Справа № 2а-1870/2585/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/20474/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Ковтун О.С.,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу Сумської міжрайонної
державної податкової інспекції (далі -
Сумська МДПІ)

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 25.07.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.02.2012

у справі № 2а-1870/2585/11

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Юмол" (далі -
Товариство)

до Сумської МДПІ,

за участю прокуратури Сумської області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Судове засідання проведено за участю
представників:

позивача - Клещенка О.М., Федорченка Ю.І.,

відповідача - не з'явились.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання
протиправними та скасування:

податкового повідомлення-рішення від
01.03.2011 № /0, згідно з яким
Товариству визначено грошове
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 1 331 222,50 грн. (у тому числі 1 064 978 грн.
за основним платежем та 266 244,50 грн. за
штрафними санкціями);

податкового повідомлення-рішення від
01.03.2011 № /0, за яким позивача
зобов'язано сплатити ПДВ у сумі 1 064 085
грн. (у тому числі 851 268 грн. за основним
платежем та 212 817 грн. за штрафними
санкціями).

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 25.07.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.02.2012,
позов задоволено частково; визнано
протиправними та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 01.03.2011 №
/0 в частині збільшення позивачеві
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 1 330 107,50 грн. (у тому
числі 1 064 086 грн. за основним платежем та
266021,50 грн. за штрафними санкціями), а
також податкове повідомлення-рішення
від 01.03.2011 № /0; у решті позову
відмовлено.

У прийнятті цих судових рішень суди
обох попередніх інстанцій виходили з
того, що операції позивача з придбання
нафтопродуктів у рамках господарських
правовідносин з товариством з
обмеженою відповідальністю
«Бастіон-2008» відображені у податковому
обліку Товариства відповідно до їх
фактичного змісту на підставі належним
чином оформлених первинних документів.

Сумська МДПІ, не погоджуючись з
висновками судів попередніх інстанцій,
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначені постанову та
ухвалу судів попередніх інстанцій у
зв'язку з неправильним застосуванням
судами норм матеріального та
процесуального права та прийняти новий
судовий акт про відмову в задоволенні
позову Товариства. Зокрема, скаржник
зазначає, що спірні операції з поставки
нафтопродуктів ТОВ «Бастіон-2008»
позивачеві не були опосередковані
фактичним виконанням, а Товариством
подано формальні документи, що не
відповідають реальним фактам
господарської діяльності.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи з'ясовано, що
оспорювані податкові
повідомлення-рішення були прийняті
Сумською МДПІ за наслідками проведення
документальної планової виїзної
перевірки Товариства за період з 01.01.2009
по 30.09.2010, оформленої актом від 11.02.2011 №
16/23/31324074.

Під час цієї перевірки податкова
інспекція дійшла висновку про
незаконне формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
за операціями з придбання
нафтопродуктів у ТОВ «Бастіон-2008» за
договором поставки від 13.10.2009 № 13/10/09-002,
які мали безтоварний характер.

Наведений висновок Сумська МДПІ
мотивує тим, що вказаний договір
поставки не містить істотних умов щодо
кількості, ціни поставленого товару,
відсутня специфікація до цього
договору, яка є його невід'ємною
частиною. Також відповідач посилається
на виявлені розбіжності в первинних
документах, складеннях яких
опосередковувалося виконання спірних
операцій, а саме - невідповідність
зазначених у залізничних накладних
відправників та отримувачів товару
змісту розглядуваних правовідносин.
Крім того, за твердженням відповідача,
приймання нафтопродуктів було
здійснено з недотриманням вимог
Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України,
затвердженої спільним наказом
Міністерства палива та енергетики
України, Міністерства економіки
України, Міністерства транспорту та
зв'язку України, Державного комітету
України з питань технічного
регулювання та споживчої політики від
20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі - Інструкція).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (який регулював
порядок формування податкового
кредиту на час виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

На час виникнення спірних
правовідносин порядок відображення
валових витрат у податковому обліку
регулювався статтею 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Так, у пункті 5.1 цієї статті Закону
валові витрати визначено як суму
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 названого Закону до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
передбачено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що податкові наслідки у
вигляді зменшення бази оподаткування
податку на додану вартість та податку
на прибуток на суму понесених витрат
при придбанні товарів (робіт, послуг), у
тому числі й по сплаті ПДВ, є
правомірними за умови реального
виконання господарської операції та
наявності первинних документів
(зокрема, податкових накладних), що
містять достовірні відомості про обсяг
та зміст господарської операції.

Досліджуючи дотримання позивачем
наведених умов формування податкового
кредиту та валових витрат по
взаємовідносинам з ТОВ «Бастіон-2008»,
суди встановили, що на виконання
договору поставки нафтопродуктів від
13.10.2009 № 13/10/09-002 названий контрагент
поставив позивачеві дизельне паливо;
виконання поставок оформлено
складенням видаткових накладних,
податкових накладних, актів
здачі-приймання нафтопродуктів;
придбаний товар було оплачено
позивачем у повному обсязі за
платіжними дорученнями; факт
перевезення товару залізничним
транспортом у процесі його постачання
підтверджується наявними у справі
залізничними накладними; придбані
паливно-мастильні матеріали
зберігалися позивачем на нафтобазі,
належній товариству з обмеженою
відповідальністю «Нафтопродукт», на
підставі договору про надання послуг
відповідального зберігання від 30.01.2009
№ 30/01/09.

Отже, оцінивши вказані докази за
правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
та дослідивши рух активів на шляху від
названого постачальника до покупця
(позивача у справі) при з'ясуванні
реальності спірних операцій, суди
дійшли цілком обґрунтованого висновку,
що зазначені первинні документи
підтверджують реальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та спірним контрагентом, у зв'язку з чим
платником дотримано усі необхідні
умови для формування витрат та
податкового кредиту на підставі
вищенаведених норм податкового
законодавства.

Посилання Сумської МДПІ на
недотримання учасниками розглядуваних
операцій вимог цивільного
законодавства при укладенні названого
договору поставки правомірно були
відхилені судами, позаяк дефекти
оформлення цивільно-правового
договору не можуть впливати на
правильність врахування у податковому
обліку витрат за операцією з поставки.

Та обставина, що відправником товару у
залізничних накладних значиться інша
особа (як-от, зокрема, - закрите
акціонерне товариство «Линик»), ніж
постачальник позивача (ТОВ
«Бастіон-2008»), а одержувачем товару -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Нафтопродукт» (а не
позивач у справі), також не може
свідчити про безтоварність
господарських операцій між
Товариством та ТОВ «Бастіон-2008». Адже
схема придбання товару, при якій його
відвантаження здійснюється
виробником, є звичайною практикою
ділового обороту, при якій у
посередника відсутня необхідність
безпосередньо фізично приймати товар у
виробника з передачею на свій склад та
подальшим фізичним відвантаженням зі
складу покупцеві, позаяк у даному
випадку товар відвантажується
безпосередньо від виробника до
кінцевого покупця (у даному разі -
зберігача товару). Наявність
договірних правовідносин між
позивачем та товариством з обмеженою
відповідальністю «Нафтопродукт», а
також наявність закритого
акціонерного товариства «Линик» у
ланцюгу постачання ТОВ «Бастіон-2008»
підтверджується матеріалами справи та
не спростована відповідачем. Сумською
МДПІ також не подано доказів на
підтвердження факту відсутності
ділової мети в операціях з придбання
позивачем нафтопродуктів через
посередників, а також фактичних даних,
які б свідчили про існування ділових
стосунків між Товариством та
безпосередніми виробниками
паливно-мастильних матеріалів.

За даних обставин, оскільки позивач не
здійснював безпосередньо приймання
поставлених нафтопродуктів, то доводи
податкового органу про недотримання
Товариством вимог Інструкції також не
мають правового значення для оцінки
реальності розглядуваних
господарських операцій.

З урахуванням викладеного суди цілком
об'єктивно визнали непідтвердженим
висновок Сумської МДПІ про відсутність
між позивачем та спірним
постачальником реальних господарських
відносин як такий, що не відповідає
матеріалам справи, та правомірно
задовольнили позов.

Оскільки у розглядуваній справі норми
матеріального права було правильно
застосовано судами, а їх висновки
відповідають установленим у справі
обставинам та наявним у ній доказам, то
підстави для скасування оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції залишити без задоволення.

2. Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 25.07.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.02.2012 у
справі № 2а-1870/2585/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько