Справа № 823/2709/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2709/14
Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Бабенка К.А., Борисюк Л.П.,

при секретарі:
Пакіж О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Черкаській
області на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 22
вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Черкаській області про
визнання незаконними та скасування
наказів, поновлення на роботі та
виплату середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до
суду із адміністративним позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Черкаській області
(далі - Відповідач) у якому просив
визнати незаконним та скасувати наказ
№ 695 від 03.05.2014 року; визнати незаконним
та скасувати наказ № 234 о/с від 31.07.2014
року; поновити позивача на посаді
інспектора ДПС (із забезпеченням
супроводження) взводу ДПС ДАІ при УМВС
України в Черкаській області із
виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2014 року зазначений адміністративний
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши представника позивача, що
прибув у судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а оскаржувана постанова -
скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_2 перебував на службі в органах
внутрішніх справ з 10.05.1995 року.

07.10.2011 року наказом № 279 о/с (а.с.36)
позивача призначено інспектором ПС (із
забезпечення супроводження) взводу ДПС
ДАІ при УМВС.

31.07.2014 року наказом УМВС України в
Черкаській області № 234 о/с (а.с.11)
позивача звільнено з органів
внутрішніх справ у запас Збройних Сил
України (військове звання запасу -
сержант) за п.63 «Є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.

Підставою для прийняття наказу про
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ був наказ УМВС
України в Черкаській області від 03.05.2014
№ 695 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників взводу ДПС ДАІ при УМВС»
(а.с.8).

Приймаючи рішення про задоволення
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
проведено без дотримання вимог
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ, так як наказ про
звільнення позивача зі служби винесено
під час перебування його на лікуванні.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він не
знайшов своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Як свідчать матеріали справи та
встановлено судом першої інстанції, що
згідно наказу МВС України №344 від 30.04.2014
та наказу УМВС України в Черкаській
області № 679 від 30.04.2014 ОСОБА_2
направлено у відрядження з 01.05.2014 року
до УДАІ ГУМВС України в Луганській
області.

На виконання даного наказу, 01.05.2014 року
позивач прибув до м. Черкаси для
проведення інструктажу, після чого у
супроводі трьох автомобілів вирушили
до Луганської області.

01.05.2014, рухаючись за кермом службового
автомобіля у супроводі колони поблизу
м. Полтави, близько 19 години, позивач
відчув погіршення стану здоров'я та
повідомив про це старшого групи ОСОБА_3

Близько 01 год. 00 хв. 02.05.2014 командир
взводу ОСОБА_4 посадив позивача до
свого автомобіля і вони повернулися до
м. Умань Черкаської області, де близько
7 години ранку 02.05.2014 року, позивач здав
зброю та на вимогу ОСОБА_4 віддав йому
службове посвідчення.

03.05.2014 року позивач звернувся до
кардіологічного відділення Уманської
міської лікарні, куди був
госпіталізований з діагнозом -
гіпертонічна хвороба ІІ ступеня.

З 03.05.2014 року по 18.08.2014 року ОСОБА_2
перебував на лікуванні, про що свідчать
листки непрацездатності, які
знаходяться в матеріалах справи.

В період перебування на лікуванні,
позивач отримав лист УМВС України в
Черкаській області Державтоінспекції
№ 13/12-1172 від 31.07.2014 за підписом т.в.о.
начальника сектору кадрового
забезпечення УДАІ УМВС України в
Черкаській області Романовської В.А., в
якому було зазначено про звільнення
наказом № 234 о/с від 31.07.2014 та
повідомлено про необхідність прибути
до сектору кадрового забезпечення для
ознайомлення з наказом УМВС України в
Черкаській області № 695 від 03.05.2014 та
отримання особистих документів
(трудову книжку та військовий квиток).

19.08.2014 після закінчення лікування
позивач прибув до т.в.о начальника
сектору кадрового забезпечення УДАІ
УМВС України в Черкаській області для
з'ясування обставин, зазначених в
листі № 13/12-1172 від 31.07.2014, отримав
трудову книжку, військовий квиток,
ксерокопію наказу № 695 від 03.05.2014 та
витяг з наказу № 234 о/с від 31.07.2014.

Надаючи правову оцінку обставинам
даної справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб.

Згідно листа Вищого адміністративного
суду України від 26 травня 2010 року №
753/11/13-10 «Про розв'язання спорів, що
виникають з відносин публічної служби»
зазначено, що під час вирішення спорів
зазначеної категорії пріоритетними є
норми спеціальних законів, а норми
трудового законодавства підлягають
застосуванню лише у випадках, якщо
нормами спеціальних законів не
врегульовано спірних відносин, та коли
про можливість такого застосування
прямо зазначено у спеціальному законі.

Тобто, якщо у спеціальному законі не
передбачено або прямо заборонено
застосування норм трудового
законодавства, то особа може бути
звільнена виключно з підстав
передбачених цими законами. В той же
час, ряд спеціальних законів (Закони
України "Про державну службу", Про
службу в органах місцевого
самоврядування" та ін.) передбачають
можливість поширення на службові
відносини трудового законодавства. У
зв'язку з цим, судам необхідно виходити
з того, що підстави припинення служби у
такому випадку діляться на загальні,
передбачені Кодексом законів про працю
України (далі - КЗпП), та спеціальні,
передбачені відповідними спеціальними
законами України.

Спеціальним законодавством
урегульовані питання, пов'язані із
прийняттям (обранням, призначенням)
громадян на публічну службу, її
проходженням та звільненням із неї (її
припиненням).

До таких законодавчих актів належать,
зокрема:

- Закон України «Про міліцію» від 20
грудня 1990 року;

- Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затверджене
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 114 від 29 липня 1991 року, яким визначено
умови прийняття на службу, призначення
на посади, переміщення та просування по
службі, звільнення зі служби.

Правовий статус позивача, в тому числі
підстави припинення служби,
врегульовано Законом України «Про
міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ (з
наступними змінами та доповненнями),
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ, затвердженим Законом
України від 22.02.2006 року №3460-IV,
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 року №114 (з наступними змінами та
доповненнями).

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про
міліцію» порядок та умови проходження
служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затвердженим Кабінетом
Міністрів України (далі по тексту -
Положення).

Так, згідно з п. 10 Положення, особи
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ користуються
всіма соціально-економічними,
політичними та особистими правами і
свободами, виконують усі обов'язки
громадян, які передбачені Конституцією
та іншими законодавчими актами, а їх
права, обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

У відповідності до п. 23 Положення особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну, адміністративну,
матеріальну та кримінальну
відповідальність згідно з
законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» визначено,
що службова дисципліна - дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Згідно із ч.1 ст. 7 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу:
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави; поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету; з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції "Про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України", затвердженої наказом
МВС України № 230 від 12 березня 2013 року,
(зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 02.04.2013 року за № 541/23073) (далі по
тексту - Інструкція), підставами для
проведення службового розслідування є
порушення особами рядового і
начальницького складу (далі по тексту
-РНС) службової дисципліни, у тому числі
скоєння кримінальних або
адміністративних правопорушень,
знищення або втрата службових
документів, доручених або охоронюваних
матеріальних цінностей, вчинення
особами РНС діянь, які порушують права
і свободи громадян, службову
дисципліну, інші події, пов'язані із
загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх
травмуванням (пораненням), а також
події, які сталися за участю осіб РНС і
можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно із пунктом 6.3 Інструкції особа,
стосовно якої проводиться службове
розслідування, має право, зокрема,
брати участь у службовому
розслідуванні, у тому числі давати усні
чи письмові пояснення, робити заяви, в
установленому порядку подавати
документи, які мають значення для
проведення службового розслідування,
за письмовим рапортом ознайомлюватися
з висновком службового розслідування,
а також з матеріалами, зібраними в
процесі його проведення, у частині, яка
її стосується, крім випадків,
визначених законодавством України.
Забороняється затверджувати висновок
службового розслідування без
отримання від особи РНС письмового
пояснення або за відсутності акта про
її відмову в наданні письмового
пояснення. Небажання особи РНС,
відносно якої проводиться службове
розслідування, надавати пояснення не
перешкоджає затвердженню висновку
службового розслідування та
накладенню дисциплінарного стягнення.

У зв'язку з відмовою позивача від
несення служби в м. Луганськ, наказом
№685 02.05.2014 року Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Черкаській
області призначено проведення
службового розслідування.

Згідно із висновком службового
розслідування від 03.05.2014 року комісією
встановлено, що за грубе порушення
службової дисципліни, а саме за відмову
від подальшого несення служби, тобто
самовільне залишення служби з метою
ухилення від служби, невиконання
наказу УМВС, перешкоджання руху всієї
групи Управління МВС України в
Черкаській області до Управління МВС у
Луганській області, підбурювання решти
відкомандированих працівників міліції
до невиконання наказу УМВС України в
Черкаській області про їх відрядження,
скоєння дій всупереч вимог Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, Закону України «Про міліцію»,
Закону України «Про Дисциплінарний
статут ОВС України», Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, наказів МВС
України від 30.04.2014 №344 та УМВС України
в Черкаській області 30.04.2014 №679, тобто
за скоєння дисциплінарного проступку
несумісного з подальшим перебуванням в
органах внутрішніх справ України
інспектора ДПС ДАІ при МВС старшого
прапорщика міліції ОСОБА_2 звільнити з
органів внутрішніх справ.

03.05.2014 року наказом УМВС № 695 «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників взводу
ДПС ДАІ при УМВС» за грубе порушення
службової дисципліни, а саме: за
відмову від подальшого несення служби,
тобто самовільне залишення служби з
метою ухилення від служби, не виконання
наказу УМВС, перешкоджання руху всієї
групи Управління до ГУМВС України в
Луганській області, підбурювання решти
відкомандированих працівників міліції
до невиконання наказу Управління про
їх відрядження, скоєння дій всупереч
вимог Присяги працівника ОВС України,
Закону України «Про міліцію», «Про
Дисциплінарний статут ОВС України»,
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом ОВС
України, наказів МВС України від 30.04.2014
№ 344 та УМВС від 30.04.2014 № 679, тобто
скоєння дисциплінарного проступку
несумісного з подальшим проходженням
служби в органах внутрішніх справ
інспектора ДПС (із забезпечення
супроводження) взводу ДПС ДАІ при УМВС
старшого прапорщика міліції ОСОБА_2
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частин 1 та 5 ст. 18
Дисциплінарного статуту ОВС,
дисциплінарне стягнення виконується
негайно, але не пізніше місяця з дня
його накладення, не враховуючи періоду
перебування особи рядового або
начальницького складу у відпустці,
відрядженні або її тимчасової
непрацездатності.

Беручи до уваги обґрунтування
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційної інстанції встановила, що з
03.05.2014 командиром взводу ДПС ДАІ при
УМВС ОСОБА_4 та начальником УДАІ УМВС
Чубатюком Я.Е. вживалися заходи по
встановленню місця знаходження ОСОБА_2,
який на телефонний зв'язок не виходив,
до підрозділу взводу ДПС ДАІ при УМВС
не з'являвся.

Листки непрацездатності про
звільнення від виконання службових
обов'язків ні до взводу ДПС УДАІ при
УМВС, ні УДАІ УМВС, ні УМВС позивачем
здані не були.

Проте, під час розгляду справи в суді
першої інстанції, позивачем в судовому
засіданні надавалися оригінали
листків непрацездатності, між тим,
вимога представника УМВС, здати до
відділу для обліку зазначені листки
непрацездатності, виконана не була, що
в свою чергу підтверджує, що відповідач
не був повідомлений належним чином про
непрацездатність позивача.

На запит відповідача Департамент
охорони здоров'я Черкаської обласної
державної адміністрації 30.05.2014 №
02-02-01/190 повідомив, що ОСОБА_2 з 01.05.2014 по
30.05.2014 в лікувально-профілактичних
закладах області не перебував.

На повторний запит 31.07.2014 № 02-02-01/272
Департамент охорони здоров'я
Черкаської обласної державної
адміністрації повідомив відповідача,
що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному
лікуванні в травматологічному
відділенні Уманської центральної
районної лікарні з 02.06.2014 по 16.06.2014, в
кардіологічному відділенні КЗ
«Черкаська обласна лікарня Черкаської
обласної ради» з 17.06.2014 по 27.06.2014, в
травматологічному відділенні КП
«Уманська міська лікарня» з 27.06.2014 по
10.07.2014.

Тобто, як стверджує позивач, він
перебував на лікарняному з 03.05.2014 року
по 18.08.2014 року, проте Департаментом
охорони здоров'я Черкаської обласної
державної адміністрації підтверджено
не всі періоди на які вказує позивач.

Таким чином, не можуть бути взяті до
уваги суду умови, що передували скоєнню
дисциплінарного проступку або
спонукання до нього, як про це зазначає
суд першої інстанції.

31.07.2014 наказом УМВС № 234 о/с реалізовано
дисциплінарний наказ та ОСОБА_2
звільнено з ОВС за п.64 «Є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
ОВС України.

У зв'язку з відсутністю позивача 31.07.2014
на службі, йому направлено
повідомлення про необхідність
прибуття до УМВС. Дане повідомлення
особисто отримав позивач 05.08.2014.

Статтею 14 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» передбачено,
що з метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Службове розслідування
має бути завершене протягом одного
місяця з дня його призначення
начальником. У разі необхідності цей
термін може бути продовжено
начальником, який призначив службове
розслідування, або старшим прямим
начальником, але не більш як на один
місяць. Забороняється проводити
службове розслідування особам, які є
підлеглими порушника, а також особам -
співучасникам проступку або
зацікавленим у наслідках
розслідування. Розслідування
проводиться за участю безпосереднього
начальника порушника. Порядок
проведення службового розслідування
встановлюється Міністром внутрішніх
справ України. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ. Зміст наказу
доводиться до відома особи рядового
або начальницького складу, яку
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, під підпис. За кожне
порушення службової дисципліни
накладається лише одне дисциплінарне
стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

ОСОБА_2 не було доведено неможливість
виконання своїх службових обов'язків
за місцем дислокації в Луганській
області, оскільки як встановлено
судами першої та апеляційної інстанції
та підтверджено представником
позивача в судовому засідання суду
апеляційної інстанції, позивач не
звертався до швидкої медичної допомоги
та лікувально-профілактичних закладів
ані 01.05.2014 року в місті Полтава ані
02.05.2014 року по приїзду до міста Умань.

Відповідно до п. 21 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України передбачено,
що особи рядового і начальницького
складу зобов'язані проходити службу
там, де це викликано інтересами служби
і обумовлено наказами прямих
начальників, а направлення для
проходження служби за межами держави
здійснюються за згодою працівника в
порядку, встановленому законодавством.

В даному випадку, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що позивача було направлено
згідно наказу МВС України № 344 від
30.04.2014 року та наказу УМВС України в
Черкаській області № 679 від 30.04.2014 року
у відрядження до УДАІ ГУ МВС у
Луганській області для виконання
службових обов'язків згідно займаної
посади в органах внутрішніх справ.

Також, колегія суддів вважає
обґрунтованими доводи апелянта, які
викладені в апеляційній скарзі, що
ОСОБА_2 фактично відмовився від
виконання своїх службових обов'язків
без поважних причин.

Згідно із положеннями ст. 18 Закону
України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України» такі
дисциплінарні стягнення, як звільнення
з посади та звільнення з органів
внутрішніх справ, накладені на осіб
рядового і начальницького складу, які
тимчасово непрацездатні або
перебувають у відпустці, відрядженні,
виконуються після їх прибуття до місця
проходження служби.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що звільнення позивача з
органів внутрішніх справ проведено без
дотримання вимог ст. 18 Закону України
«Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» та
передчасно, оскільки наказ про
звільнення позивача зі служби винесено
під час перебування його на
лікарняному, а саме: 31.07.2014 року.

Враховуючи вищезазначене, суд
апеляційної інстанції виходить за межі
позовних вимог, на підставі ст. 11 КАС
України, для захисту прав, свобод та
законних інтересів позивача та змінює
дату звільнення ОСОБА_2 в наказі від
31.07.2014 року № 234 о/с з « 31.07.2014 року» на «
19.08.2014 року».

Проаналізувавши наведені правові
положення та обставини справи, колегія
суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку, що ОСОБА_2 було
грубо порушено дисципліну, яка полягає
у відмові від подальшого несення
служби, що в свою чергу стало
обґрунтованою підставою для
звільнення останнього.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
судом першої інстанції рішення
прийнято з порушення норм
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим, колегія суддів вважає
необхідним рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Черкаській області - задовольнити
частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2014 року - скасувати. Ухвалити нову
постанову, якою адміністративний позов
ОСОБА_2 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Черкаській
області про визнання незаконними та
скасування наказів, поновлення на
роботі та виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу
задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_2 з 31.07.2014
року на 19.08.2014 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційну скаргу може
бути подано безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з
дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
К.А. Бабенко

Л.П. Борисюк

Повний текст постанови виготовлено:
24.11.2014 року.

Головуючий суддя

Кобаль М.І.

Судді:

Бабенко К.А

Борисюк Л.П.