Справа № К/9991/40983/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/40983/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Малиніна В.В., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Харківському районі Харківської
області, Харківського обласного центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного
управління праці та соціального
захисту населення Харківської
обласної державної адміністрації,
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Люботинської міської ради
Харківської області щодо перерахунку
пенсії особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
за касаційною скаргою Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Люботинської
міської ради Харківської області на
постанову Люботинського міського суду
Харківської області від 11 лютого 2010
року та ухвалу Апеляційного суду
Харківської області від 4 червня 2010
року, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у
якому просив: визнати неправомірними
дії відповідачів; зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Харківському районі Харківської
області перерахувати та виплатити йому
пенсію по інвалідності і додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до статтей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон
№ 796-XII), з 1 січня 2006 року по час
винесення рішення у справі, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; зобов'язати
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Люботинської міської ради
Харківської області здійснити
перерахунок за 2006-2009 роки щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
розмірів, встановлених статтею 48
Закону № 796-ХІІ; зобов'язати
Харківський обласний центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат Головного управління праці та
соціального захисту населення
Харківської обласної державної
адміністрації провести виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
даний період у розмірі 4 мінімальних
заробітних плат; зобов'язати
відповідачів в подальшому
нараховувати і виплачувати вказані
кошти.

Постановою Люботинського міського
суду Харківської області від 11 лютого
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Харківської області
від 4 червня 2010 року, позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Харківському районі Харківської
області щодо здійснення перерахунку
ОСОБА_4 раніше призначеної основної та
додаткової пенсій відповідно до статті
50, частини 4 статті 54 Закону № 796-XII за
періоди з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року по 3 листопада
2009 року. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Харківському районі Харківської
області здійснити ОСОБА_4 перерахунок
пенсії відповідно до частини 4 статті 54
Закону № 796-XII у розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії,
передбаченої частиною 1 статті 50 Закону
№ 796-XII у розмірі 50% мінімальної пенсії
за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
та провести відповідні виплати за
періоди з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року по 3 листопада
2009 року, з урахуванням фактично
виплачених сум. Визнано неправомірними
дії Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Люботинської міської ради
Харківської області щодо неповної
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення ОСОБА_4 за 2007-2009 роки та
зобов'язано його здійснити перерахунок
і виплатити щорічну допомогу на
оздоровлення ОСОБА_4 як особі,
віднесеній до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, за 2007, 2008, 2009 роки у
відповідності до положення частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ, з урахуванням
фактично виплачених сум. В іншій
частині позову відмовлено. Вирішено
питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Люботинської
міської ради Харківської області,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій і ухвалити
нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Оскільки рішення судів попередніх
інстанцій оскаржуються Управлінням
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Люботинської
міської ради Харківської області у
частині задоволення позовних вимог
відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ,
в іншій частині рішення судів
сторонами не оскаржуються, колегія
суддів перевіряє законність та
обґрунтованість судових рішень лише в
частині задоволення позову, що
стосується виплат, передбачених
статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
є інвалідом IIІ групи внаслідок
захворювання, що пов'язане з роботами
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Допомога на
оздоровлення за 2007 рік йому була
виплачена 13 листопада 2007 року, за 2008 рік
- 27 жовтня 2008 року, за 2009 рік - 9 вересня
2009 року відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 у розмірі 90 гривень.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ було передбачено, що інвалідам ІII
групи щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, а
частиною 7 цієї статті встановлено, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - 90
гривень.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік, зокрема, дію абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7
статті 48 Закону № 796-ХІІ в частині
виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) пункт 30
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» щодо
зупинення дії абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7 статті 48
Закону № 796-ХІІ.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 48 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до якої щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів про
неправомірність виплати відповідачем
у листопаді 2007 року та жовтні 2008 року
позивачеві щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007, 2008 роки у розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562, та про наявність
законних підстав для виплати йому цих
коштів у розмірі, визначеному абзацом 3
частини 4 статті 48 Закону, оскільки
суб'єкт владних повноважень виплатив
ОСОБА_4 зазначену допомогу за 2007, 2008
роки в розмірі 90 гривень після
прийняття Конституційним Судом
України рішень № 6-рп/2007 від 9 липня 2007
року про визнання неконституційними
положень пункту 30 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» і № 10-рп/2008 від 22 травня 2008
року, яким визнано неконституційними
положення підпункту 11 пункту 28 розділу
ІІ Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

У 2009 році редакція абзацу 3 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ була чинною та
іншими законодавчими актами, в тому
числі Законом України «Про Державний
бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня
2008 року № 835-VI, не призупинялась і зміни
до неї не вносились.

Суди попередніх інстанцій відхилили
заяву відповідача про відмову у
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском позивачем строку звернення
до суду.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 в частині
здійснення перерахунку і виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за
2007-2009 роки у розмірі, визначеному
абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону
№ 796-ХІІ.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Люботинської
міської ради Харківської області -
залишити без задоволення.

Постанову Люботинського міського суду
Харківської області від 11 лютого 2010
року та ухвалу Апеляційного суду
Харківської області від 4 червня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Харківському районі Харківської
області, Харківського обласного центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного
управління праці та соціального
захисту населення Харківської
обласної державної адміністрації,
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Люботинської міської ради
Харківської області щодо перерахунку
пенсії особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Малинін В.В.

Стародуб О.П.