Справа № 707/1791/14-а
Суддя: Смоляр О. А.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Черкаський районний суд Черкаської
Дата документу 15.10.2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014
року

м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської
області в складі:

головуючого судді
Смоляра О.А.

при секретарі
Зарубі Н.М.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до управління
Пенсійного фонду України в Черкаському
районі про зобов’язання провести
призначення пенсії службовцю органу
місцевого самоврядування,

В С ТА Н О В И В :

До Черкаського районного суду з
адміністративним позовом звернулась
ОСОБА_3, в якому просить зобов’язати
управління Пенсійного фонду України в
Черкаському районі провести
призначення пенсії службовцю органу
місцевого самоврядування.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити з підстав викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні проти позову
заперечила в повному обсязі та
пояснила що відповідно до ст. 33 Закону
України « Про державну службу»
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранг, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок, тому відповідач вважає,
що матеріальна допомога на
оздоровлення та матеріальна допомога
на соціально-побутові потреби не
входять до зазначених виплат, а тому
УПФУ правомірно не включила ці суми до
розрахунку.

Суд, дослідивши матеріали
справи та наявні у ній докази,
ознайомившись з письмовими
запереченнями відповідача вважає, що
позовні вимоги позивача підлягають до
задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні досліджено
довідку № 176 від 31.03.2014 року, що
подається для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу» надбавки, премії та
інші виплати ОСОБА_3, за період з 01.04.2012
року по 31.03.2014 року становили
відповідно розраховані суми, а в графі
інші виплати зазначені суми
матеріальної допомоги на оздоровлення
та матеріальної допомоги на
соціально-побутові потреби, що носили
щорічний характер, та на вказані суми
нараховувалися і сплачувалися як
страхові внески на так і єдиний
соціальний внесок.

Держава відповідно до положень кожному
гарантувала право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

За змістом статті 37 Закону України від
16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну
службу" (далі - Закон № 3723-XII) (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 % від сум їх
заробітної плати, на які нараховується
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

У частині першій статті 1 Закону
України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР
"Про оплату праці" (далі - Закон №
108/95-ВР)встановлено, що заробітна плата -
це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входила до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від
5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне
забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII)
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої
зазначеної статті до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України від 26
червня 1997 року № 400/97-ВР "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу)).

Згідно зі статтею 41 Закону України від 9
липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон № 1058-IV) до
виплат (доходів), що враховуються в
заробітну плату (дохід) застрахованої
особи для обчислення пенсії, належать,
зокрема: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим самим Законом були фактично
нараховані (обчислені) та сплачені
страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Така правова позиція вже була
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 20 лютого 2012 року у справі
№ 21-430а11 та у постанові від 28 травня 2013
року.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб’єкта владних
повноважень обов’язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

З огляду на вищенаведені норми, суд
вважає позовні вимоги позивача
обґрунтованими та доведеними, а позов
таким що підлягає до задоволення в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254
КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати відмову Управління Пенсійного
фонду України в Черкаському районі
Черкаської області щодо призначення
ОСОБА_3 пенсії з урахуванням інших
виплат та подальшої її виплати
протиправною.

Зобов’язати управління Пенсійного
фонду України в Черкаському районі
Черкаської області здійснити
призначення пенсії ОСОБА_3 з
урахуванням виплачених сум
матеріальної допомоги на оздоровлення
та на вирішення соціально-побутових
потреб з 31.03.2013 року.

Допустити рішення суду до негайного
виконання у межах суми стягнення за
один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:

ОСОБА_4