Справа № 806/4067/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" листопада 2014 р.
Справа № 806/4067/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Рожко М.М. ,

за участю представника відповідача
Миколенко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 та
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Житомирській області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "16" жовтня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Житомирській області про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити дії, стягнення моральної шкоди
,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
адміністративного суду з вказаним
позовом та з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив визнати
протиправним рішення Головного
управління Державної казначейської
служби України у Житомирській області
щодо повернення виконавчого документа
без належного стягнення коштів,
визнати незаконними дії відповідача
щодо надсилання виконавчого документа
без рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення та
відшкодувати завдану органом
державної влади моральну шкоду в
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Житомирській області щодо повернення
виконавчого документа без належного
стягнення коштів.

Визнано незаконними дії Головного
управління Державної казначейської
служби України в Житомирській області
щодо надсилання виконавчого документа
без рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне
управління Державної казначейської
служби України в Житомирській області
просить скасувати постанову суду в
частині задоволення позовних вимог та
прийняти нову - про відмову в
задоволенні позову. В обґрунтування
доводів апелянт посилається на те, що
висновки суду не відповідають приписам
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих
бюджетів або боржників, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 №845.

Також, не погоджуючись із судовим
рішенням в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
відшкодування моральної шкоди,
позивачем подано апеляційну скаргу в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати судове
рішення та прийняти нове - про
задоволення позову в повному обсязі.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
суд першої інстанції неповно та не
всебічно з"ясував усі обставини по
справі, що призвело до порушення прав
позивача на відшкодування шкоди.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Головного управління Державної
казначейської служби України в
Житомирській області не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 06.07.2011 року
стягнуто з управління Пенсійного фонду
України в Попільнянському районі
Житомирської області на користь ОСОБА_4
145,00 грн. витрат, пов'язаних із прибуттям
до суду.

Для виконання рішення суду, позивачем
було отримано виконавчий лист № 4497/12,
який 12.04.2013 року подано до управління
Державної казначейської служби у
Попільнянському районі для виконання,
що підтверджується відповідною заявою
та не заперечується відповідачем.

У зв"язку з тим, що відомості про
виконання рішення суду були відсутні
згідно вказаного виконавчого листа,
ОСОБА_4 повторно, 20.01.2014 року, звернувся
до управління Державної казначейської
служби у Попільнянському районі щодо
надання йому обґрунтованої відповіді
про стягнення коштів з управління
Пенсійного фонду України в
Попільнянському районі Житомирської
області на його користь.

Листом від 24.01.2014 року № 02-08/39
управління Державної казначейської
служби України у Попільнянському
районі Житомирської області
повідомило ОСОБА_4 про передачу його
виконавчого листа № 4497/12 та всіх
матеріалів до Головного управління
державної казначейської служби
України у Житомирській області
супровідним листом від 05.06.2013 року за
вихідний номером № 02-10/432. В свою чергу,
Головне управління повернуло йому
оригінал виконавчого листа та належні
матеріали супровідним листом від 07.06.2013
року № 15-08/2068-7281 з тих підстав, що до
повноважень органу Казначейства не
відноситься списання коштів з
рахунків боржника - управління
Пенсійного Фонду України у
Попільнянському районі.

Суд першої інстанції надаючи правову
оцінку обставинам, викладеним у
відповіді, на відповідність вимогам
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
дійшов висновків, що рішення
відповідача щодо повернення
виконавчого документу без належного
стягнення коштів, є протиправним.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з вказаним висновком,
виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", виконання
рішень суду про стягнення коштів,
боржником за якими є державний орган,
здійснюється Державною казначейською
службою України в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків державного органу, а
в разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 33 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів або боржників,
затвердженого Постановою КМ України
від 03.08.2011 року № 845 передбачено, що у
разі коли судове рішення стосується
спорів фізичних осіб суб'єктами
владних повноважень з приводу
обчислення, призначення, перерахунку
здійснення, надання, одержання
пенсійних виплат, соціальних виплат
непрацездатним громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг
допомоги, захисту, пільг або судове
рішення неможливо виконати протягом
двох місяців з дня надходження
документів, зазначених у пункті 6 цього
Порядку, органом Казначейства для
виконання рішення про стягнення
передає до Казначейства документи та
відомості згідно з підпунктом 1 пункту
47 цього Порядку. При цьому органом
Казначейства відновлюється проведення
платежів боржника.

Згідно зі пп. 1 п. 47 Порядку, безспірне
списання коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання судових рішень та виконавчих
документів, здійснюється
Казначейством на підставі поданих
органом Казначейства: документів та
відомостей, надісланих стягувачами та
боржником; інформації про неможливість
виконання безспірного списання коштів
з рахунків боржника.

Пунктом 48 Порядку встановлено, що для
забезпечення безспірного списання
коштів державного бюджету згідно з
пунктом 47 цього Порядку в Казначействі
відкривається у встановленому порядку
відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу
здійснюється Казначейством у
тримісячний строк дня надходження
необхідних документів та відомостей.

У разі відсутності таких документів та
відомостей, якщо боржником є державні
підприємство, установа, організація
або юридична особа, примусова
реалізація майна якої забороняється
відповідно до законодавства,
перерахування коштів здійснюється і
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби.

Згідно пункту 1 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президент України від 06.04.2011 року за №
384/2011, Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністерство соціальної
політики України.

Пенсійний фонд України входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

З огляду на викладене, є безпідставним
посилання відповідача на те, що
виконання судового рішення має
проводитися державною виконавчою
службою відповідно до вимог Закону
України "Про виконавче провадження",
оскільки Пенсійний фонд України є
органом виконавчої влади, тобто
державним органом, а тому є вірними
висновки суду першої інстанції про те,
що стягнення коштів повинно
проводитися згідно із Законом України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" та іншими нормативними
актами, виданими на його виконання.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року N 460/2011,
Державна казначейська служба
України (Казначейство України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України (далі - Міністр).

Державна казначейська служба України
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів. Окрім того, Законом
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" саме на
Державну казначейську службу України
покладено обов"язок щодо виконання
рішень суду про стягнення коштів,
боржником за якими є державний орган,
па тому доводи відповідача про те, що
Державна казначейська служба не є тим,
органом який здійснює виконання
судових рішень, є безпідставними.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що рішення Головного
управління Державної казначейської
служби України в Житомирській області
щодо повернення виконавчого документу
без належного стягнення коштів, є
протиправним.

Так само, є вірними висновки суду
першої інстанції що повернення
виконавчого документа без
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення,
призвело до порушення прав позивача, а
тому такі дії, є незаконними.

Представником відповідача
підтверджено ту обставину, що
виконавчий документ було повернуто
ОСОБА_4 простою кореспонденцією.
Будь-яких доказів про отримання
стягувачем виконавчого документа
представником відповідача не надано.

Як встановлено судом першої інстанції,
виконавчий лист та рішення про його
повернення не надходили позивачу, що
стало підставою для повторного
звернення із заявою про хід виконання
судового рішення від 20.01.2014 року.

Відповідно до частини другої статті 3
Закону України "Про виконавче
провадження" і пункту 9 розділу VI
"Прикінцеві та перехідні положення"
Бюджетного кодексу України Кабінетом
Міністрів України затверджено Порядок
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, отже, є вірними висновки
суду першої інстанції про те, що
порядок повернення виконавчого листа
має відповідати приписам Закону
України "Про виконавче провадження".

Як встановлено під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції,
Інструкцію з діловодства якою б
встановлювалися загальні положення
та вимоги до документування
управлінської інформації та
організації роботи з документами, а
саме щодо виконання вимог Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", не
приймалася.

За змістом п.10 даного Порядку, стягувач
має право повторно надсилати органові
Казначейства повернутий виконавчий
документ у встановлений пунктом 6 цього
Порядку строк, перебіг якого
починається з дня отримання стягувачем
виконавчого документа.

Також, відповідно до ст. 47 Закону
України "Про виконавче провадження"
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Відповідно до приписів статті 31 Закону
України "Про виконавче провадження",
при поверненні виконавчого документа
стягувачу відповідно до статті 47 цього
Закону, виконавчий лист надсилається
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення.

Отже, є вірними висновки суду першої
інстанції про те, що повернення
виконавчого листа простою
кореспонденцією призвели до порушення
прав позивача, оскільки такий
виконавчий лист було втрачено.

На підставі вищевикладеного, при
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог, не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення у
названій частині.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судове
рішення в частині відмови в
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню.

Так, суд першої інстанції приймаючи
постанову в названій частині посилався
на те, що позивач не довів факту
завдання моральних страждань, душевних
переживань та психологічного розладу,
наявність втрат майнового чи
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з неправомірною діяльністю
відповідача як суб'єкта владних
повноважень, не визначено якими
доказами це підтверджується.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не узгоджуються з
Конституцією України та цивільним
законодавство, яке регулює підстави та
порядок відшкодування моральної шкоди
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно зі ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

За загальним правилом,
відповідальність за шкоду, яку завдано
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади АРК або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень (ст. 1173 ЦК України),
посадовими або службовими особами цих
органів (ст. 1174 ЦК України), а також
шкоду, яку завдано в результаті
прийняття зазначеними органами
нормативно-правового акта, що було
визнано незаконним і скасовано (ст. 1175
ЦК України) несе держава, АРК або орган
місцевого самоврядування незалежно
від вини цих органів та їх посадових чи
службових осіб.

Стаття 1173 ЦК України є спеціальною,
оскільки передбачає певні особливості,
відмінні від загальних правил
деліктної відповідальності, а саме: а)
наявність владно-адміністративного,
тобто обов"язкового, одностороннього
характеру дій органів державної влади,
місцевого самоврядування; б) завдання
шкоди незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю зазначених суб"єктів; в)
настання відповідальності незалежно
від вини цих органів.

Як убачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції встановив, що
відповідач як суб"єкт владних
повноважень при поверненні
виконавчого листа без належного
стягнення коштів діяв протиправно.
Також, судом визнано незаконними дії
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Житомирській області щодо надсилання
виконавчого документа без
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Як на підставу для відшкодування
моральної шкоди, позивач посилався
саме на неправомірність дій
відповідача, які безспірно встановлено
судом.

Окрім того, обґрунтовуючи вимоги про
стягнення моральної шкоди, позивач
посилався на те, що внаслідок
невиконання рішення суду він переніс
душевні переживання внаслідок
порушення його прав на належне
виконання судового рішення з 12.04.2013
року, моральні страждання та
хвилювання у зв"язку з втратою
виконавчого листа.

Так само, з матеріалів справи
вбачається, що позивач вимушений був
докладати додаткові зусилля для
відновлення своїх прав на отримання
коштів. У зв"язку з тим, що виконавчий
лист не повернувся на адресу стягувача
з Головного управління Державної
казначейської служби, він звертався
до суду за дублікатом виконавчого
листа.

З огляду на викладене, позовні вимоги
ОСОБА_4 про відшкодування моральної
шкоди є обгрунтованими, однак,
враховуючи тривалість порушеного
права, часу та зусиль, необхідних для
відновлення порушеного права, а також з
урахуванням співрозмірності суми, яка
підлягає стягненню за виконавчим
листом, на користь позивача підлягає
стягнення 150 грн.

Також, при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди суд
апеляційної інстанції виходить з
характеру та обсягу душевних
страждань, яких зазнав позивач.

Відповідно до вимог статті 1173 ЦК
України шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування,
а тому саме з Державного бюджету
України підлягає стягненню моральна
шкода на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "16" жовтня
2014 р. без змін в частині задоволення
позовних вимог.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково, постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"16" жовтня 2014 року скасувати в частині
відмови у задоволенні позову та
прийняти нову.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 150 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
завданої неправомірними діями
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Житомирській області.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "27" листопада 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1,13501

3- відповідачу Головне управління
Державної казначейської служби
України у Житомирській області вул.
Новий Бульвар, 5, м.Житомир,10014

- ,