Справа № 808/5918/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

21 жовтня 2014 року (14 год. 42 хв.) Справа №
808/5918/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Мащенко Д.В.,

представників:

позивача - Балабка А.В.,

відповідача - Крошки В.В., Шепеля Д.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Запорізький завод
кольорових сплавів» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень.

19.09.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Запорізький завод кольорових
сплавів» (далі - позивач) до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (далі - відповідач), в якому
позивач просить: визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
16.09.2014 №, яким визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 29900953,50 грн. та
від 16.09.2014 №, яким зменшено розмір
від'ємного значення з податку на додану
вартість у розмірі 5204734,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідачем була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача з питання
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування та сплати до бюджету
податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ «Мет-сплав» за
грудень 2013 року та з питання
правильності обчислення від'ємного
значення податку на додану вартість за
січень - лютий 2014 року, за результатами
якої складено акт від 28.07.2014
№242/28-04-42/31549003 (далі - Акт перевірки). На
підставі Акту перевірки відповідачем
були прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 16.09.2014 №,
№. Висновки Акту перевірки
позивач вважає необґрунтованими, а
тому оскаржувані податкові
повідомлення-рішення на думку позивача
є безпідставними та підлягають
скасуванню.

Ухвалою від 22.09.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 07.10.2014.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва до 21.10.2014.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав викладених у позовній заяві,
зокрема зазначивши, що позивачем були
надані всі необхідні первинні
документи, що повністю підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Мет-сплав» щодо поставки сплаву М4ф ТУ
У 27.4-5-2002 та є підставою для
формування позивачем податкового
кредиту. Також, зазначив, що станом на
момент вчинення спірних господарських
операцій за відкритими даними ЄДР
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ТОВ «Мет-сплав» не
було припинено, не виключено із
реєстру, не ліквідовано. Зазначив, що
всі податкові накладні були
зареєстровані в ЄР податкових
накладних. Зазначив, що
транспортування придбаного товару
здійснювалось власним
автотранспортом, а також
автоперевізником на замовлення, що
підтверджується товарно-транспортними
накладними, наказами на відрядження
(доставка вантажу), подорожніми
листами, а також завданнями на
відрядження. Зазначив, що із придбаного
товару виготовлювалась готова
продукція - катоди мідні, які
реалізовувались покупцям. Також,
реальність здійснення операцій
підтверджується зустрічними звірками,
перевірками відповідача, проведеною
інвентаризацією. Просив задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти позовних
вимог з підстав викладених у
запереченнях проти позову, зокрема
зазначивши, що позивачем безпідставно
сформовані витрати та податковий
кредит по операціях з придбання сплаву
М4ф ТУ У 27.4-5-2002 у ТОВ «Мет-Сплав»,
оскільки не підтверджується фактична
поставка продукції. Також, зазначив, що
попередньою перевіркою позивача по
взаємовідносинах з ТОВ «Мет-Сплав»,
також встановлено відсутність
фактичного здійснення господарської
операції з придбання сплавів М4ф ТУ У
27.4-5-2002 в зливках. Зазначив, що в
сертифікатах виробником сплаву в
зливках М4ф ТУ У 27.4-5-2002 зазначено
ТОВ «Мет-Сплав», але згідно податкової
інформації воно не є виробником
зазначеної продукції, а отже неможливо
встановити виробника продукції.
Зазначив, що інвентаризація сплавів в
зливках не проводилась. Крім того, в
базі даних відсутня інформація про
постачальника та податкові накладні, а
підприємства, що задіяні у ланцюгах
постачання сплаву позивачу не подають
звіти про виробництво промислової
продукції, не отримували дозвіл на
виконання робіт підвищеної небезпеки
та на експлуатацію машин, механізмів,
устаткування підвищеної небезпеки,
отже не є виробниками сплаву.
Підприємства не реєстрували податкові
накладні, не мають достатньої
кількості працівників та основних
засобів для здійснення металургійного
виробництва. Всі підприємства є
збанкрутілими, їх юридичні адреси є
адресами масової реєстрації. Тому,
вважає оскаржувані податкові
повідомлення - рішення правомірними,
через що просив відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 21.10.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали і з'ясувавши обставини
адміністративної справи, дослідивши
наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлень від 26.06.2014 №374, 375
та наказу відповідача від 26.06.2014 №349 в
період з 01.07.2014 по 21.07.2014 відповідачем
була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
з питання своєчасності, достовірності
та повноти нарахування та сплати до
бюджету податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ «Мет-сплав» за
грудень 2013 та з питання правильності
обчислення від'ємного значення податку
на додану вартість за січень - лютий 2014
року

За результатами перевірки 28.07.2014
відповідачем був складений Акт
перевірки, згідно висновків якого
встановлено порушення позивачем вимог:
пп. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201,
п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України в результаті чого позивачем
завищено від'ємне значення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду на
загальну суму 5204736,00 грн., в тому числі
по періодах: січень 2014 - 3058003,00 грн.,
лютий 2014 - 2146731,00 грн.; та занижено
податок на додану вартість, що підлягає
сплаті до Державного бюджету України,
на загальну суму 19933969,00 грн., в тому
числі по періодах: грудень 2013 - 6930241,00
грн., січень 2014 - 7203521,00 грн., лютий 2014 -
5800207,00 грн.

На підставі Акту перевірки 16.09.2014
відповідачем були прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Не погодившись із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач звернувся до суду із цим
позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки підставою прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення стали висновки
Акту перевірки, то для вирішення
позовних вимог необхідним є
дослідження обґрунтованості цих
висновків.

Відповідач в Акті перевірки позивача
посилається на недотримання, позивачем
вимог

пп. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201,
п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну , складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

За приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронному вигляді до
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, є
дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні
та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
причин.

Якщо протягом операційного дня не
надіслано квитанції про прийняття або
неприйняття, така податкова накладна
вважається зареєстрованою в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або
розрахунків коригування до податкових
накладних у Єдиному реєстрі податкових
накладних здійснюється не пізніше
п'ятнадцяти календарних днів,
наступних за датою їх складання.

Порядок ведення Єдиного реєстру
податкових накладних встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Покупець
має право звіряти дані отриманої
податкової накладної на відповідність
із даними Єдиного реєстру податкових
накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення
контролюючими органами документальної
позапланової виїзної перевірки
продавця та у відповідних випадках
покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
, що підтверджують факт отримання таких
товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно п. 200.2 ст. 200 ПК України при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Судом встановлено, що за період з 01.12.2013
по 28.02.2014 позивачем задекларовано
податкового кредиту на загальну суму
32044519,00 грн., в тому числі по операціях з
ТОВ «Мет-сплав» - 25138703,40 грн. Суд
зазначає, що до податкового кредиту з
ПДВ за грудень 2013 року одержаних від
ТОВ «Мет-Сплав» включено податкові
накладні за листопад 2013 року. Тобто,
сума податкового кредиту грудня 2013
року сформовано за рахунок податкових
накладних виписаних у листопаді 2013
року.

01.11.2012 між позивачем та ТОВ «Мет-Сплав»
був укладений договір №86/6/12, за яким
позивач зобов'язався надати в строкове
безоплатне користування ТОВ
«Мет-Сплав» технічні умови, а ТОВ
«Мет-Сплав» прийняти їх в строкове
безоплатне користування. Технічні
умови, що передаються - сплави мідні ТУ
У 27.4-5-2002, що зареєстровані
Запорізьким ГЦСМС від 14.06.2002 №089/002621,
введені з 20.06.2002 без обмежень строку
дії. Згідно зазначеного договору ТОВ
«Мет-Сплав» має право виготовлювати
відповідну продукцію, згідно вимог
технічних вимог, що передаються,
виключно для власника технічних умов.

Відповідно до прийомно-здаточного акту
передачі конструкторської
(технологічної документації) від 01.11.2012
позивач передав ТОВ «Мет-Сплав»
технічні умови «сплави мідні» ТУ У
27.4-5-2002.

З метою підтвердження відповідності
сплаву М4ф розробленим та
зареєстрованим ТУ У 27.4-5-2002 ТОВ
«Мет-Сплав» надавав позивачу
сертифікати відповідності, із
зазначенням хімічного складу зливків.

З наданих позивачем копій ліцензії про
здійснення ТОВ «Мет-Сплав» діяльності
із заготівлі, переробки металобрухту
кольорових металів АВ №597732 та ліцензії
про здійснення ТОВ «Мет-Сплав»
діяльності із заготівлі, переробки
металобрухту чорних металів АВ №597731
підтверджується наявність права на
здійснення ТОВ «Мет-Сплав» зазначеної
діяльності.

01.11.2012 між позивачем та ТОВ «Мет-Сплав»
був укладений договір №86/3/12, за яким
останній зобов'язався поставити у
власність покупця продукцію в
асортименті, кількості, в строки, за
ціною та з якісними характеристиками,
згідно із специфікаціями, що є
невід'ємною частиною договору, а
покупець прийняти та сплатити його
вартість. Умови поставки продукції
згідно «Інкотермс-2000».

На виконання договору ТОВ «Мет-Сплав»
поставило позивачу продукцію, згідно
із специфікаціями. За наслідками
виконання поставки продукції ТОВ
«Мет-Сплав» видавались позивачу
видаткові накладні, рахунки та
податкові накладні.

Розрахунки із ТОВ «Мет-Сплав» за
виконання зазначеного договору
здійснювались у безготівковій формі,
шляхом переказу коштів на банківський
рахунок ТОВ «Мет-Сплав», що
підтверджується банківськими
виписками.

Суд зазначає, що в матеріалах справи в
повному обсязі наявні податкові
накладні, видаткові накладні, рахунки
за перевіряємий період, які оформлені
належним чином, підписані повноважними
особами підприємств, завірені
печатками підприємств та повністю
підтверджують факт здійснення
позивачем господарських операцій.

Судом встановлено, що перевезення
придбаної продукції здійснювалось
позивачем власним автотранспортом, а
також авто перевізником на замовлення.

З метою перевезення придбаної
продукції позивач складав накази на
відрядження (доставка вантажу)
відносно водіїв, подорожні листи, а
також завдання на відрядження. Крім
того, позивачем складалися розрахунки
пального, необхідного для здійснення
перевезення вантажу. За наслідками
здійснення перевезення позивачем
складалися звіти про використання
коштів, виданих на відрядження або під
звіт.

На підтвердження факту
транспортування позивачем сплаву в
зливках було надано
товарно-транспортні накладні, які
оформлені належним чином, містять всю
необхідну інформацію щодо
транспортування продукції, а саме:
найменування вантажовідправника,
вантажоодержувача, замовника,
автопідприємства; пункт
навантаження/розвантаження;
найменування автомобілю; прізвище та
підпис водія; номер причепу; відомості
про вантаж; маса товару; підпис та
печатка перевізника.

Всі вищевказані документи наявні в
матеріалах справи.

На підтвердження факту передачі
позивачу придбаної продукції (сплаву в
зливках) було надано прибуткові ордери.

Суд зазначає, що придбаний товар - сплав
М4ф ТУ У 27.4-5-2002 позивач
використовував для виробництва
катодів мідних.

На підтвердження факту використання
придбаних сплавів М4ф у господарській
діяльності позивачем було надано
оборотно-сальдові відомості з руху
товару за 2013-2014 роки, а також виробничі
звіти з виготовлення катодів мідних за
2013-2014 рік.

Судом встановлено, що виготовлену
продукцію - катоди мідні позивач
реалізовував: ПАТ «Завод
«Південкабель» за договором від 18.04.2012
№18/12; ТОВ «ДЛКЗ» за договором від 13.01.2014;
ТОВ «Запорізький механічний завод» за
договором від 03.05.2012 №01/1/12; ПАТ
«Одеський кабельний завод
«Одескабель» за договорами від 25.10.2013
№72/13, 73/13, від 10.01.2014 №3/14; ПАТ
«Артемівський завод по обробці
кольорових металів» за договором від
02.08.2012 №69/12/12326; ТОВ «Укр Мет» за
договором від 19.12.2013 №85/13.

На підтвердження факту реалізації
виготовленої продукції - катоди мідні
позивач надав належним чином оформлені
податкові накладні, що зареєстровані в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
видаткові накладні, довіреності на
отримання від позивача товарів.

Відповідач посилається на проведену
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача по
взаємовідносинам з ПМП «Фаза», ТОВ
«Мет-Сплав» за березень 2012 - листопад 2013
року, за наслідками якої складено акт
перевірки від 16.04.2014 №142/28-04-42/31549003, яким
зафіксовано заниження податкового
кредиту у сумі 113451976,00 грн. по
взаємовідносинах з ПМП «Фаза», ТОВ
«Мет-Сплав». Відповідач дійшов
висновку, що фактичного здійснення
господарської операції з придбання
сплавів М4ф ТУ У 27.4-5-2002 в зливках
від ТОВ «Мет-Сплав» не відбулось.

Судом встановлено, що в рамках
проведеної перевірки було проведено
інвентаризацію ТМЦ придбаних у ТОВ
«Мет-Сплав». Згідно даних
бухгалтерського обліку на залишку
знаходиться сплав М4ф ТУ У 27.4-5-2002
в зливках, який було придбано у ТОВ
«Мет-Сплав» у розмірі 3,957 тон. Наказом
по підприємству було зобов'язано
інвентаризаційну комісію провести
інвентаризацію придбаних у ТОВ
«Мет-Сплав» та ПМП «Фаза» ТМЦ станом на
10.04.2014. Інвентаризаційною комісією було
проведено інвентаризацію за
результатами, якої складено
інвентаризаційний опис ТМЦ від 10.04.2014
№33000004. Зазначеною інвентаризацією
було встановлено наявність сплаву М4ф
ТУ У 27.4-5-2002 в зливках загальною
вагою 3,9605 тон придбаного у ТОВ
«Мет-Сплав», в тому числі партія сплаву
№418 та №417.

Суд зазначає, що в сертифікатах від
28.11.2013 №11307 та №11308, наявних в
матеріалах справи, зазначено
номенклатуру товару сплав М4ф ТУ У
27.4-5-2002, хімічний склад та партію
№417 та №418, а отже дані зазначені в
сертифікатах збігаються з
результатами інвентаризації.

Виходячи з вищенаведеного, зазначеною
інвентаризацією було підтверджено
фактичну наявність поставленого
позивачу від ТОВ «Мет-Сплав» товару.

В обґрунтування висновку про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства відповідач посилається
на Довідку ДПІ у Куйбишевському районі
м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій
області від 19.02.2014 №88/05-66-22-02-11-3/37718503 про
результати проведення зустрічної
звірки ТОВ «Мет-Сплав» з метою
документального підтвердження
господарських відносин з позивачем за
період грудень 2012 - листопад 2013 року,
відповідно до якої документально
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин з позивачем їх
вид, обсяг, якість та розрахунок. Також,
звіркою встановлено відображення в
податковому обліку господарських
операцій та розрахунків з позивачем.

Отже, зазначеною звіркою підтверджено
взаємовідносини між ТОВ «Мет-Сплав» та
позивачем, та формування ТОВ
«Мет-Сплав» податкових зобов'язань з
ПДВ по податковим накладним виписаним
у листопаді 2013 року позивачу, що
підтверджує правомірність дій
позивача по формуванню податкового
кредиту з ПДВ у грудні 2013 року.

Також, відповідач посилається на Акт
перевірки від 28.07.2014 №242/28-04-42/31549003 ТОВ
«Мет-Сплав», в якому зазначено, що
згідно даних Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів розбіжність виникла
внаслідок того, що по підприємству ТОВ
«Мет-Сплав» в АІС «Податковий блок»
внесено акт №182/05-66-15-01 від 26.03.2014. Згідно
зазначеного акту виникла розбіжність з
ПДВ у сумі 10298184,70 грн. по
взаємовідносинах з ТОВ «Мет-Сплав», в
тому числі в січні 2014 року на суму 7953397,50
грн. та лютому 2344787,20 грн.

Проте, суд не приймає дану інформацію,
як факт нереальності правочину
позивача із ТОВ «Мет-Сплав». Суд
зазначає, що зазначена база ведеться
органами доходів і зборів, доступ до
неї мають виключно посадові особи цих
органів, при цьому будь-який акт
перевірки чи довідка зустрічної звірки
не є належним та допустимим засобом
доказування факту нереальності
правочину, а є лише суб'єктивним
ставленням співробітників податкового
органу до таких правовідносин.

Суд зазначає, що за приписами ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним є його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені без повного та
всебічного дослідження наявної
інформації.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року було звернено увагу на
наступне: «...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Зазначена норма недійсність
господарського зобов'язання пов'язує з
наступним: невідповідністю його змісту
вимогам закону; наявністю мети, що за
відомо суперечить інтересам держави і
суспільства; укладенням учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставини можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів
наявності фактів порушення
конституційних прав чи свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
заволодіння ним, внаслідок укладання
та виконання позивачем та його
контрагентами правочинів.

Суд зазначає, що на даний час у суду
відсутні відомості щодо наявності
судових рішень, які б спростовували
факт реальності виконання договорів,
укладених між позивачем та його
контрагентами.

Відповідачем не доведено наявності
мети, завідомо суперечної інтересам
держави і суспільства, а також
існування умислу у позивача чи його
контрагента, як обов'язкової ознаки для
визнання правочину недійсним та
застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що
можливий захист порушеного права
шляхом звернення до суду із позовом про
визнання нікчемного правочину дійсним
стосується лише нікчемних правочинів з
дефектом форми та правочинів без
необхідного схвалення (параграф 2 глави
16 ЦК України).

Відповідачем також не було
обґрунтовано належним чином і доведено
у встановленому законом порядку, що
угоди між позивачем та його
контрагентами порушують публічний
порядок, суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави.

Відповідачем лише зазначено, без
відповідних доказів, про відсутність
реальності поставок товарів (робіт,
послуг), які економічно необхідні для
виконання такого постачання або
здійснення діяльності тощо, що може
свідчити про відсутність необхідних
умов для здійснення відповідної
господарської, економічної діяльності
як позивачем, так і його контрагентом -
що є лише припущенням.

Також, відповідно до вимог податкового
законодавства, особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

Судом встановлено, що ТОВ «Мет-Сплав» в
період, який перевірявся, мало статус
платника податку на додану вартість
(свідоцтво платника ПДВ №100342745 від
30.06.2011).

Відтак, ТОВ «Мет-Сплав» мало право
видавати позивачу податкові накладні
на підтвердження факту отримання
останнім товару, який надавався цим
підприємством.

Також, суд зазначає, що у разі, якщо
контрагент підприємства порушив
законодавство при нарахуванні та
сплаті своїх податкових зобов'язань,
відповідальність за це несе виключно
він, можливості покладення
відповідальності на інших осіб
законодавством України не тільки не
передбачено, але прямо заборонено.
Таким чином, несплата податків однією
із сторін правочину чи їх приховування
не є підставою для висновку про
нікчемність правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» від 16.07.1999 №996-ХІV
(далі - Закон України №996-ХІV)
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закон України №996-ХІV
визначено, що первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Господарська операція -
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Підпунктами 2.1., 2.2., 2.4, 2.16 п. 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
передбачено наступне:

Первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі
первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Суд зазначає, що пред'явлені до
перевірки документи є первинними
документами у розумінні ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
оформлені належним чином, підписані
повноважними особами підприємств,
завірені печатками підприємств та
повністю підтверджують факт
здійснення між позивачем та ТОВ
«Мет-Сплав» господарських операцій з
поставки товару.

З наведених вище підстав суд доходить
висновку про обґрунтованість
заявлених позивачем вимог щодо
протиправності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення та
необхідність його скасування.

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Доданим до матеріалів справи платіжним
дорученням від 16.09.2014 №30 документально
підтверджується факт сплати позивачем
судового збору в сумі 487,20 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на
користь позивача з Державного бюджету
України.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Запорізький завод кольорових
сплавів» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 16.09.2014, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю «Запорізький завод
кольорових сплавів» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 25900953,50 грн., в
тому числі за основним платежем 19933696,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 9966984,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 16.09.2014, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю «Запорізький завод
кольорових сплавів» зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за січень та лютий 2014
року на загальну суму 5204734,00 грн., в тому
числі за січень 2014 року - 3058003,00 грн., за
лютий 2014 року - 2146731,00 грн.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Запорізький завод
кольорових сплавів» (,
місцезнаходження: 69076, м. Запоріжжя, вул.
Новобудов, 9) суму судового збору у
розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят
сім гривень 20 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль

Постанова виготовлена у повному обсязі
27.10.2014.