Справа № 820/7607/14
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 р. Справа №
820/7607/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання
Зарицької Т.В.

Позивач - ОСОБА_1

Представник позивача - ОСОБА_2

Представник відповідача - Мосійчук Р.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
08.07.2014р. по справі № 820/7607/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просив суд: - визнати
неправомірними дії ДПІ у Московському
районі м. Харкова щодо складання акту
перевірки №2051/1720/НОМЕР_1 від 06.06.2013р.;

- визнати неправомірними дії ДШ у
Московському районі м. Харкова щодо
винесення повідомлення-рішення
№0 віл 19.06.2013р.;

- визнати неправомірними дії ДПІ у
Московському районі м. Харкова щодо
нарахування податкових зобов'язань та
штрафних санкцій за результатами
перевірки;

- визнати недійсним (нечинним) та
скасувати акт перевірки №2051/1720/НОМЕР_1
від 06.06.2013р.;

- визнати недійсним (нечинним) та
скасувати повідомлення-рішення№
від 19.06.2013р.

Ухвалою суду від 26.05.14 року
відмовлено у відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області в частині вимог в
частині вимог про визнання
неправомірними дій ДПІ у Московському
районі м. Харкова щодо складання акту
перевірки №2051/1720/НОМЕР_1 від 06.06.2013р.;
визнання неправомірними дій ДШ у
Московському районі м. Харкова щодо
винесення повідомлення-рішення
№0 віл 19.06.2013р.; визнання
неправомірними дій ДПІ у Московському
районі м. Харкова щодо нарахування
податкових зобов'язань та штрафних
санкцій за результатами перевірки.

Зазначеною ухвалою суду відкрито
провадження в адміністративній справі
за позовною заявою Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області в
частині вимог про визнання недійсним
(нечинним) та скасування податкового
повідомлення-рішення № від
19.06.2013р.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014 року
у задоволенні зазначеного
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального та процесуального
права, з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник відповідача,
наполягаючи на законності та
обгрунтованості постанови суду першої
інстанції, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

Представник позивача, наполягаючи на
порушенні судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, просив скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги,
з обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
прибули в судове засідання,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 зареєстрований Виконавчим
комітетом Харківської міської ради
25.10.1994р. , що підтверджується Свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної особи
- підприємця НОМЕР_2 та зареєстрований
в якості платника податку на додану
вартість, що підтверджується
свідоцтвом НОМЕР_3.

Відповідачем на підставі наказу №713
від 14.05.13 р. та направлення №63 від 14.05.13
року проведено позапланову
документальну невиїзну перевірку
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ "ПРАКСЕТ-ХАРЬКОВ" за період з 01.05.12р.
по 31.08.12р., ТОВ "САТ ІМПЕКС" за період з
01.01.11 р. по 30.04.11р., ПП"Рест-Профі" у
періоді з 01.01.12р. по 30.04.12р., за
результатами якої складено Акт
перевірки № 2051/1720/НОМЕР_1 від 06.06.2013р.
Відповідачем 06.06.13р. складено акт №
555/1720/НОМЕР_1 про неявку для
ознайомлення та підписання акту
позапланової документальної невиїзної
перевірки позивача (а.с.62 т.І).

Перевіркою встановлені наступні
порушення :

- відсутність об'єктів оподаткування
при придбанні та продажу товарів
(послуг) ФО-П ОСОБА_1 у ТОВ
«ПРАКСЕТ-ХАРЬКОВ» (податковий номер
30137712) за період з 01.05.2012р. по 31.08.2012р., на
загальну суму ПДВ 129330,06грн., а саме: у
травні 2012р. на суму 46785,94грн., у червні
2012р. на суму 28822,20грн., у липні 2012р. на
суму 34410,62грн., у серпні 2012р. на суму
19311,30грн.;

- відсутність об'єктів оподаткування
при придбанні та продажу товарів
(послуг) ФО-П ОСОБА_1 у ТОВ «САТ ІМПЕКС»
(податковий номер 32564148) за період з
01.01.2011р. по 30.04.2011р. на загальну суму ПДВ
75476,48грн., а саме: у січні 2011р. на
22636,71грн., у лютому 2011р. на суму 12072,71грн.,
у березні 2011р. на суму 19113,84грн., у квітні
2011р. на суму 21653,22грн.;

- ст. 185, ст. 188, ст. 198 розділу V
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
№2755-VІ (із змінами та доповненнями), що
призвело до завищення податкового
кредиту на загальну суму 257452,14грн.

На підставі акту перевірки №
2051/1720/НОМЕР_1 від 06.06.2013р. відповідачем
винесено податкове
повідомлення-рішення від 19.06.2013 року
№ про збільшення суми з ПДВ в сумі
257452,14грн. і застосування штрафних
санкцій у сумі 64363,04.

Позивачем на адресу Головного
управління Міністерства доходів та
зборів у Харківській області подано
скаргу на спірне повідомлення -
рішення, за результатами розгляду якої
відповідно до рішення про результати
розгляду скарги від 18.07.13р. скарга
залишена без задоволення , а спірне
рішення - без змін (а.с.99-100 т.І).

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог в частині
визнання недійсним (нечинним) та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
19.06.2013р., виходив з того, що оскільки на
момент перевірки Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 відповідачем
суми податку, які попередньо включені
до складу податкового кредиту, не були
підтверджені позивачем документами у
відповідності до вимог Податкового
кодексу України, то дії відповідача
щодо прийняття, на підставі акту №
2051/1720/НОМЕР_1 від 06.06.2013р. податкового
повідомлення-рішення № № від
19.06.2013р. відповідають ч. 3 ст. 2 КАС
України.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Коло платників податку на додану
вартість, об'єкти, база, ставки
оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової
накладної, порядок обліку, звітування
та внесення податку до бюджету
визначено розділом V Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI
(далі - ПК України).

У відповідності до ст. 185 ПК України
об'єктом оподаткування, зокрема, є
постачання товарів та послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК
України визначено, що податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

При цьому, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
встановлено, що господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 201.8 статті 201 ПК України
передбачено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна відповідно до
пункту 201.10 статті 201 ПК України
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення
Кодексу, для отримання права
сформувати податковий кредит із сум
податку на додану вартість, сплачених в
ціні придбаного товару (робіт, послуг),
платник ПДВ повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Підставами для винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення- рішення слугували
висновки податкового органу щодо
неможливості підтвердження факту
реального здійснення господарських
відносин з ТОВ «ПРАКСЕТ-ХАРЬКОВ» за
період з 01.05.2012 по 31.08.2012, ТОВ «САТ
ІМПЕКС» за період з 01.01.2011 по 30.04.2011, ПП
«Рест-Профі» у періоді з 01.01.2012 по 30.04.2012.

Судом встановлено, що у період з січня
по квітень 2011р. включно між позивачем
та вказаними підприємствами було
укладено низку договорів ( договори
поставки №0412 від 04.01.2012 з ПП
«Рест-Профі», №125 від 2012 з ТОВ
«ПРАКСЕТ-ХАРКІВ» та інші).

Договори, відповідно до ч.1 ст.181 ГК
України укладалися у спрощений спосіб,
шляхом виставлення рахунків та
прийняття їх до виконання, тобто
оплати. Перелік документів за спірними
операціями у даний період міститься у
«Переліку документів за операціями з
постачальником ТОВ фірма «САТ ІМПЕКС»,
«Переліку документів за операціями з
постачальником ПП «РЕСТ-ПРОФІ»,
«Переліку документів за операціями з
постачальником ТОВ «ПРАКСЕТ-ХАРКІВ».

За вказаними вище договорами було
придбано та отримано товари згідно
видаткових накладних, копії яких
містяться в матеріалах справи.

ТОВ «ПРАКСЕТ-ХАРЬКОВ», ТОВ «САТ ІМПЕКС»
та ПП «Рест-Профі» видано відповідні
податкові накладні.

Транспортування товару здійснювалось
за рахунок постачальників, а саме «САТ
ІМПЕКС», ТОВ «ПРАКСЕТ-ХАРЬКОВ» та ПП
«Рест-Профі», як це передбачено
договорами.

Також до матеріалів справи додаються
копії банківських виписок по поточному
рахунку Позивача №0115 у ПАТ
«ПІРЕУС БАНК МКБ», що підтверджують
розрахунки с подальшими покупцями
придбаних товарів.

Договірні господарські відносини з
усіма контрагентами мали на меті
отримання прибутку.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що надані
позивачем документи первинного
бухгалтерського обліку оформлені у
чіткій відповідності до вимог чинного
законодавства, будь-яких застережень з
цього приводу акт перевірки не містить.

Тому судова колегія, оцінивши докази,
надані сторонами, вважає, що у діях
платника податків (позивача) відсутні
порушення тих норм законів, на які
посилається відповідач, а твердження
податкового органу про наявність таких
порушень ґрунтуються на припущеннях та
належним чином не доведені.

Слід відзначити, що статтею 203
Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, відповідно до
частини 5 якої правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 215
Цивільного кодексу України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно зі ст. 234 Цивільного кодексу
України фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

Зважаючи на відсутність у зазначеному
акті перевірки посилань на судові
рішення, якими встановлено факт
недійсності правочинів контрагента
позивача, а також виходячи з того, що
реальність правочину доведена
наданими суду документами, які
свідчать про виконання зобов'язань
сторонами один перед одним в повному
обсязі (видаткова накладна, податкова
накладна, платіжне доручення)
посилання відповідача на акт
перевірки, яким встановлено
нікчемність правочинів, є незаконними.

Частиною другою статті 61 Конституції
України закріплено принцип
індивідуальної відповідальності.

Добросовісний платник податків, який в
силу покладеного на нього законами
обов'язку щодо сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) вступає у
зв'язку з цим у відповідні
правовідносини з державою, не може
нести відповідальність за невиконання
чи неналежне виконання такого
обов'язку іншими платниками податків,
якщо інше прямо не встановлено законом.
У разі, якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
віднесення сплачених ним у ціні товару
відповідних сум ПДВ до податкового
кредиту та валових витрат, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо цього та має всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Крім того, слід відзначити, що
обмеження права сумлінного платника
податку на формування податкового
кредиту у зв'язку з порушенням його
контрагентами порядку та звітування по
податкам суперечать практиці
Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно п.57 Рішення
Європейського суду з прав людини по
справі "Булвес" АД проти Болгарії від
22.01.2009 року судом було зазначено, що
оскільки компанія-заявник у повному
обсязі та вчасно виконала обов'язки з
дотримання встановлених
Державою-членом Конвенції норм
стосовно ПДВ та не мала засобів для
забезпечення виконання податкових
зобов'язань постачальником і не знала
про невиконання останнім своїх
обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням сум
до складу податкового кредиту та
проведення податковими органами
зустрічної перевірки постачальника
могло бути встановлено, чи виконав
постачальник свій обов'язок подання
звітності з ПДВ у повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджено, що
платник податку на момент вчинення
господарських операцій мав
взаємовідносини з контрагентом, який
знаходився за своєю юридичною адресою
та був зареєстрованим платником ПДВ, що
дає позивачу право на формування
податкового кредиту та валових витрат.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що висновки акту
перевірки, на підставі яких винесено
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, ґрунтуються на
безпідставних та непідтверджених
даних податкового органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, згідно ч. 2 ст. 71 КАС України,
не довів правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що позовні
вимоги в частині скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 19.06.2013р. є законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014 року
по справі №820/7607/14 в частині відмови в
задоволенні позову прийнята з
порушенням норм чинного
процесуального та матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому підлягає скасуванню, з
прийняттям в цій частині нової
постанови про задоволення позовних
вимог про скасування податкового
повідомлення-рішення № від
19.06.2013р..

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014р. по
справі № 820/7607/14 скасувати в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
19.06.2013р.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
19.06.2013р.

В іншій частині постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
08.07.2014 р. по справі № 820/7607/14 - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Водолажська Н.С. Повний текст
постанови виготовлений 24.11.2014 р.