Справа № 149/2263/14-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/2263/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес В.О.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

19 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Хмільнику та Хмільницькому районі
Вінницької області на постанову
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області від 24 червня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в м.Хмільнику та Хмільницькому
районі Вінницької області про визнання
дій протиправними та зобов'язання
призначити пенсію на пільгових умовах ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Хмільнику та Хмільницькому районі
Вінницької області про визнання
бездіяльності відповідача щодо не
призначення позивачу на пільгових
умовах пенсії відповідно до пункту "б"
статті 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" протиправною;
зобов'язання відповідача призначити
та здійснити виплату позивачу пенсії
за віком на пільгових умовах
відповідно до пункту "б" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" з 30 березня 2014 року та
стягнення судових витрат.

Постановою Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 24 вересня 2014 року ухвалено
позов задовольнити. Визнано
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в місті Хмільнику та
Хмільницькому районі Вінницької
області щодо не призначення ОСОБА_2 на
пільгових умовах пенсії з 30 березня 2014
року відповідно до пункту "б" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" - протиправною.
Зобов'язано відповідача призначити та
здійснити виплату позивачу пенсію за
віком на пільгових умовах відповідно
до пункту "б" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" з 30 березня
2014 року. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь позивача судовий
збір.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити. Аргументуючи доводи
апеляційної скарги відповідач вказує
на те, що за період роботи позивача з
22.08.1992 по 11.10.2011 уточнюючі довідки
підприємства, що підтверджують
спеціальний стаж, позивачем не
надавались, а також робоче місце
позивача в зазначений період не було
атестоване, компетентний висновок про
умови роботи позивача в цей період -
відсутні.

Позивач не скористався правом
регламентованим положеннями статті 191
КАС України та не надав письмові
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача.

12 листопада 2014 року на адресу суду
апеляційної інстанції надійшла заява
управління Пенсійного фонду України в
м. Хмільнику та Хмільницькому районі
про розгляд справи без їхньої участі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання та положення статті
197 КАС України, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
можливість розгляду справи у порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження в ході
апеляційного розгляду, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, після досягнення 55
річного віку звернувся до управління
Пенсійного фонду України в м.
Хмільнику та Хмільницькому районі з
заявою про призначення пенсії
відповідно до пункту "б" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення".

Загальний стаж роботи позивача згідно
трудової книжки складає понад 36 років.
З 14 квітня 1982 року по 01 листопада 1992
року та з 15 грудня 1998 року по 11 жовтня
2011 року ОСОБА_2 працював на посаді
майстра по новому будівництві у
Хмільницькій районній шляховій
ремонтній будівельній дільниці та з 02
жовтня 1992 року по 26 січня 1996 року на
посаді майстра по будівництву
автомобільних доріг Хмільницького ДБД
Фірми "Агропромшляхбудіндустрія", що
підтверджується записами в трудовій
книжці позивача, довідкою філії
"Хмільницький райавтодор" №15 від 06.06.2014
та довідкою фірми
"Агропромшляхбудіндустрія" №52 від 15
травня 2014 року про заробітну плату для
обчислення пенсії.

Листом управління Пенсійного фонду
України в м. Хмільнику та
Хмільницькому районі Вінницької
області від 24.06.2014 №943/06-30/02 повідомлено
позивача у відмові в призначенні
пенсії на пільгових умовах відповідно
до пункту "б" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", оскільки
при розрахунку пільгового стажу для
призначення пенсії на пільгових умовах
склав 10 років 04 місяці 08 днів, що є
недостатнім для призначення пенсії за
віком при досягненні 55-ти річного віку.
Зокрема позивачу зараховано періоди з
роботи позивача на посаді майстра по
новому будівництву у Хмільницькій
РШБД за період з 15 квітня 1982 року по 31
грудня 1991 року та з 01 січня 1992 року по
21 серпня 1992 року. Період роботи з 22.08.1992
року по 11.10.2011 року не зарахований до
пільгового стажу, тому що позивачем не
надано довідки на підтвердження
пільгового стажу.

Не погодившись із діями відповідача,
позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов в повному обсязі дійшов висновку,
що трудова книжка позивача, заповнена
без помилок і неточностей, що є
достатнім для підтвердження наявності
у нього пільгового трудового стажу, а
тому останній має право на пенсію на
пільгових умовах з 30 березня 2014 року.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали, або
працюють на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах за Списком № 1 та на
інших роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за Списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад
і показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць, здійснюється
за нормами цього Закону в разі
досягнення пенсійного віку й за
наявності трудового стажу,
передбаченого в Законі України "Про
пенсійне забезпечення".

Згідно із пунктом "б" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
право на пенсію за віком на пільгових
умовах мають працівники, зайняті
повний робочий день на роботах у
шкідливих і важких умовах праці за
Списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників (далі - Список), і за
результатами атестації робочих місць,
зокрема, чоловіки після досягнення 55
років і при стажі роботи не менше 25
років, з них не менше 12 років 6 місяців
на зазначених роботах.

Статтею 100 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" передбачено, що особам,
які працювали до введення в дію цього
Закону тобто до 1 січня 1992 року на
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці, пенсії у розмірах,
передбачених цим Законом,
призначаються у відповідності з
вимогами за віком і стажем, що
встановлені раніше діючим
законодавством.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" унормовано, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 637 від 12 серпня 1993 року, передбачено,
що у тих випадках, коли у трудовій
книжці відсутні відомості, що
визначають право на пенсію за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
установлені для окремих категорій
працівників, для підтвердження
спеціального трудового стажу
приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено
порядок підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній (далі -
Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. За
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами.

Відповідно до вимог статей 11, 69 КАС
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про задоволення
позовних вимог, оскільки у трудовій
книжці ОСОБА_2 наявні відповідні записи
про роботу позивача на посаді майстра
по будівництву автодоріг, що
передбачена Списком №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників при
обчисленні стажу роботи , що дає право
на пенсію за віком на пільгових
умовах, затверджених постановою КМУ
СРСР №1173 від 22.08.1956 та постановою КМ
СРСР №10 від 26.01.1991 року із змінами
внесеними постановами КМ СРСР №497 від
23.07.1991, № 591 від 09.09.1991, а також
постановами КМ України №162 від 11.03.1994,
№773 від 15.11.1994, №36 від 16.01.2003.

Що стосується доводів апелянта про те,
що робоче місце позивача в період з
22.08.1992 по 11.10.2011 року не було
атестоване, компетентний висновок про
умови роботи позивача в цей період
відсутні, колегія суддів суду
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити таке.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 01 серпня 1992 року №442 затверджений
Порядок проведення атестації робочих
місць за умовами праці

Пунктом 2 вказаної постанови
встановлено, що відповідно до статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» пенсії за віком на
пільгових умовах за списками № 1 і 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, що дають право на пільгове
пенсійне забезпечення,
затверджуваними Кабінетом Міністрів
України, а також пенсії, що можуть
встановлюватися підприємствами й
організаціями за рахунок власних
коштів працівникам інших виробництв,
професій та посад залежно від умов
праці, призначаються за результатами
атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 Порядку
атестація проводиться на
підприємствах і організаціях
незалежно від форм власності й
господарювання, де технологічний
процес, використовуване обладнання,
сировина та матеріали є потенційними
джерелами шкідливих і небезпечних
виробничих факторів, що можуть
несприятливо впливати на стан здоров'я
працюючих, а також на їхніх нащадків як
тепер, так і в майбутньому.

За приписами частини 2 пункту 4 Порядку
відповідальність за своєчасне та
якісне проведення атестації
покладається на керівника
підприємства, організації.

Отже, проведення атестації або
своєчасність проведення атестації
робочих місць за умовами праці не
залежить від працівника і не може
обмежувати його право на отримання
пенсії.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що наявними у справі
матеріалами підтверджується право
позивача на призначення пенсії на
пільгових умовах відповідно до статті
13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", оскільки, як встановлено
судом, він досяг відповідного віку і
має трудовий стаж, які визначені у
даній нормі Закону.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
вказаного висновку не спростовують.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
суду апеляційної інстанції дійшла
висновку, що оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
суду апеляційної інстанції підстав для
його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Хмільнику
та Хмільницькому районі Вінницької
області залишити без задоволення, а
постанову Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 24 червня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Граб Л.С.

Сапальова Т.В.