Справа № 816/4099/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2014 рокум. ПолтаваСправа
№816/4099/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко О.С.

та представників сторін:

від позивача - Тимохіна Л.С., Співак А.Ю.,

від відповідача - Куришко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "УПСК Діамент" до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "УПСК Діамент" (надалі
- позивач, ТОВ "УПСК Діамент")
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
(надалі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 22 вересня 2014
року №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: "Податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг), 14010100" загалом в розмірі 407572 грн
50 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем порушено
права та законні інтереси ТОВ "УПСК
Діамент" у сфері публічно-правових
відносин через безпідставне
донарахування грошового зобов'язання
зі сплати податку на додану вартість.
Посилався на те, що неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента у ланцюгу постачання у
зв'язку з відсутністю останнього за
місцезнаходженням не є підставою для
донарахування грошових зобов'язань
добросовісному платнику податків.

Відповідач позов не визнав. У наданих
до суду письмових запереченнях просив
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на відомості, встановлені
позаплановою невиїзною документальною
перевіркою ТОВ "УПСК Діамент" та
викладені в акті перевірки від 02
вересня 2014 року №4929/16-01-22-02/37710195.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити з підстав,
наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував з мотивів, наведених у
письмовому запереченні ДПІ у м.
Полтаві, наполягав на відмові у
задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін та свідка, дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступні факти та відповідні до них
правовідносини.

ТОВ "УПСК Діамент" у встановленому
законодавством порядку зареєстроване
як юридична особа, , з 10
червня 2011 року перебуває на обліку в
якості платника податків в ДПІ у м.
Полтаві та є платником податку на
додану вартість з 25 червня 2011 року /т. І,
а.с. 11-12/.

Видами діяльності позивача за КВЕД-2010
є: надання допоміжних послуг у сфері
добування нафти та природного газу
(09.10), розвідувальне буріння (43.13), оптова
торгівля твердим, рідким, газоподібним
паливом і подібними продуктами (46.71),
діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих сферах
(71.12) /т. І, а.с. 8-9/.

У період з 19 по 26 серпня 2014 року
фахівцем ДПІ у м. Полтаві проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ "УПСК Діамент" з питань
взаємовідносин з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з Товариством з
обмеженою відповідальність (надалі -
ТОВ) "Оберон торг" () за
березень 2014 року .

За результатами перевірки складено акт
ввід 02 вересня 2014 року №4929/16-01-22-02/37710195
(надалі - Акт перевірки), в якому вказано
на порушення платником податків вимог
пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3,
198.6 статті 198, статті 201 Податкового
кодексу України, наслідком чого
визначено заниження зобов'язання зі
сплати податку на додану вартість
/надалі також ПДВ/ загалом в розмірі 326
058 грн /т. І, а.с. 11-24/.

На підставі зазначеного вище Акта
перевірки ДПІ у м. Полтаві 22 вересня 2014
року сформовано податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
позивача за платежем: "Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг), 14010100"
загалом в розмірі 407 572 грн 50 коп. (в т.ч.,
326 058 грн - основний платіж, 81 514 грн 50
коп. - штрафні (фінансові) санкції) /т. І,
а.с. 10, 25/.

Не погоджуючись із зазначеним вище
податковим повідомленням-рішенням ДПІ
у м. Полтаві, ТОВ "УПСК Діамент"
звернулось до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню суб'єкта владних повноважень,
суд виходить з критеріїв правомірності
такого рішення, що встановлені
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє чи
прийнято дане рішення: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивачем, на
підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ "Оберон торг", у березні
2014 року зараховано до складу
податкового кредиту суму ПДВ загалом в
розмірі 326 058 грн.

Однак, за результатами позапланової
невиїзної документальної перевірки
ТОВ "УПСК Діамент" відповідач дійшов
висновку про безпідставне віднесення
вказаної суми податку до складу
податкового кредиту, наслідком чого
визначено заниження позивачем
зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету
загалом в розмірі 326 058 грн.

Мотивуючи наведені доводи
контролюючий орган зазначив, що між
позивачем та його контрагентами не
проведено розрахунків за придбані
товари і послуги. Крім того, на
перевірку не надано пояснень щодо
використання орендованого обладнання,
його транспортування, відрядження
працівників товариства для виконання
робіт. Також, відповідачем враховано
відомості, викладені в акті від 04
червня 2014 року №631/04-62-22-3/38905305 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Оберон торг" () щодо підтвердження реальності
здійснення господарських відносин, їх
реальності та повноти відображення в
обліку за березень 2014 року", складеного
ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, за змістом якого
наявність між ТОВ "Оберон торг" та ТОВ
"УПСК Діамент" господарських
правовідносин у березні 2014 року не
підтверджено.

Оцінивши наведені доводи в їх
сукупності, суд дійшов наступних
висновків.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних відносин) право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду /пункт 198.3 статті 198
Податкового кодексу України/.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично здійснений
і підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображатимуть реальність
господарської операції, яка є
підставою для формування податкового
обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів
чи послуг або в разі, якщо придбані
товари чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку,
відповідні суми не можуть включатися
до складу податкового кредиту з
податку на додану вартість навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні
перевірки правомірності формування
платником податку показників
податкової звітності з ПДВ є
безпосереднє дослідження факту
здійснення господарської операції (її
реальності/товарності), на підставі
якої таким платником сформовано дані
податкового обліку.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, спірні відносини
між ТОВ "УПСК Діамент" та ТОВ
"Оберон торг" стосувалися надання
послуг оренди виробничого обладнання,
про що сторонами складено відповідні
договори.

До матеріалів справи залучено копії
договорів оренди обладнання від 01
березня 2014 року №№718, 719, 720, 721, 723 /т. І,
а.с. 55-79/, за умовами яких ТОВ "Оберон
торг" (орендодавець) передає, а ТОВ "УПСК
Діамент" (орендар) приймає в тимчасове
оплатне користування обладнання.

За твердженнями представників
позивача, на підставі вказаних вище
договорів, ТОВ "Оберон торг" надало
ТОВ "УПСК Діамент" в оренду наступне
обладнання:

- кріогенну лінію високого тиску;

- обв'язку насосного агрегату
(всмоктуюча та нагнітальна лінії);

- блок перекачування рідин;

- лубрикатор;

- компоновку для освоєння, превентор,
універсальний герметизатор.

На підтвердження правомірності
віднесення до складу податкового
кредиту у березні 2014 року спірної суми
ПДВ позивач надав копії податкових
накладних від 03 березня 2014 року №№187,
188 /т. І, а.с. 132, 133/, від 05 березня 2014 року
№№189-192 /т. І, а.с. 134-137/, від 07 березня 2014
року №№193, 194 /т. І, а.с. 138, 139/, від 10
березня 2014 року №№195-199 /т.І, а.с. 140-144/,
від 13 березня 2014 року №200 /т. І, а.с. 145/,
від 14 березня 2014 року №№201-204 /т. І, а.с.
146-149/, від 16 березня 2014 року №205 /т. І, а.с.
150/, від 17 березня 2014 року №206 /т. І, а.с.
151/, від 19 березня 2014 року №№207-210 /т. І,
а.с. 152-155/, від 21 березня 2014 року №№211, 212
/т. І, а.с. 156, 157/, від 24 березня 2014 року
№№213-217 /т. І, а.с. 158-162/, від 26 березня 2014
року №218 /т. І, а.с. 163/, від 28 березня 2014
року №№219-223 /т. І, а.с. 164-168/, від 31
березня 2014 року №224-228 /т. І, а.с. 169-173/.

Дослідивши копії вищевказаних
податкових накладних суд встановив, що
вони формально відповідають вимогам
пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що
наявність податкової накладної є
обов'язковою, але не вичерпною
підставою для визначення правильності
формування податкового кредиту, адже
правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на податковий
кредит можуть мати лише реально
вчинені господарські операції з
придбання товарів (послуг) із метою
використання таких товарів (послуг) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства, а не саме лише оформлення
відповідних документів.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Як визначено частиною першою статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
(в редакції, чинній на момент
виникнення та реалізації спірних
відносин), підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

В силу статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Крім того, за приписами даної статті
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Враховуючи те, що згідно з вимогами
статті 4 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" одним із принципів
бухгалтерського обліку є превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми, будь-які документи (у
тому числі договори, накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних документів
лише в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

При цьому, суд оцінює документи та інші
дані, що відображені платником
податків в податковому та
бухгалтерському обліку, з урахуванням
специфіки спірної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, зміст послуг, що надаються
тощо.

На підтвердження реальності
здійснення спірних господарських
операцій позивач надав копії актів
приймання-передач і обладнання та
актів здачі-приймання робіт (надання
послуг) /т. І, а.с. 80-131/.

Дослідивши в судовому засіданні
вказані копії документів, суд дійшов
висновку, що вони не в повній мірі
розкривають зміст господарських
операцій з надання в оренду
виробничного обладнання, а тому не
визнаються судом в якості достатніх та
належних доказів у справі. При цьому,
суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів частини другої
статті 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Таким чином, будь-які господарські
операції можуть бути відображені
платником податків у податковому
обліку лише в разі наявності
відповідних записів за даними
бухгалтерського обліку такого
платника. При визначенні об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість платник податку має
враховувати саме дані бухгалтерського
обліку, які (дані) мають в повній мірі
відображати зміст конкретної
господарської операції.

З огляду на викладене, варто зазначити,
що в ході розгляду справи суд, в порядку
статей 11, 69 Кодексу адміністративного
судочинства України, неодноразово
постановив ухвалу про витребування від
позивача доказів відображення за
даними бухгалтерського обліку ТОВ
"УПСК Діамент" спірних господарських
операцій, зокрема, щодо взяття на облік
орендованого виробничого обладнання.

Однак, позивач вимоги суду не виконав,
відповідних доказів не надав.

Водночас, позивачем надано пояснення,
за змістом яких орендоване обладнання
на підприємстві не обліковувалось,
оскільки орендувалось незначний
проміжок часу /т. ІІ, а.с. 2/.

Вказані твердження, на переконання
суду, є безпідставними, з огляду на
наступне.

За приписами Інструкції про
застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 30 листопада 1999
року №291 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 21 грудня
1999 року за №893/4186, для узагальнення
інформації про наявність і рух
цінностей, що не належать підприємству,
але тимчасово перебувають у його
користуванні, розпорядженні або на
зберіганні (об'єкти оперативної
(операційної) оренди основних засобів,
матеріальні цінності на
відповідальному зберіганні, переробці,
комісії, монтажі) призначені
позабалансові рахунки класу "0".

Облік отриманих в оренду активів
здійснюється за видами активів.

Прийняті в оперативну оренду основні
засоби і нематеріальні активи
зараховуються на позабалансовий
рахунок 01 "Орендовані необоротні
активи" за балансовою (залишковою) і
первісною вартістю орендодавця, що
зазначається в договорі операційної
оренди.

Збільшення залишку рахунку 01
"Орендовані необоротні активи"
відбувається при прийнятті на облік
основних засобів, нематеріальних
активів, та інших необоротних активів,
що отримані в оперативну оренду,
зменшення - при їх поверненні
орендодавцю та у випадках перенесення
заборгованості перед орендодавцем за
орендовані необоротні активи на
баланс.

Аналітичний облік орендованих
необоротних активів ведеться за видами
активів.

При цьому, абзацом шостим розділу І
вказаної Інструкції передбачено, що
ведення рахунків класу 0 є обов'язковим
для всіх підприємств.

Таким чином, позивач, у разі отримання в
оренду виробничого обладнання, мав
зарахувати таке обладнання на
позабалансовий рахунок 01 "Орендовані
необоротні активи" за балансовою
(залишковою) і первісною вартістю
орендодавця, що зазначається в
договорі оренди.

Разом з цим, представниками позивача
визнано, що ведення відповідного
обліку ТОВ "УПСК Діамент" не
забезпечено.

Крім того, варто зазначити, що ні
залучені до матеріалів справи договори
оренди, ані акти приймання-передачі
обладнання не містять відомостей про
вартість обладнання.

За відсутності належних
документальних підтверджень отримання
виробничого обладнання в оренду та
постановки його на облік, відсутні
підстави вважати, що таке обладнання
було передано позивачу.

Що стосується посилань позивача на
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок ТОВ "Оберон торг" із
призначенням платежу "за оренду
обладнання", суд зазначає, що сам по
собі факт перерахування коштів не є
беззаперечним свідченням здійснення
договірними сторонами реальних
господарських операцій. До того ж,
позивач, на виконання вимог ухвали суду
від 11 листопада 2014 року, не надав
банківських виписок про рух коштів на
рахунках.

Так само, позивачем не надано
обґрунтованих розрахунків вартості
оренди обладнання, а залучені до
матеріалів справи копії комерційних
пропозицій ТОВ "Ритм" та ТОВ "Альфа-Терм"
/т. ІІ, а.с. 3-4/ не можуть свідчити про
адекватність визначеної сторонами
договірної ціни.

Окрім того, в ході розгляду справи не
знайшли належного підтвердження
доводи позивача про ймовірне
використання орендованого у ТОВ
"Оберон торг" обладнання в межах
господарської діяльності.

При цьому, суд не приймає в якості
належних доказів у справі залучені до
матеріалів копії договорів виконання
сервісних робіт та актів
здачі-приймання робіт (наданих послуг)
/т. І, а.с. 175-206/, оскільки останні не
містять жодних відомостей про
використання саме того обладнання, про
оренду якого у ТОВ "Оберон торг"
стверджує позивач.

Будь-яких інших доказів використання у
своїй господарській діяльності
зазначеного обладнання позивач на
вимогу суду не надав.

Суд погоджується з доводами позивача
про те, що відповідно до приписів
статті 61 Конституції України, статті 218
Господарського кодексу України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер, а відтак,
відомості, викладені в довідці про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Оберон торг", не можуть бути
використані в якості самостійної
підстави для висновку про відсутність
у добросовісного платника податку
права на формування податкового
кредиту за результатами здійснення
господарських операцій з таким
контрагентом.

Однак, як зазначалося судом вище,
визначальним у даному питанні є саме
підтвердження реальності (товарності)
спірних господарських операцій.

Зважаючи на ненадання позивачем на
перевірку та в ході розгляду справи в
суді належних доказів фактичного
отримання та використання у власній
господарській діяльності виробничого
обладнання, про оренду якого у ТОВ
"Оберон торг" стверджує позивач, суд
дійшов висновку про безтоварний
характер спірних господарських
операцій.

Залучені до матеріалів справи письмові
докази у своїй сукупності не
підтверджують наявності в діях
позивача ділової мети щодо вчинення
господарських операцій та можливого
руху активів в ході здійснення таких
операцій.

Оскільки залученими до матеріалів
справи копіями документів реальність
придбання позивачем у ТОВ "Оберон торг"
послуг з оренди виробничого обладнання
не підтверджено, суд не приймає в
якості належного доказу свідчення
головного технолога ТОВ "УПСК Діамент"
ОСОБА_4 При цьому, суд також враховує, що
допитаний судом як свідок ОСОБА_4
перебуває у безпосередніх трудових
відносинах з позивачем, а відтак, його
показання не можуть сприйматись як
безсторонні та об'єктивні.

За таких обставин, суд погоджується з
доводами відповідача про те, вказані
господарські операції не носили
реального характеру, відображення їх
результатів у податковому обліку ТОВ
"УПСК Діамент" здійснено безпідставно,
з метою штучного формування
податкового кредиту.

Відтак, суд підтверджує правомірність
доводів ДПІ у м. Полтаві про порушення
позивачем вимог пункту 44.1 статті 44,
пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті
201 Податкового кодексу України,
внаслідок чого платником податків
занижено зобов'язання зі сплати
податку на додану вартість за березень
2014 року в розмірі 326 058 грн.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків, крім електронної перевірки,
свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123
Податкового кодексу України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

В силу частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Як визначено частиною першою статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Водночас, суд акцентує увагу на
положеннях частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до якої розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, доведено правомірність
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення від 22 вересня 2014
року №. Разом з тим, позивачем не
надано суду належних доказів, що
свідчили б про реальність здійснення
господарських операцій між ТОВ "Оберон
торг" та ТОВ "УПСК Діамент" у березні
2014 року. Тобто, платником податків не
доведено правомірність віднесення до
складу податкового кредиту за березень
2014 року суми ПДВ в розмірі 326 058 грн.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов
висновку, що приймаючи оскаржене
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Полтаві діяла на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
також з використанням повноважень з
метою, з якою ці повноваження їй надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено), добросовісно та
розсудливо. А позовні вимоги ТОВ "УПСК
Діамент" не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства та повністю
спростовані в ході розгляду справи
судом.

За вищевикладених обставин, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
адміністративного позову ТОВ "УПСК
Діамент" повністю.

Зважаючи на приписи статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати, понесені
позивачем, стягненню на користь
останнього не підлягають.

Разом з цим, виходячи з приписів
частини третьої статті 4 Закону України
"Про судовий збір", відповідно до якої
під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору, а решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги, зважаючи на ухвалення судом
рішення про відмову у задоволенні
позову, з позивача до Державного
бюджету України необхідно стягнути
судовий збір в розмірі 4384 грн 80 коп.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "УПСК Діамент" до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "УПСК Діамент" () судовий збір в розмірі 4384
(чотири тисячі триста вісімдесят
чотири) гривні 80 (вісімдесят)
копійок на розрахунковий рахунок:
4002, код класифікації доходів
бюджету: 22030001, одержувач коштів - УДКСУ
у м. Полтаві Полтавської області, код за
, банк отримувача - ГУДКСУ у
Полтавської області, код МФО банку 831019.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено 24
листопада 2014 року.

Суддя
О.О. Кукоба