних вимог не визнав,
посилаючись на те, що позивачу
правомірно було відмовлено в
оформленні дозволу на імміграцію в
Україну, оскільки відповідно до
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 11 червня 2014 року № 571-р «Про
встановлення квоти імміграції на 2014
рік» для вказаної категорії
іммігрантів встановлена квота - 15 осіб,
яка станом на 01 серпня 2014 року є
вичерпною.

У судовому засіданні представник
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області
просив у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Відповідач Старовижівський районний
сектор управління державної
міграційної служби України у
Волинській області у судове засідання
свого представника не направив, хоча
належним чином був повідомлений про
розгляд справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши подані суду письмові
докази, суд дійшов висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою Російської
Федерації, з 06.07.1990 року перебуває у
шлюбі з ОСОБА_7, що підтверджується
копією паспорта ОСОБА_1 № НОМЕР_1,
копією свідоцтва про шлюб від 06.07.1990
року.

17 листопада 2010 року позивач разом з
чоловіком ОСОБА_7 знялась з
реєстраційного обліку в м. Бакал
Саткінського району Челябінської
області Російської Федерації та
переїхала до села Нова Вижва
Старовижівського району Волинської
області з метою отримання дозволу на
постійне місце проживання для
здійснення догляду та піклування за
матір'ю чоловіка інваліда першої групи
загального захворювання ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначені обставини
підтверджуються копією паспорта
позивача, копією паспорта ОСОБА_7,
копією паспорта ОСОБА_8, копією довідки
МСЕК № 037640, наявними в матеріалах
справи.

20 квітня 2012 року Управлінням у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Управління МВС України у
Волинській області було надано дозвіл
ОСОБА_7 на імміграцію в Україну та
посвідку на постійне проживання.

29 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
завідувача Старовижівського районного
сектору Управління державної
міграційної служби країни у Волинській
області із заявою про надання дозволу
на імміграцію в Україну.

Листом від 04 вересня 2014 року № 457
Старовижівський районний сектор
Управління державної міграційної
служби України у Волинській області
повідомив позивача про те, що
відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4
Закону України «Про імміграцію» вона
має право отримати дозвіл на
імміграцію в Україну, оскільки є
дружиною іммігранта, однак відмовив в
оформленні дозволу на імміграцію в
Україну, у зв'язку з тим, що згідно
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 11 червня 2014 року № 571-р «Про
встановлення квоти імміграції на 2014
рік» для вказаної категорії
іммігрантів встановлена квота - 15 осіб,
яка станом на 01 серпня 2014 року є
вичерпною.

Не погоджуючись з діями
Старовижівського районного сектору
Управління державної міграційної
служби України у Волинській області
щодо відмови в оформленні дозволу на
імміграцію в Україну, позивач
звернулася до суду.

Правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні, і порядок вирішення питань,
пов'язаних з їх в'їздом в Україну та
виїздом з України регулюється Законом
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства».

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» іноземці та особи
без громадянства можуть відповідно до
Закону України «Про імміграцію»
іммігрувати в Україну на постійне
проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства
визначається Законом України «Про
імміграцію».

Статтею 1 Закону України «Про
імміграцію» передбачено, що імміграція
- це прибуття в Україну чи залишення в
Україні у встановленому законом
порядку іноземців та осіб без
громадянства на постійне проживання;
іммігрант - іноземець чи особа без
громадянства, який отримав дозвіл на
імміграцію і прибув в Україну на
постійне проживання, або, перебуваючи в
Україні на законних підставах, отримав
дозвіл на імміграцію і залишився в
Україні на постійне проживання.

Пунктом 6 частини 2 статті 4 Закону
України «Про імміграцію» передбачено,
що квота імміграції встановлюється
Кабінетом Міністрів України у
визначеному ним порядку по категоріях
іммігрантів: діячі науки та культури,
імміграція яких відповідає інтересам
України; висококваліфіковані
спеціалісти і робітники, гостра
потреба в яких є відчутною для
економіки України; особи, які здійснили
іноземну інвестицію в економіку
України іноземною конвертованою
валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч
доларів США, зареєстровану у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України; особи, які є повнорідними
братом чи сестрою, дідом чи бабою,
онуком чи онукою громадян України;
особи, які раніше перебували в
громадянстві України; батьки, чоловік
(дружина) іммігранта та його
неповнолітні діти; особи, які
безперервно проживали на території
України протягом трьох років з дня
встановлення їм статусу особи, яка
постраждала від торгівлі людьми

Отже, оскільки чоловік позивача ОСОБА_7
є іммігрантом, то відповідно до пункту 6
частини 2 статті 4 Закону України «Про
імміграцію» ОСОБА_1 має право на
отримання дозволу на імміграцію в
Україні.

Порядок надання дозволу на імміграцію
в Україну на постійне проживання та
перелік документів, необхідних для
отримання такого дозволу визначено
статтею 9 Закону України «Про
імміграцію».

Зокрема, пунктом 5 статті 9 Закону
України «Про імміграцію» встановлено
перелік документів необхідних для
надання дозволу на імміграцію, а саме:
три фотокартки; копія документа, що
посвідчує особу; документ про місце
проживання особи; відомості про склад
сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо
особа, яка подає заяву, перебуває в
шлюбі); документ про те, що особа не є
хворою на хронічний алкоголізм,
токсикоманію, наркоманію або
інфекційні захворювання, перелік яких
визначено центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я.

З метою реалізації положень Закону
України «Про імміграцію» Кабінетом
Міністрів України 26 грудня 2002 року
винесено постанову № 1983, якою
затверджено Порядок провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію й поданнями про його
скасування і виконання прийнятих
рішень (далі - Порядок ). Цей Порядок
визначає процедуру провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію в Україну іноземцям та
особам без громадянства, поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, а також повноваження
центральних органів виконавчої влади
України, підпорядкованих їм органів,
які забезпечують виконання
законодавства про імміграцію.

Відповідно до пункту 10 Порядку заяви
про надання дозволу на імміграцію
подаються до територіальних
підрозділів за місцем проживання -
особами, які тимчасово перебувають в
Україні на законних підставах.

Порядок подання заяви про отримання
дозволу на імміграцію, перелік
необхідних документів та порядок їх
розгляду, крім статті 9 Закону України
«Про імміграцію», визначені пунктами
11-14 Порядку.

Пунктом 11 Порядку передбачено, що для
отримання дозволу на імміграцію разом
із заявою встановленого ДМС за
погодженням з МЗС зразка подаються:
копія документа, що посвідчує особу
(підтверджує громадянство (підданство)
чи статус особи без громадянства); три
фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;
документ про місце проживання (в
Україні та за кордоном); документально
підтверджені відомості про склад сім'ї
(копії свідоцтва про народження,
свідоцтва про шлюб, документів про
усиновлення, встановлення опіки чи
піклування тощо); документ, виданий
лікувально-профілактичним закладом
про відсутність у заявника хвороб,
зазначених у пункті 5 частини п'ятої
статті 9 Закону України «Про
імміграцію»; довідка, видана
компетентним органом держави
попереднього проживання або її
дипломатичним представництвом чи
консульською установою в Україні, про
відсутність судимості; квитанція про
сплату державного мита або
консульського збору, якщо за дії,
пов'язані з наданням дозволу на
імміграцію, законодавством
передбачена їх сплата, або документ,
який підтверджує наявність пільг щодо
сплати.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується представником
відповідача у судовому засіданні,
позивачем було подано до
Старовижівського районного сектору
Управління державної міграційної
служби України у Волинській області
разом із заявою від 29 серпня 2014 року усі
необхідні документи, передбачені
статтею 9 Закону України «Про
імміграцію» та Порядком, для отримання
дозволу на імміграцію.

Відповідно до пункту 12 Порядку
територіальні підрозділи за місцем
проживання, до яких подано заяви про
надання дозволу на імміграцію:
формують справи, перевіряють підстави,
законність перебування в Україні
іммігрантів, справжність поданих
документів та відповідність їх
оформлення вимогам законодавства, у
разі потреби погоджують це питання з
органами місцевого самоврядування, у
межах своєї компетенції з'ясовують
питання щодо наявності чи відсутності
підстав для відмови у наданні дозволу
на імміграцію; надсилають у місячний
термін разом з матеріалами справи
інформацію про результати їх розгляду
територіальним органам або
підрозділам (відповідно до категорії
іммігрантів). Справи, прийняття рішення
за якими належить до компетенції ДМС чи
територіальних органів, надсилаються
територіальним органам, в інших
випадках - територіальним підрозділам;
здійснюють провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію, якщо
таке провадження належить до їх
компетенції.

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку
передбачено, що рішення за заявами про
надання дозволу на імміграцію
приймають територіальні органи ДМС -
стосовно іммігрантів, які підпадають
під квоту імміграції (крім іммігрантів,
стосовно яких рішення приймає ДМС), а
саме батьків, чоловіка (дружини)
іммігранта та його неповнолітніх
дітей.

З аналізу вищезазначених норм
вбачається, що територіальний
підрозділ, отримавши заяву про надання
дозволу на імміграцію, зобов'язаний
сформувати справу, перевірити підстави
і законність перебування в Україні
іммігранта, справжність поданих
документів та відповідність їх
оформлення вимогам законодавства, та
надіслати у місячний термін разом з
матеріалами справи інформацію про
результати їх розгляду
територіальному органу для прийняття
рішення про надання дозволу на
імміграцію.

Всупереч наведеному Старовижівський
районний сектор управління державної
міграційної служби України у
Волинській області відмовив ОСОБА_1 в
оформленні дозволу на імміграцію в
Україну, чим перевищив межі своїх
повноважень, оскільки до виключної
компетенції Управління Державної
міграційної служби України у
Волинській області як територіального
органу відноситься вирішення питання
про надання дозволу на імміграцію
стосовно осіб, які підпадають під
квоту імміграції.

З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку, що відмовляючи в
оформленні дозволу на імміграцію в
Україну Старовижівський районний
сектор управління державної
міграційної служби України у
Волинській області діяв усупереч
вимогам Закону України «Про
імміграцію» та Порядку провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію й поданнями про його
скасування і виконання прийнятих
рішень, а тому позов в цій частині
підлягає до задоволення.

У позовній заяві позивач просить
визнати неправомірними дії та
бездіяльність Управління державної
міграційної служби України у
Волинській області, не вказуючи, які
саме дії чи бездіяльність даного
органу оскаржуються. Разом з тим, судом
встановлено, що ОСОБА_1 до управління не
зверталась, жодних заяв в управління не
подавала, відповідно відповідачем не
могло бути порушено її прав в силу
відсутності звернення особи, а тому в
цій частині позвних вимог слід
відмовити.

Позовна вимога про зобов'язання
відповідача надати дозвіл на
імміграцію в Україну, не підлягає до
задоволення, оскільки суд не може
перебирати повноваження органу, який
наділений компетенцією приймати
відповідні рішення у встановленому
законом порядку. Прийняття такого
рішення належить до повноважень
територіального органу ДМС - стосовно
іммігрантів, які підпадають під квоту
імміграції (крім іммігрантів, стосовно
яких рішення приймає ДМС), з огляду на
що у задоволенні позову в цій частині
слід відмовити. Однак, суд,
користуючись повноваженнями наданими
частиною другою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виходить за межі позовних
вимог, і приходить до переконання
необхідність обрання способу захисту
порушених прав позивача шляхом
зобов'язання Старовижівського
районного сектору управління
державної міграційної служби України у
Волинській області повторно
розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 серпня 2014
року відповідно до вимог Закону
України «Про імміграцію» та Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 2002 року № 1983.

Керуючись частиною 3 статті 160, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
«Про імміграцію», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії
Старовижівського районного сектору
управління державної міграційної
служби України у Волинській області
щодо відмови ОСОБА_1 в оформленні
дозволу на імміграцію згідно листа від
04 вересня 2014 року № 457.

Зобов'язати Старовижівський районний
сектор управління державної
міграційної служби України у
Волинській області повторно
розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 серпня
2014 року відповідно до вимог Закону
України «Про імміграцію» та Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 2002 року № 1983.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови, повний
текст якої складено 01 грудня 2014 року.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

ОСОБА_9 Андрусенко