Справа № 2а-14459/08/0470
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2014 року м.
Київ К/800/14697/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Бовкуна В.В.

представника позивача Колосовського
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
26.03.2010

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31.01.2013

у справі № 2а-14459/08/0470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ФК Гамбит»

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
26.03.2010, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2013,
адміністративний позов задоволено
повністю. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська від 04.12.2008 №
/0. Присуджено з Державного
бюджету України на користь ТОВ «ФК
«Гамбит» судові витрати в сумі 3,40 грн.

ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову повністю.
Посилається на порушення судами норм
матеріального і процесуального права:
ст. 129 Конституції України, п.п. 7.6.1, п.п.
7.6.2, п.п. 7.6.3, п.п. 7.6.4 п. 7.6 ст. 7, п.п. 4.1.6 п. 4.1
ст. 4 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», ст.ст. 69, 86, 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Підставою для визначення позивачеві за
податковим повідомленням-рішенням
відповідача від 04.12.2008 № /0
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 444876 грн. основного
платежу та в сумі 203950,70 грн. штрафних
(фінансових) санкцій слугували
висновки планової виїзної перевірки за
період з 01.07.2007 по 30.06.2008, викладені в
акті від 21.11.2008 № 5822/220/30458125, про
порушення вимог п. 7.6 ст. 7, п.п. 4.1.6 п. 4.1
ст. 4 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
якого позивачем в декларації з податку
на прибуток за 2007 рік: завищено
від'ємний фінансовий результат від
операцій з акціями, в сумі 3050948,13 грн.;
завищено витрати від операцій з
акціями в сумі 2384710,17 грн.; завищено
доходи, одержані від операцій з акціями
в сумі 2797846,92 грн.; занижено доходи,
отримані з інших джерел в сумі 2797846,92
грн.

Відповідач вважає, що позивач,
здійснюючи операції з торгівлі цінними
паперами (акціями) у період з 2007 року по
30.06.2008, емітованими ВАТ «Завод шахтної
автоматики», ВАТ «Спеценергомонтаж»,
ВАТ «Спецгідрострой», ВАТ
«Укрпластформа», ВАТ «Завод
пневматичного обладнання», ВАТ
«Укрспецметиз», не мав права
відображати такі операції в окремому
податковому обліку та визначати їх
фінансові результати за правилами п. 7.6
ст. 7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», оскільки щодо
зазначених підприємств (емітентів
акцій) судовими рішеннями визнано
недійсними записи про проведення
державної реєстрації, установчі
документи та свідоцтва про державну
реєстрацію з моменту їх видачі, а також
визнано недійсними реєстрації випуску
акцій з моменту внесення інформації
про них до Загального реєстру випуску
акцій та свідоцтва про реєстрацію
випуску акцій з моменту їх видачі.

Зокрема, щодо вказаних підприємств
(емітентів цінний паперів) прийняті
судові рішення:

ВАТ «Завод шахтної автоматики» -
рішення Господарського суду
Дніппропетровської області від 14.04.2007;

ВАТ «Спеценергомонтаж» - рішення
Господарського суду Дніпропетровської
області від 17.10.2007;

ВАТ «Спецгідрострой» - рішення
Господарського суду Дніпропетровської
області від 17.07.2007;

ВАТ «Укрпластформа» - рішення
Господарського суду Дніпропетровської
області від 02.11.2007;

ВАТ «Завод пневматичного обладнання» -
рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 17.07.2007;

ВАТ «Укрспецметиз» - рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 17.10.2007 року.

Виходячи з наведених обставин
відповідач вважає, що скасування
реєстрації випусків акцій вказаних
підприємств дає підстави вважати, що
товар (акції) не відповідає вимогам
законодавства, зокрема терміну «цінні
папери», угоди є нікчемними, при цьому
нікчемність угод з цінними паперами
полягає в суперечності положенням ст.
674 ЦК України.

За позицією відповідача суми коштів,
отримані позивачем внаслідок
відчуження акцій вказаних підприємств,
повинні бути включені до складу
валового доходу відповідно до вимог
п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону № 334/94-ВР як
доходи з інших джерел.

При перевірці правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
повноти встановлення обставин та їх
правової оцінки суд касаційної
інстанції виходить з такого.

Порядок оподаткування операцій з
цінними паперами та деривативами
регламентувався п. 7.6 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) (далі Закон № 334/94-ВР).

З положень п.п. 7.6.1. п. 7.6 ст. 7 Закону №
334/94-ВР випливає, що:

платник податку зобов'язаний вести
окремий податковий облік фінансових
результатів операцій з цінними
паперами (у тому числі і з векселями);

при веденні окремого податкового
обліку фінансовий результат від
операцій з цінними паперами
визначається як різниця між доходами,
отриманими у результаті відчуження
цінних паперів, та витратами,
пов'язаними з придбанням вказаних
цінних паперів;

фінансовий результат, який
визначається як різниця між доходами,
отриманими у результаті відчуження
цінних паперів, та витратами,
пов'язаними з придбанням вказаних
цінних паперів, декларується у
податковому періоді, у якому фактично
відбулося відчуження цінних паперів та
виникло перевищення таких доходів над
такими витратами.

Відповідно до п.п. 7.6.3. п. 7.6 ст. 7 Закону №
334/94-ВР під терміном «витрати» слід
розуміти суму коштів або вартість
майна, сплачену (нараховану) платником
податку продавцю цінних паперів та
деривативів як компенсація їх
вартості.

Відповідно 7.6.4. п. 7.6 ст. 7 Закону № 334/94-ВР
під терміном «доходи» слід розуміти
суму коштів або вартість майна,
отриману (нараховану) платником
податку від продажу, обміну або інших
способів відчуження цінних паперів та
деривативів, збільшену на вартість
будь-яких матеріальних цінностей чи
нематеріальних активів, які
передаються платнику податку в зв'язку
з таким продажем, обміном або
відчуженням.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є професійним
учасником ринку цінних паперів у
розумінні ст. 1 Закону України «Про
цінні папери та фондовий ринок» від
23.02.2006 № 3480-IV (далі Закон № 3480-IV). При
здійсненні господарської діяльності
підприємство досліджує ринок цінних
паперів виходячи з переліку тих цінних
паперів, які проходять котирування на
фондовій біржі.

Придбання акцій вказаних вище
підприємств здійснювалося з метою
подальшого продажу та отримання
доходу. Операції позивача з цінними
паперами, витрати та доходи позивача
підтверджуються первинними
документами та сторонами не
заперечуються.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 6 Закону №
3480-IV (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин)
реєстрацію випуску акцій здійснює
Державна комісія з цінних паперів та
фондового ринку в установленому нею
порядку. Обіг акцій дозволяється після
реєстрації Державною комісією з цінних
паперів та фондового ринку звіту про
результати розміщення акцій та видачі
свідоцтва про реєстрацію випуску
акцій.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, акції, з якими позивачем
вчинялися операції з придбання та
продажу, на час вчинення таких операцій
були дозволені до обігу, не були
вилучені з цивільного обороту та
обмежені в обороті. Таким чином, акції
були об'єктами цивільних прав у
розумінні ст. 177 Цивільного кодексу
України і згідно з положеннями ч. 1 ст.178
Цивільного кодексу України могли
вільно відчужуватися.

Судові рішення про визнання недійсними
записів про проведення державної
реєстрації підприємств - емітентів
цінних паперів, визнання недійсними
реєстрацій випуску акцій з моменту
внесення інформації про них до
Загального реєстру випуску акцій та
свідоцтва про реєстрацію випуску акцій
з моменту їх видачі, прийняті після
вчинення позивачем операцій з
придбання та продажу цінних паперів.
Судові рішення оскаржені в
апеляційному порядку і на час
складання акту перевірки не набрали
законної сили.

В силу презумпції правомірності
правочину, закріпленої у ст. 204
Цивільного кодексу України, договори,
за якими позивачем придбані та продані
акції, є правомірними, адже їх
недійсність (нікчемність) прямо не
встановлена законом і вони не визнані
судом недійсними.

Враховуючи наведене, суд касаційної
інстанцій знаходить обґрунтованими
висновки судів попередніх інстанцій
про те, що ТОВ ФК «Гамбит» правильно
відображало витрати та доходи за
операціями з цінними паперами,
вчиненими за правомірними договорами,
в окремому податковому обліку
фінансових результатів у порядку,
передбаченому п. 7.6 ст. 7 Закону № 334/94-ВР.

Позиція податкового органу про
необхідність зменшення у окремому
обліку доходів позивача за операціями
з цінними паперами у зв'язку з
прийняттям господарським судом рішень
щодо підприємств - емітентів цінних
паперів та включення таких доходів до
складу валових відповідно до п.п. 4.1.6 п.
4.1 ст. 4 Закону № 334/94-ВР як доходи з інших
джерел не має під собою правових
підстав.

З огляду на повне та правильне
встановлення судами попередніх
інстанцій обставин на підставі
безпосередньо досліджених доказів та
їх правову оцінку, оскаржувані судові
рішення є законними і обґрунтованими.
Підстав для задоволення касаційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26.03.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31.01.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України в
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун