Справа № 804/6015/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2014 р. м. Київ
К/800/16732/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,за участю секретаря
судового засідання Єгорової І.В.,

представника позивача Буря Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю
«Істейтальянс»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.05.2013 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.03.2014 року

у справі № 804/6015/13-а

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Істейтальянс» (далі
- позивач, ТОВ «Істейтальянс»)

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська)

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Істейтальянс» звернулось у квітні
2013 року до суду з адміністративним
позовом до ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська про скасування
податкових повідомлень-рішень від
29.03.2013 року № та № .

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.05.2013 року залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 року,
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі. Вважає, що судами
першої та апеляційної інстанцій
безпідставно застосовано при
вирішенні спору пп. 15.3.1 п. 15.3 ст. 15
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року та п.
102.5 ст. 102 Податкового кодексу України
(далі - ПК України).

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань
правильності нарахування залишку
від'ємного значення по декларації з
податку на додану вартість за грудень
2012 року, за результатами якої складено
акт від 06.03.2013 року № 1448/153/35863818, яким
зафіксовано встановлені перевіркою
порушення позивачем вимог п. 200.4 ст. 200
ПК України, в результаті чого ТОВ
«Істейтальянс» завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
24 декларації) на суму 510 295,00 гривень, що
призвело до заниження податку на
додану вартість по декларації з
податку на додану вартість за грудень
2012 року в розмірі 64 333,00 гривні.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 29.03.2013 року: №
форми «В4», яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 510 295,00 гривень; № форми
«Р», яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) за
основним платежем у розмірі 64 333,00
гривні та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 16 083,25 гривні.

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, дійшов висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає такі висновки судів
передчасними та такими, що винесені з
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 200.4 ст. 200 ПК
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Порядком заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
ДПА України від 25.01.2011 року № 41 (який
діяв до 10.01.2012 року), наказом
Міністерства фінансів України від
25.11.2011 року № 1492, передбачено, що якщо в
наступному звітному податковому
періоді різниця між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту з урахуванням залишку такого
від'ємного значення минулого звітного
(податкового) періоду, що включається
до складу податкового кредиту
поточного звітного (податкового)
періоду, має від'ємне значення (рядок 22
декларації), подається (Д2) (додаток 2).
Платники, які відповідно до статті 200
розділу V Кодексу мають право на
бюджетне відшкодування податку на
додану вартість та заповнили рядок 22
декларації, здійснюють розрахунок
бюджетного відшкодування та подають
(Д3) (додаток 3). Значення рядка 3 (Д3)
(додаток 3) переноситься до рядка 23
декларації за поточний звітний
(податковий) період. Залежно від
обраного платником напряму повернення
суми бюджетного відшкодування (на
рахунок цього платника у банку або у
зменшення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість наступних
податкових періодів) така сума
вказується або в рядку 23.1, або у рядку
23.2, або частково розподіляється у
рядках 23.1 та 23.2 декларації. При цьому
платники податку, які мають право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняли рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування на рахунок у
банку (заповнено рядок 23.1 декларації),
подають (Д4) (додаток 4). Залишок
від'ємного значення після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (відображається у
рядку 24 декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.2 декларації наступного
звітного (податкового) періоду).

Як вбачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог виходив з того, що ТОВ
«Істейтальянс» фактично у попередніх
податкових періодах мало право на
отримання бюджетного відшкодування
суми податку на додану вартість, що
виникло за рахунок від'ємного значення
податкової декларації з податку на
додану вартість за березень 2009 року в
розмірі 607 629,00 гривень, що від'ємне
значення є фактично сплаченим у
попередніх податкових періодах
(протягом грудня 2008 року - січня 2009
року). Позивач мав скористатися правом
на отримання суми бюджетного
відшкодування в момент виникнення на
це такого права.

Даний висновок суди обґрунтували
виходячи, зокрема, з вимог п. 102.5 ст. 102 ПК
України.

Відповідно до вимог п. 102.5 ст. 102 ПК
України заяви про повернення надміру
сплачених грошових зобов'язань або про
їх відшкодування у випадках,
передбачених цим Кодексом, можуть бути
подані не пізніше 1095 дня, що настає за
днем здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

В свою чергу слід зазначити, що залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів та сума бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість - це різні показники
декларації з податку на додану
вартість.

В той же час, п. 102.5 ст. 102 ПК України не
регулює питання формування від'ємного
значення ПДВ.

Крім того, слід звернути увагу, що
вищевказана норма ПК України регулює
строки давності у двох випадках -
подання платником податку заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або заяви про їх
відшкодування у випадках, передбачених
ПК України. При цьому в останньому
випадку строк 1095 днів починає
обліковуватися від дня, наступного за
днем отримання права на таке
відшкодування.

Частиною 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Проте судами попередніх інстанцій при
вирішенні даної справи не було
досліджено та дано належної правової
оцінки матеріалам справи, а також не
враховано вищевказані вимоги ПК
України щодо застосування відповідних
норм до спірних правовідносин.

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що суди попередніх інстанцій
не дослідили та не розглянули належним
чином докази, що містяться в матеріалах
справи, не надали належну оцінку
обставинам справи, порушили та невірно
застосували норми матеріального права,
та, як наслідок, прийняли незаконні
рішення.

Викладене свідчить про порушення
судами вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якою передбачено, що судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а
обґрунтованим - рішення, ухвалене судом
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
Кодексу адміністративного судончиства
України не може досліджувати докази,
встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція на підставі ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, порушень норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню, а справа підлягає
направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування та правильного
вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційна скарга позивача підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 160, 167, 210, 220-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Істейтальянс» - задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.05.2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 року
у справі № 804/6015/13-а - скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя: підпис (підпис)
І.О. Бухтіярова Судді: підпис
(підпис) М.І. КостенкоПомічник судді
підпис (підпис) І.В. Приходько З
оригіналом згідно З оригіналом згідно