Справа № 808/6656/14
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 808/6656/14

13 листопада 2014 року 11год. 48хв. м.
Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі судді Дуляницької С.М., за
участю секретаря судового засідання
Ширшова А.А., та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Зозуля Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі
м.Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення №944-15 від 18.06.2014р.
-, -

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підриємець ОСОБА_3 (далі
по тексту постанови - позивач, ФОП
ОСОБА_3.) звернулася до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Орджонікідзевському районі
м.Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
по тексту - відповідач, ДПІ в
Орджонікідзевському районі
м.Запоріжжя), в якому просить суд
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача № 944-15 від 18.06.2014, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем "Земельний
податок з фізичних осіб" в сумі 5917,74 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримав з підстав, викладених в
позовній заяві. Пояснив, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення не
містить посилань на дані державного
земельного кадастру, не містить
відповідного розрахунку податкового
зобов'язання. Вважає, що позивач як
фізична особа-підприємець, що
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, використовуючи у
власній господарській діяльності
належну їй на праві власності
нежитлову будівлю (магазин, вбудований
в житловий будинок), що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, не повинна
сплачувати земельний податок за
земельну ділянку, на якій розміщене
вказане приміщення. Просить позов
задовольнити повністю.

Відповідач подав письмові заперечення
проти позову. Представник відповідача
в судовому засіданні пояснив, що
позивач є власником нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Відповідно до витягу з
технічної документації, позивач є
користувачем земельної ділянки під
вказаною нерухомістю площею 349,62 кв.м.
Базова вартість кв.м. земельної ділянки
станом на 01.01.2010 становить 232,02 грн.,
коефіцієнт місця розташування - 3,84,
сукупний коефіцієнт впливу локальних
факторів - 0,76 грн., коефіцієнт
функціонального призначення - 2,50 грн.,
нормативна оцінка земельної ділянки -
591843,73 грн. А відтак, відповідно до ст.ст.
37, 269, 270, 271, 274, 286, 287 Податкового Кодексу
України, позивач має сплачувати
земельний податок. Просить у
задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов слід
задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 є платником
єдиного податку 2 групи. Місце
провадження господарської діяльності
по Україні: АДРЕСА_1. Видами діяльності
позивача є роздрібна торгівля
текстильними товарами в
спеціалізованих магазинах, оптова
торгівля текстильними товарами, інші
види роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах,
роздрібна торгівля, що здійснюється
фірмами поштового замовлення або через
мережу Інтернет, роздрібна торгівля
іншими невживаними товарами в
спеціалізованих магазинах (а.с.14).

Податковим повідомленням-рішенням від
18.06.2014 № 944-15 позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем:
земельний податок з фізичних осіб в
сумі 5917,74 грн. (а.с.5, 43). Вказане
податкове повідомлення-рішення
оскаржувалося позивачем в
адміністративному порядку, однак
скарги позивача залишилися не
задоволеними (а.с.6-11).

Не погодившись з таким податковим
повідомленням-рішенням позивач
звернувся до суду.

Фактичною підставою для прийняття
спірного рішення є висновки
контролюючого органу про наявність у
позивача обов'язку сплачувати
земельний податок з фізичних осіб у
розмірі, визначеному ст.ст. 271, 274, 286
Податкового Кодексу України (далі - ПК
України), а саме 1 % від нормативної
грошової оцінки за використання
земельної ділянки загальною площею 349,62
кв.м., за адресою: АДРЕСА_1,
функціональне призначення якої:
розташування магазину, вбудованого в
житловий будинок (а.с.45).

Згідно із наявних в матеріалах справи
копії договору № 79 купівлі-продажу
об'єкта права комунальної власності
(а.с.25-27), витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 18.07.2003
№ 1032004 (а.с.28), позивач є власником
нежилого приміщення ХХХIY підвалу
(літера А-4), загальною площею за
внутрішніми замірами 280,2 кв.м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Питання виникнення права власності або
права користування земельними
ділянками урегульовані Земельним
кодексом України (далі - ЗК), а
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, у тому
числі зі сплати земельного податку та
орендної плати, порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства -
Податковим кодексом України.

Так, згідно з частинами першою, другою
статті 116 ЗК громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону; набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до статті 120 ЗК, до особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Статтею 377 Цивільного кодексу України
встановлено, що до особи, яка набула
право власності на житловий будинок
(крім багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Отже, законодавством визначено, що з
виникненням права власності на будівлю
чи споруду до власника переходить
право власності чи користування на
частину земельної ділянки, на якій
розташована належна йому на праві
власності будівля чи споруда.

Як вже зазналося, позивач
зареєстрована як фізична особа
підприємець та перебуває на спрощеній
системі оподаткування.

Згідно із п.269.1 ст. 269 Податкового
Кодексу України платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі.

Суд зазначає, що у відповідності до
п.269.2. ст.269 ПК України, особливості
справляння податку суб'єктами
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, встановлюються главою 1
розділу XIV цього Кодексу.

Отже, особливості нарахування, сплати
та подання звітності з окремих
податків і зборів платниками єдиного
податку визначено ст.297 розділу XIV ПК
України.

Враховуючи вищенаведені норми права,
період, за який відповідачем визначено
до сплати позивачу земельний податок,
суд дійшов висновку про необхідність
розповсюдження на правовідносини
положень глави 1 розділу XIV ПК України.

Положеннями п.297.1. ст.297 ПК України
передбачено, що платники єдиного
податку звільняються від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності з таких податків
і зборів, як, серед іншого, земельний
податок, крім земельного податку за
земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що за приписами п.297.1
ст.297 ПК України фізична особа
звільняється від сплати земельного
податку, якщо вона є платником єдиного
податку та використовує земельну
ділянку для ведення підприємницької
(господарської діяльності).

Позивачем до матеріалів справи надано
витяг з реєстру платників єдиного
податку (а.с.14). При цьому, місцем
здійснення підприємницької діяльності
зазначено: АДРЕСА_1, що є адресою
розташування земельної ділянки, за
використання якої ОСОБА_3 визначено до
сплати згідно спірного рішення суму
податкового зобов'язання за платежем:
земельний податок з фізичних осіб у
розмірі 5917,74 грн.

Враховуючи, що позивач, який є фізичною
особою-підприємцем, платником єдиного
податку, використовує належну йому на
праві власності нежитлову будівлю, яка
розташована на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1, для ведення власної
підприємницької (господарської
діяльності), нарахування йому
податкового зобов'язання по земельному
податку за правилами п. 286.5 ст. 286
Податкового Кодексу України та
відповідно, видання податкового
повідомлення-рішення є неправомірним.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Приймаючи податкове
повідомлення-рішення №944-15 від 18.06.2014
відповідач діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України, а тому суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
визнання протиправним та скасування
такого рішення є обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України, судові
витрати присуджуються на користь
позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
16.08.2014 № 944-15.

Присудити на користь позивача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
182,70 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
С.М.Дуляницька