Справа № 826/12546/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2014 року 10:30
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., розглянувши адміністративну
справу та додані до неї матеріали в
письмовому провадженні
за позовомПублічного акціонерного
товариства "ТОМАК"до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві провизнання дій
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
Позивач, в особі Публічного
акціонерного товариства "ТОМАК" (надалі
- позивач), звернувся з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасувати податкове
р. про нарахування зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 63 998,29 грн.,
штрафні санкції 31 999,14 грн., в частині
нарахування податкового зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 63 790,18 грн.,
штрафні санкції - 31 895,09 грн.; визнання
протиправним та скасувати податкове
р. про нарахування зобов'язання з ПДВ у
сумі 68 085,22 грн., штрафні санкції 34 042,61
грн. в частині нарахування податкового
зобов'язання з ПДВ у сумі 64 262,16 грн. (з
урахуванням уточнення позовних вимог
Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення винесені
Податковим органом із порушенням
чинного законодавства України,
ґрунтуються на неправильному
застосуванні норм податкового
законодавства, а тому, підлягають
В матеріалах справи містяться
заперечення на позовну заяву, які
співпадають зі змістом Акту перевірки
від 29.04.2014 р. №1751/26-56-22-03-09/14307305.
Відповідач в судове засідання 30.10.2014 р.
не з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про розгляд справи.
У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.
Співробітниками Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві було
проведено документальну планову
виїзну перевірку ПАТ "Томак" з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.04.2012
За результатами перевірки складено акт
від 29.04.2014 р. за №1751/26-56-22-03-09/14307305 (надалі
по тексту Акт перевірки).
В акті перевірки зазначено наступні
порушення: п.п. 14.1.27, 14.1.36, 14.1.257 п. 14.1. ст.14,
п. п. 135.5.4., 135.5.5. п. 135.5 ст.135, п. 137.1 гг. 137, п.
138.2 ст. 138, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.5, 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України від
02.12.2010 p. № 2755-VI (із змінами та
доповненнями) внаслідок чого
підприємством занижено податок на
прибуток на загальну суму 748 618 грн., в
т.ч.: І півріччя 2012 року на суму 609 608 грн.
( в т.ч. за 2 кв. 2012 року на суму 609 608 грн.); 9
місяців 2012 року на суму 610 755 грн. (в т.ч.
за 3 кв. 2012 року на суму 1 147 грн.); 2012 рік
на суму 634 030 грн. (в т.ч. за 4 кв. 2012 року на
суму 23 275 грн.); 2013 рік на суму 114 588 грн.;
пп.14.1.181. п.14.1 ст.14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст.
187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.1 ст. 201 Податкового кодексу України
від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами і
доповненнями) внаслідок чого
підприємством занижено податок на
додану вартість в загальні й сумі 725 466
грн., в т.ч.: травень 2012 року на суму 227 067
грн.; червень 2012 року на суму 350 612 грн.;
серпень 2012 року на суму 1 770 грн.; жовтень
2012 року на суму 64 грн.; листопад 2012 року
26 949 грн.; червень 2013 року на суму 21 070
грн.; липень 2013 року на суму 9 721 грн.;
серпень 2013 року на суму 21 087 грн.;
вересень 2013 року на суму 18 867 грн.;
жовтень 2013 року на суму 15 920 грн.;
листопад 2013 року на суму 10 822 грн.
На підставі висновків акту перевірки
Податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення: від 20 травня 2014
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 1 088 199,00 грн. (за
основним платежем - 725466 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 362
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на 1 122 927,00 грн. (за основним
платежем - 748 618 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 374 309 грн.).
Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями
Позивачем було подано скаргу до
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, за результатом розгляду скарги
Рішенням Головного управління
Міндоходів у м. Києві від №6928/10/26-15-10-06-15
від 31.07.2014р. було скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Подільському районі м. Києва ГУ
Міндоходів у м. Києві від 20.05.14р. №
в частині ПДВ у розмірі 657380,78 грн. та
застосування штрафних санкцій у
розмірі 328690,39 грн., а в іншій частині
залишає без змін та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Подільському районі м. Києва ГУ
Міндоходів у м. Києві від 20.05.14р. №
в частині податку на прибуток у розмірі
684619,71 грн. та застосування штрафних
санкцій у розмірі 342309,86 грн., а в іншій
частині залишає без змін, а скаргу
голови правління ПАТ "Томак" Веремчука
В.В. від 04.06.14р. №30/144 (вх. від 04.06.14 р. №
13596/10) з доповненнями - частково
задоволено.

Податковим органом з урахуванням
Рішення Головного управління
Міндоходів у м. Києві від №6928/10/26-15-10-06-15
від 31.07.2014 р. прийнято податкові
повідомлення-рішення: від 06 серпня 2014
року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 120 127,83 грн. (за
основним платежем - 68 085,22 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 34
042,61 грн.); від 06 серпня 2014 року № ,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на 95 997,43 грн. (за основним
платежем - 63 998,29 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 31 999,14 грн.).

Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про часткове обґрунтування позовних
вимог, виходячи з наступного.

Позивач зазначає, що між Позивачем, з
одного боку, та ТОВ «Екодит», з іншого
боку, було укладено Договір № 2904 від
29.04.13 p., згідно якого ТОВ «Екодит»
надавало Позивачу послуги з пошуку
орендарів нерухомого майна, належного
ПАТ «Томак», за результатами отримання
яких Позивачем у період з травня до
листопада 2013 р. укладалися договори
оренди, які разом з додатками до них
(актами приймання-передачі приміщень в
оренду та іншими додатками),
інформацією про фактично діючі
договори оренди у вигляді таблиці,
надавалися під час перевірки, але з
немотивованих причин до уваги прийняті
не були.

Також, Позивач зазначає, що на
підтвердження обґрунтування наявності
підстав формування податкового
кредиту по господарських операціях з
ТОВ «Екодит», листом вих. № 30/197 від
25.07.2014 р., до первинної скарги Позивачем
надано згідно переліку на 1301 аркушах:
договори оренди належних ПАТ «Томак»
нежитлових приміщень з додатками до
цих договорів, у т.ч. Актами
приймання-передачі приміщень, які були
укладені ПАТ «Томак» у перевіряємий
податковий період (2013 р.) з орендарями
за результатами наданих ТОВ «Екодит»
послуг по договору № 2904 від 29.04.2013 p., що
підтверджують фактичне укладення
договорів оренди та надання ТОВ
«Екодит» послуг (на 1024 аркушах), акти
виконаних робіт по договорам оренди,
укладених ПАТ «Томак» з орендарями за
результатами наданих ТОВ «Екодит»
послуг з пошуку орендарів і укладення з
ними договорів оренди майна ПАТ
«Томак», що підтверджують фактичне
виконання цих договорів оренди (на 277
аркушах).

Судом досліджено матеріали справи та
встановлено, що Позивачем на
підтвердження виконання умов Договору
№ 2904 від 29.04.13 p. підчас розгляду даної
справи надано наступні документи: Лист
від 30.07.2014 р. №30/2/3, Звіт про виконання
робіт Договору №2904 від 29.04.2013 р. до Акту
№Е-00000436 від 31.05.2013 р.; Звіт про виконання
робіт Договору №2904 від 29.04.2013 р. до Акту
№Е-00000001 від 30.06.2013 р.; Звіт про виконання
робіт Договору №2904 від 29.04.2013 р. до Акту
№Е-00000711 від 30.07.2013 р.; Звіт про виконання
робіт Договору №2904 від 29.04.2013 р. до Акту
№Е-00000944 від 31.08.2013 р.; Звіт про виконання
робіт Договору №2904 від 29.04.2013 р. до Акту
№Е-00000956 від 30.09.2013 р.; Звіт про виконання
робіт Договору №2904 від 29.04.2013 р. до Акту
№Е-00001257 від 31.10.2013 р.; Звіт про виконання
робіт Договору №2904 від 29.04.2013 р. до Акту
№Е-00000395 від 28.11.2013 р.; Звіт про виконання
робіт Договору №2904 від 29.04.2013 р. до Акту
№Е-00000396 від 29.11.2013 р.

В той час, як вбачається з Акту
перевірки (стор. 23 Акту перевірки), що до
перевірки не надано Договору від 29.04.2013
р. №2904, а також інформації про
потенційних орендарів та інформації
щодо нових укладених договорів оренди
приміщень. До перевірки надано
податкові накладні: №436 від 31.05.2013 р.,
№396 від 29.11.2013 р., №395 від 28.11.2013 р., №1257
від 31.10.2013 р., №956 від 30.09.2013 р., №944 від
31.08.2013 р., №711 від 30.07.2013 р., №647 від 30.06.2013
р. та Акти виконаних робіт: № Е-00000436 від
31.05.2013 р., № Е-00000396 від 29.11.2013 р., № Е-00000395
від 28.11.2013 р., № Е-00001257 від 31.10.2013 р., №
Е-00000956 від 30.09.2013 р., № Е-00000944 від 31.08.2013
р., № Е-00000711 від 30.07.2013 р., № Е-00000001 від
30.06.2013 р.

Суд звертає увагу, що підчас розгляду
справи Позивачем не надано суду
Договір від 29.04.2013 р. №2904, податкові
накладні: №436 від 31.05.2013 р., №396 від 29.11.2013
р., №395 від 28.11.2013 р., №1257 від 31.10.2013 р., №956
від 30.09.2013 р., №944 від 31.08.2013 р., №711 від
30.07.2013 р., №647 від 30.06.2013 р. та Акти
виконаних робіт: № Е-00000436 від 31.05.2013 р.,
№ Е-00000396 від 29.11.2013 р., № Е-00000395 від 28.11.2013
р., № Е-00001257 від 31.10.2013 р., № Е-00000956 від
30.09.2013 р., № Е-00000944 від 31.08.2013 р., № Е-00000711
від 30.07.2013 р., № Е-00000001 від 30.06.2013 р.,
банківські виписки та докази укладання
в подальшому договорів оренди з
орендаря відповідно до Звітів, які
містяться в матеріалах справи.

Як зазначено Вищим адміністративним
судом України в інформаційному листі
від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1. Встановлення факту здійснення
господарської операції. 2. Встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. 3. Встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг) спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку 4. Встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Відповідно абз. 11 ст.1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її закінчення.

Відповідно до п.14.1.27 Податкового
кодексу України, витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 139.1.9 Податкового кодексу
України, встановлено, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими,
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198. 1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг;придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198. 2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.6. ст. 198 Кодексу, не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п. 201.11
ст. 201 ПК України).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Законом України "Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум ПДВ, сплачених у складі
ціни за придбаний товар (роботи,
послуги), необхідні первинні документи
(податкові накладні, видаткові
накладні, акти здачі-прийняття товару
тощо), оформлені відповідно до вимог
Закону України "Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні".

Закон України "Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в Україні"
(далі - Закон) поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності, які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону, первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення,
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно
перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-то: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Згідно постанови Верховного суду
України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про
необґрунтованість податкової вигоди
може свідчити відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, основних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів, а
також письмові заперечення посадових
осіб контрагентів, що будь-яких
документів, угод, платіжних доручень,
банківських та господарських
документів вони не підписували.

У відповідності до п.п. 14.1.27 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України (далі -
Кодекс) витрати - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу

У відповідності до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України встановлено, що не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку, та підтвердження первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачено правилами
ведення бухгалтерського обліку

Як зазначено у постанові Верховного
Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10,
наявність у позивача податкових
накладних, виданих контрагентом, за
умови встановлення судом факту
нездійснення самої господарської
операції, не є підставою для віднесення
зазначених у цих накладних сум до
податкового кредиту

Суд звертає увагу, що Позивачем підчас
перевірки не було надано Договору від
29.04.2013 р. №2904 та суду, а також інформації
про потенційних орендарів та
інформації щодо нових укладених
договорів оренди приміщень та до суду
не було надано податкові накладні, Акти
виконаних робіт, банківські виписки та
докази укладання в подальшому
договорів оренди з орендаря відповідно
до Звітів, які містяться в матеріалах
справи.

Позивач в позовній заяві зазначає, що
всі первинні документи було надано при
поданні Скарги ГУ Міндоходів у. Києві, а
рішенням ГУ Міндоходів у. Києві від
31.07.2014 р. №6928/10/26-15-10-06-15 було
встановлено, що надані до розгляду
первинної скарги документи, зокрема,
звіти щодо виконаних робіт до актів
виконаних робіт до договору від 29.04.13 р.
з ТОВ «Екодит» № Е-00000396 від 29.11.13 p., №
Е-00000395 від 28.11.13 p., № Е-00001257 від 31.10.13 p., №
Е-00000711 від 30.07.13 p., № Е-00000647 від 30.06.13 р. в
повній мірі підтверджують та
деталізують отримані послуги ПАТ
«Томак» від ТОВ «Екодит» на суму 322 263
грн., у т.ч. ПДВ-53 710,53 грн.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Також, суд звертає увагу, що у
відповідності до п. 44.6 ст. 44 Податкового
кодексу України, якщо платник податків
після закінчення перевірки та до
прийняття рішення контролюючим
органом за результатами такої
перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником у податковій
звітності, не надані під час перевірки,
такі документи повинні бути враховані
контролюючим органом під час розгляду
питання про прийняття рішення. Разом з
тим, у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому п. 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам органу державної податкової
служби, які проводять перевірку,
документи (незалежно від причин такого
ненадання, крім випадків виїмки
документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Відповідно до вимог, встановлених абз. 2
п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України,
протягом п'яти робочих днів з дня
отримання акта перевірки платник
податків має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, визначені в акті
перевірки як відсутні.

Згідно з пунктом 86.7 вказаної статті
Кодексу у разі незгоди платника
податків або його законних
представників з висновками перевірки
чи фактами і даними, викладеними в акті
(довідці) перевірки, вони мають право
подати свої заперечення до органу
державної податкової служби за
основним місцем обліку такого платника
податків протягом п'яти робочих днів з
дня отримання акта (довідки). Такі
заперечення розглядаються органом
державної податкової служби протягом
п'яти робочих днів, що настають за днем
їх отримання (днем завершення
перевірки, проведеної у зв'язку з
необхідністю з'ясування обставин, що не
були досліджені під час перевірки та
зазначені у зауваженнях), та платнику
податків надсилається відповідь у
порядку, визначеному статтею 58 цього
Кодексу для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень. Платник
податку (його уповноважена особа та/або
представник) має право брати участь у
розгляді заперечень, про що такий
платник податку зазначає у
запереченнях.

Системний аналіз вищезазначених
правових норм дозволяє стверджувати
про те, що законодавцем наділено
платника податків необхідним
механізмом захисту своїх прав від
можливих незаконних дій
співробітників контролюючого органу.
Разом з тим, на платника податків також
покладено обов'язок надання
документів, необхідних для здійснення
перевірки та чітко встановлено
наслідки невиконання цього обов'язку -
зокрема, застосування фінансової
відповідальності.

Вищезазначеною нормою визначено право
платника податку після отримання акту
перевірки надати документи, визначені
в акті перевірки, як відсутні. Акт
містить визначення про те, що позивачем
первинних бухгалтерських документів
до перевірки не надано, натомість,
позивачем Акт перевірки було отримано,
що ним не заперечується та заперечень з
первісною документацією Позивачем
Податковому органу надано не було.

Оскільки відповідачу не було надано в
повному обсязі первинних
бухгалтерських документів під час
перевірки, судом вбачається
правомірним висновок відповідача про
порушення позивачем вищезазначених
норм Податкового кодексу України щодо
обов'язкового підтвердження витрат та
податкового кредиту первинними
бухгалтерськими документами.

Відповідно до частини першої статті 8
Конституції України, в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права. Верховенство права - це
панування права в суспільстві.

Конституційний Суд України в рішенні
від 02.11.2004 р. у справі № 1-33/2004 (справа про
призначення судом більш м'якого
покарання) роз'яснив, що верховенство
права вимагає від держави його
втілення як у правотворчу, так і
правозастосовну діяльність.

Як зазначив Конституційний Суд
України, справедливість - одна з
основних засад права, є вирішальною у
визначенні його як регулятора
суспільних відносин, одним із
загальнолюдських вимірів права.

Визначаючи права та обов'язки платника
ПДВ, законодавець виходив з принципу їх
справедливого співвідношення.
Реалізація господарюючим суб'єктом
законодавчо закріпленої свободи
підприємницької діяльності не повинна
йти в розріз із зазначеним принципом.

Частиною 1 статті 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки та збори в порядку і розмірах,
установлених законом.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
України).

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які не підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про не
обґрунтованість позовних вимог в
частині щодо визнання протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 06.08.2014 р., в частині
нарахування податкового зобов'язання з
ПДВ у сумі 64 262,16 грн. та податкове
рішення - повідомлення № від
06.08.2014 р., в частині нарахування
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 61 049,05 грн., а отже, не
підлягають задоволенню.

Крім того, аналогічна позиція
викладена в Постанові Верховного суду
України від 05.03.2012 р., в Ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 16
червня 2014 року по справі №К/800/45861/13;
Ухвалах Вищого адміністративного суду
України: від 13.03.2014р. по справі
№К/9991/17487/141 від 23 квітня 2014 року по
справі №К/800/16727/13, від 24 квітня 2014 р., по
справі №К/9991/1099/11, від15 травня 2014 р. по
справі №К/9991/69292/11, від 20.02.2013 р. від 30
листопада 2011 р. По справі №К/9991/68619/11.

В частині позовних вимог щодо визнання
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 06.08.2014
р. про нарахування зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 63 998,29 грн.,
штрафні санкції 31 999,14 грн., в частині
нарахування податкового зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 2 949,24 грн.,
суд зазначає наступне.

Між Позивачем (Позичальник), з одного
боку, та ТОВ «Сайенс Інновейшн
Продакшн» (Позичкодавець), з іншого
боку, було укладено Договір №107-11 про
надання безвідсоткової поворотної
фінансової допомоги (позички) від 12.12.2011
р. (надалі по тексту Договір №107-11).

У відповідності до п. 1.1, п. 1.2 Договору
№107-11, Позичкодавець в порядку та на
умовах, визначених цим Договором та
чинним в Україні законодавством,
зобов'язується надати Позичальнику
безвідсоткову поворотну фінансову
допомогу (позичку), а останній
зобов'язується прийняти фінансову
допомогу (позичку), використати в
результаті своєї господарської
діяльності і повернути Позичкодавцеві
у визначений цим Договором строк. У
зв'язку з тим, що між Сторонами за цим
Договором налагоджуються тісні
взаємовигідні ділові відносини,
фінансова допомога (позичка), визначена
у цьому Договорі, надається
Позичальникові на безпроцентній
основі.

Згідно з п. 3.1 Договору №107-11, сума
безвідсоткової поворотної фінансової
допомоги (позички) становить за цим
Договором 350 000 (триста п'ятдесят тисяч)
грн. 00 коп.

Відповідно до п. 5.1 Договору №107-11, строк
використання фінансової допомоги
(позички) Позичальником є наступним: до
01.03.2012 року. Цей строк може бути
продовжений за згодою Сторін, що
оформлюється додатковою угодою Сторін
до цього Договору.

Пунктом 6.1 - 6.3 Договору №107-11, по
закінченні строку, вказаного в п.5.1.
цього Договору, Позичальник
зобов'язується протягом 1 (одного)
банківського дня повернути суму
безвідсоткової поворотної фінансової
допомоги (позички). Фінансова допомога
(позичка) повертається у
безготівковому порядку шляхом
переведення відповідних коштів на
поточний рахунок Позичкодавця.
Позичальник має право у будь-який час
повністю або частково достроково
повернути фінансову допомогу (позичку)
Позичкодавцеві.

В матеріалах міститься банківські
виписки, з яких вбачається, що згідно
Договору №107-11 було повернено
фінансову допомогу: 18.07.2012 р. в сумі 60 000
грн., 14.09.2012 р. в сумі 25 000 грн., 05.10.2012 р. в
сумі 25 000 грн., 31.10.2012 р. в сумі 12 000 грн.,
19.11.2012 р. в сумі 12 000 грн., 30.11.2012 р. в сумі
216 000 грн.

Суд звертає увагу, що в матеріалах
справи відсутні докази укладання
додаткової угоди до Договору №107-11,
оскільки, як вбачається з умов
договору, безвідсоткову поворотну
фінансову допомогу Позичальник
повинен був повернути по закінченню
строку, а саме, 01.03.2012 р. на наступний
банківський день, проте, як свідчать
матеріали справи, ним було здійснено
повернення безвідсоткової поворотної
фінансової допомоги протягом
липня-грудня 2012 р.

Так, п. 7.4 Договору №107-11, у випадку
неналежного виконання Позичальником
умов п. 6.1. цього договору, Позичальник
сплачує Позичкодавцю штраф у розмірі 1%
від суми невиконаних зобов'язань за
кожний удень прострочення.

Як вже встановлено судом, загальна сума
допомоги 350 000 грн., яка поверталася
протягом липня - грудня 2012 р. Позивачем
було повернуто безвідсоткову
поворотну фінансову допомогу, проте, як
вбачається з умов Договору №107-11, дана
сума повинна була бути повернута в
березні 2012 р. (п. 5.1, 6.1 Договору №107-11), а
згідно п. 7.4 Договору №107-11 Позичальник
сплачує Позичкодавцю штраф у розмірі 1%
від суми невиконаних зобов'язань за
кожний удень прострочення.

З аналізу матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що Податковим
органом правомірно було здійснено
умовно нараховані відсотки за даними
перевірки, а саме: за 2 кв. 2012 р.
відхилення - 5116 грн. розрахунок: (350
000х91х0,075)/365=6544 грн.), за 3 кв. 2012 р.
відхилення 5462 грн., розрахунок: (60000 х 18 х
0,075)/365 = 222 грн., (25000 х 45 х 0,075)/365 = 231 грн.,
(265000 х 92 х 0,075)/365 = 5009 грн., за 4 кв. 2012р.
відхилення - 2932 грн. Розрахунок: (25000 х 5 х
0,075)/365 = 26 грн., (12000x31 х 0,075)/365 = 76 грн., (12000 х
50 х0,075)/365 = 123 грн., (216000 х 61 х 0,075)/365 = 2707
грн. загальна сума становить 13510 грн. (14
938 грн. (умовно нараховані відсотки за
даними перевірки) - 1428 грн. (умовно
нараховані відсотки за даними
Позивача) = 13510 грн.).

Відповідно до вимог пп. 14.1.257 п. 14.1, ст. 14
Податкового кодексу України (далі ПК
України) фінансова допомога - фінансова
допомога, надана на безповоротній або
поворотній основі.

Поворотна фінансова допомога - сума
коштів, що надійшла платнику податків у
користування за договором, який не
передбачає нарахування процентів або
надання інших видів компенсацій у
вигляді плати за користування такими
коштами, та є обов'язковою до
повернення.

Базовим податковим (звітним) періодом
для цілей розділу III "Податок на
прибуток підприємств" Податкового
кодексу є календарний квартал або
календарний рік для платників
податків, визначених у п. 57.1 ст. 57
Податкового кодексу.

Для платників податку на прибуток, для
яких базовим податковим (звітним)
періодом є календарний рік, сума
отриманої від неплатників податку на
прибуток поворотної фінансової
допомоги, що залишається неповерненою
на кінець звітного року, включається до
складу доходів у річній декларації.

У разі якщо в майбутніх звітних
податкових періодах платник повертає
таку фінансову допомогу, він збільшує
суму витрат на суму поверненої
фінансової допомоги за наслідками того
звітного податкового періоду, в якому
відбулося таке повернення.

При цьому доходи такого платника
податку не збільшуються на суму умовно
нарахованих процентів, а податкові
зобов'язання особи, яка надала
поворотну фінансову допомогу, не
змінюються як при видачі, так і при її
зворотному отриманні.

Якщо для платника податку базовим
податковим (звітним) періодом є
календарний квартал, то до складу
доходу за звітний квартал включається
сума неповерненої фінансової допомоги
на кінець такого кварталу, та у
звітному періоді, коли здійснено її
повернення, включається до складу
витрат платника сума такого
повернення. Умовні проценти в такому
випадку не нараховуються.

Згідно з пп. 135.5.5 п. 135.5 ст. 135 Кодексу
якщо поворотна фінансова допомога
отримана від осіб, які не є платниками
цього податку (в тому числі
нерезидентів), або осіб, які згідно із
цим Кодексом мають пільги з цього
податку, в тому числі право
застосовувати ставки податку нижчі,
ніж установлені пунктом 151.1 статті 151
Кодексу, то суми поворотної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному податковому періоді, що
залишаються неповерненими на кінець
такого звітного періоду, включаються
до складу інших доходів.

У разі якщо в майбутніх звітних
податкових періодах платник податку
повертає таку поворотну фінансову
допомогу (її частину) особі, яка її
надала, такий платник податку збільшує
суму витрат на суму такої поворотної
фінансової допомоги (її частини) за
наслідками звітного податкового
періоду, в якому відбулося таке
повернення.

Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135
Кодексу суми умовних відсотків
нараховані на поворотну фінансову
допомогу, яка отримана від платників
податку на прибуток та залишається
неповерненою на кінець звітного
періоду, включаються до складу доходу
платника у вигляді безповоротної
фінансової допомоги.

З аналізу вищезазначених норм, суд
приходить до висновку, що допомогу
отримано та повернуто протягом одного
звітного періоду, умовні відсотки не
нараховуються, проте, якщо повернення
поворотної допомоги здійснено у
наступному звітному періоді, то
платник податку - отримувач допомоги
умовні відсотки нараховує на суму
поворотної фінансової допомоги, що
залишилась неповерненою на кінець
звітного періоду, які включає до складу
доходів у податковій декларації за рік.

Як вбачається з Додатку ІД до рядка 03
Податкової декларації з податку на
прибуток підприємства за 2012 рік,
Позивачем в рядку 03.10.1: «умовно
нараховані проценти на суму поворотної
фінансової допомоги, що залишилась
неповернутою на кінець звітного
(податкового) періоду» відображена
сума 13053 грн.

Враховуючи, що податковим органом було
встановлено не підтвердження доходів
за 2012 рік складає в сумі 13 510 грн., а
Позивачем в Додатку ІД до рядка 03
Податкової декларації з податку на
прибуток підприємства за 2012 рік
відображена сума в розмірі 13 053грн., то в
даному випадку різниця становить 457
грн.

Таким чином, сума зобов'язання з
податку на прибуток у вигляді умовних
відсотків, виходячи з розрахунку 457
грн., х 21 %, має становити 95,97 грн., а не
2837,10 грн. (13 510 грн. х 21%), а тому в різниця
становить 2741,13 грн. (2837,10 грн. - 95,97 грн. =
2741,13 грн.).

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про
обґрунтованість позовних вимог в
частині позовних вимог щодо визнання
протиправним та скасувати податкове
рішення - повідомлення № від
06.08.2014 р. про нарахування зобов'язання з
податку на прибуток в частині
нарахування податкового зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 2741,13 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
прийнятих ним спірних рішень з
урахуванням всіх встановлених
фактичних обставин та вимог
законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням викладеного, суд
приходить висновків про часткове
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства "ТОМАК" задовольнити
частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 06.08.2014
р. в частині нарахування податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 2741,13 грн.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства "ТОМАК" () решту суми судових витрат
в розмірі 2 747 (дві тисячі сімсот сорок
сім) грн. 68 коп. на розрахунковий
рахунок №4007 до ГУ ДКСУ у місті
Києві, код 38004897, МФО 820019, код
класифікації доходів бюджету 22030001.

5. Доручити стягнення решти суми
судових витрат з Публічного
акціонерного товариства "ТОМАК" () в розмірі 2 747 (дві тисячі
сімсот сорок сім) грн. 68 коп. Державній
податковій інспекції у Подільському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук