Справа № 872/8018/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2014 рокусправа № 804/1592/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Дніпроважпапірмаш" ім. Артема" на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2013 року у справі
№ 804/1592/13-а за адміністративним позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська до Публічного
акціонерного товариства
"Дніпроважпапірмаш ім. Артема" про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду
України в Амур-Нижньодніпровському
районі м.
Дніпропетровська (далі–позивач)
звернулось до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Дніпроважпапірмаш ім. Артема"
(далі–відповідач), в якому просить
стягнути з відповідача недоїмку по
внескам у сумі 62579,33 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2013 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, відповідач, подав
апеляційну скаргу. В скарзі відповідач
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року та прийняти нове рішення, яким
відмовити повністю у задоволенні
позову.

Апеляційна скарга обґрунтована
тим, що суд не дослідив обставини
скасування позивачем рішення №9 від
28.03.2011 року про розстрочення боргу.
Також, стосовно вимоги №Ю-5050 про сплату
загальної суми боргу в розмірі 146897,30
грн. відповідач вказує зазначена у
вимозі сума, значно перевищує суму
заборгованості, заявлену позивачем до
стягнення.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з’явились, про
час та місце слухання справи
повідомлялися належним чином, а тому,
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідач
зареєстрований 30.06.1994 року виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради і перебуває на обліку в УПФУ в
Амур-Нижньодніпровському районі як
платник страхових внесків на
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування.

Згідно із частиною 6 статті 20
Закону №1058-IV страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше, ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для страхувальників є
календарний місяць. Відповідно до
частини 12 статті 20 Закону №1058-IV
страхові внески підлягають сплаті
незалежно від фінансового стану
платника страхових внесків.

Відповідно до підпункту 5.1.4
пункту 5.1 розділу 5 Інструкції №21-1
нараховані за відповідний базовий
звітний період страхові внески
сплачуються платниками шляхом
перерахування безготівкових сум з їх
банківських рахунків не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду незалежно від
виплати заробітної плати (доходу), на
суми яких нараховуються страхові
внески.

Пунктом 9.1 розділу 9 Інструкції
№21-1 встановлено, що за порушення норм
законодавства про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування до
страхувальників застосовуються
фінансові санкції.

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону
№ 1058-IV виконавчі органи Пенсійного
фонду застосовують до страхувальників
такі фінансові санкції, зокрема, за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

На виконання вищезазначеної
норми позивачем винесені рішення про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду:

- № 1030 від 12.08.2009 року у вигляді
штрафу в розмірі 19 477,88 грн. та
нарахованої пені в розмірі 22 170,19 грн.
за період з 20.02.2009 року по 31.07.2009 року;

- № 1951 від 14.12.2010 року у вигляді
штрафу в розмірі 3471,62 грн. та
нарахованої пені в розмірі 4223,69 грн. за
період з 21.04.2009 року по 08.09.2009 року;

- № 1952 від 14.12.2010 року у вигляді
пені в розмірі 520,26 грн. за період з
30.04.2009 року по 20.08.2009 року;

- № 1953 від 14.12.2010 року у вигляді
штрафу в розмірі 14 413,67 грн. та
нарахованої пені в розмірі 14 736,72 грн. за
період з 20.05.2009 року по 30.09.2009 року;

- № 1954 від 14.12.2010 року у вигляді
штрафу в розмірі 14 185,21 грн. та
нарахованої пені в розмірі 13 425,31 грн. за
період з 22.06.2009 року по 05.10.2009 року;

- № 1955 від 14.12.2010 року у вигляді
пені в розмірі 781,62 грн. за період з
02.07.2009 року по 05.10.2009 року;

- № 1956 від 14.12.2010 року у вигляді
штрафу в розмірі 12 784,45 грн. та
нарахованої пені в розмірі 9334,01 грн. за
період з 20.07.2009 року по 12.10.2009 року;

- № 1957 від 14.12.2010 року у вигляді
штрафу в розмірі 11 977,49 грн. та
нарахованої пені в розмірі 5888,67 грн. за
період з 20.08.2009 року по 20.10.2009 року;

- № 981 від 26.04.2010 року у вигляді
штрафу в розмірі 1522,63 грн.

Матеріалами справи підтверджено,
що у встановлені законодавством строки
суми штрафів та пені своєчасно та в
повному обсязі сплачені відповідачем
не були.

У відповідності до п. 7 розділу
VІІІ “Прикінцеві та Перехідні
положення” Закону №2464 “Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування”
заборгованість із сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, нарахованого до 1 січня 2004
року, не погашена станом на 1 січня 2011
року, з відшкодування фактичних витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій, із сплати фінансових санкцій та
пені, що виникла до 1 січня 2011 року,
підлягає розстроченню не більш як на 60
календарних місяців починаючи з 1 січня
2011 року.

28.03.2011 року позивачем було
прийнято рішення № 9 про розстрочення
суми заборгованості зі сплати штрафів
на суму 75 573,25 грн. та пені на суму 4315,22
грн. з 28.03.2011 року по 20.01.2006 року.

Згідно долучених до матеріалів
справи платіжних доручень про сплату
боргу відповідачем сплачено
розстрочену суму боргу в розмірі 17 309,14
грн., останню сплату за рішенням № 9 від
28.03.2011 року відповідач здійснив у січні
2012 року.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку №
21-4 керівник органу Пенсійного фонду
приймає рішення про скасування рішення
про розстрочення, якщо страхувальник
не сплачує чергову частку розстроченої
заборгованості протягом трьох базових
звітних періодів.

09.10.2012 року позивачем прийнято
рішення про скасування рішення № 9 від
28.03.2011 року про розстрочення боргу.

Згідно п. 8 Порядку № 21-4 з дня
скасування рішення про розстрочення
страхувальник зобов'язаний сплатити
невнесену суму розстроченої
заборгованості. Несплачені суми
розстроченої заборгованості
переносяться із картки розстрочених
сум до картки особового рахунку
страхувальника по відповідному
платежу днем скасування рішення про
розстрочення.

Відповідно ч. 4 ст. 25 Закону № 2464
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату.

01.02.2013 року позивачем сформовано
вимогу № Ю-5050 про сплату загальної суми
боргу в розмірі 146 897,30 грн., яку було
вручено відповідачу 06.02.2013 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Згідно абз. 2-5 п. 4 ст. 25 Закону № 2464
вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. Платник єдиного
внеску зобов'язаний протягом десяти
робочих днів з дня надходження вимоги
про сплату недоїмки сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею. У разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки платник
єдиного внеску узгоджує її з органом
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення. У разі якщо згоди з органом
Пенсійного фонду не досягнуто, платник
єдиного внеску зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
робочих днів з дня надходження рішення
відповідного органу Пенсійного фонду
або оскаржити вимогу до органу
Пенсійного фонду вищого рівня чи в
судовому порядку.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідач звертався
до управління Пенсійного фонду України
в Амур-Нижньодніпровському районі з
заявою про узгодження вимоги Ю-5050 від
01.02.2013 року, проте листом повідомлено
відповідача про пропуск десятиденного
строку подання відповідної заяви з
посиланням на отримання відповідачем
вимоги 06.02.2013 року, а надісланням заяви
лише 21.02.2013 року.

Матеріалами справи підтверджено,
що в судовому порядку вимога Ю-5050 від
01.02.2013 року відповідачем не
оскаржувалась, а тому станом на час
розгляду справи є узгодженою.

Доказів сплати відповідачем
заборгованості в розмірі 62 579,33 грн.
суду надано не було.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає вірним висновком суду
першої інстанції щодо необхідності
стягнення з відповідача на користь
позивача існуючої заборгованості.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають колегії
суддів підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції, а тому
апеляційну скаргу відповідача слід
залишити без задоволення, а оскаржену
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205,
206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Дніпроважпапірмаш ім. Артема" -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2013 року у справі № 804/1592/13-а –
залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст ухвали виготовлено
24.11.2014р..

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак