Справа № 5221/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2011 р. справа № 2а-35/09

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів: Поплавського
В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання:
Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги Управління праці та
соціального захисту населення
Широківської районної державної
адміністрації та Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
Кривому Розі ради на постанову
Широківського районного суду
Дніпропетровської області від 14 грудня
2009 року

у адміністративній справі 2а-35/09
за позовом ОСОБА_2 до Управління праці
та соціального захисту населення
Широківської районної державної
адміністрації та Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
Кривому Розі ради про визнання дій
протиправним,и та зобов'язання вчинити
певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2009 року ОСОБА_2 в своїх
інтересах та інтересах свого
неповнолітнього сина ОСОБА_3 звернувся
до адміністративного суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Широківської
районної державної адміністрації та
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Інгулецької районної у місті Кривому
Розі ради, в якому просив визнати
неправомірними дії посадових осіб
відповідачів у цій справі та поновити
його права на отримання щомісячних
виплат на неповнолітнього сина
відповідно до розміру, встановленому
п.6 ст.30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», його прав на отримання
довічно щорічної одноразової допомоги
на оздоровлення у розмірі,
встановленому статтею 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»і щорічної
разової допомоги до 5 травня у розмірі,
визначеному ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та зобов'язати
відповідачів здійснити перерахунок та
виплату недоотриманих ним сум:
щомісячної допомоги на
неповнолітнього сина, розрахованої
відповідно до п.6 ст.30 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
01.09.2008 року по 30.11.2009 року - Управління
праці та соціального захисту населення
Широківської районної державної
адміністрації; щорічної разової
допомоги на його оздоровлення,
розрахованої відповідно до ст.48 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»за
період з 01.01.2002 року по 31.08.2007 року -
Управління праці та соціального
захисту населення Широківської
районної державної адміністрації та з
01.09.2007 року по 30.11.2009 року - Управління
праці та соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
Кривому Розі ради; а також щорічної
допомоги до 5 травня відповідно до ст.13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»за період з 01.01.2002 року по 31.08.2007
року - Управління праці та соціального
захисту населення Широківської
районної державної адміністрації і за
період з 01.09.2007 року по 30.11.2009 року -
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Інгулецької районної у місті Кривому
Розі ради

Постановою Широківського районного
суду Дніпропетровської області від 14
грудня 2009 року

позов ОСОБА_2 задоволено, визнано
протиправними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Широківської районної державної
адміністрації та Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
Кривому Розі ради щодо нарахування і
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення і до 5 травня за період з
01.01.2002 року по 30.11.2009 року, та щомісячної
допомоги на неповнолітнього сина за
період з 01.09.2008 року по 30.11.2009 року. На
відновлення прав позивача, судом
зобов'язано донарахувати і виплатити:
Управління праці та соціального
захисту населення Широківської
районної державної адміністрації -
щомісячну допомогу на неповнолітнього
сина за період з 01.09.2008 року по 30.11.2009
року у розмірі визначеному п.6 ст.30
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; за період з 01.01.2002 року по
31.08.2007 року щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі, передбаченому
ч.1 ст.48 та абз.2,3 ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»та щорічну
разову допомогу до 5 травня за період з
01.01.2002 року по 31.08.2007 року у розмірі,
передбаченому ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Управління праці
та соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
Кривому Розі ради зобов'язано
донарахувати та виплатити на користь
позивача: щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі, передбаченому
ч.1 ст.48 та абз.2,3 ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»за період з
01.09.2007 року по 30.11.2009 року, та щорічну
разову допомогу до 5 травня відповідно
до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з 01.09.2007
року по 30.11.2009 року

Зазначена постанова суду першої
інстанції оскаржена обома
відповідачами у справі з підстав
порушення судом матеріального та
процесуального права, що призвело за
твердженням відповідачів до ухвалення
незаконного судового рішення у справі.
Просять скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити у задоволені
вимог позивача.

Позивач у справі та його представник в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення вимог апелянтів та просять
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Представники відповідачів у справі до
суду не прибули, хоча відповідачі
належним чином повідомлялися про час,
день та місце розгляду справи, що
відповідно до ч.4 cт.196 КАСУ не
перешкоджає розгляду справи
апеляційною інстанцією

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційних скарг
відповідачів, колегія суддів дійшла
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення вимог
апелянтів виходячи з наступного

При вирішенні вимог позивача щодо його
права на отримання щомісячної допомоги
на неповнолітнього сина за період з
01.09.2008 року по 30.11.2009 року у розмірі
визначеному п.6 ст.30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», судом
першої інстанції правильно було
встановлено обставини у справі та
вірно були застосовані до спірних
правовідносин норми матеріального
права

Доводи відповідача щодо наведеної
частини рішення суду першої інстанції
стосовно правомірності своїх дій з
посиланням на відсутність бюджетних
коштів для реалізації програми з
виплати щомісячної компенсації на
потерпілу дитину шкільного віку, не
можуть бути прийняті до уваги колегією
суддів, оскільки питання фінансування
цих видатків не є предметом спору, що
розглядається судом у цій справі.
Проблеми надання бюджетних коштів
Управлінню для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог і судом не розглядалися.

Інші наведені відповідачем в
апеляційній скарзі доводи, висновків
суду першої інстанції щодо
вищенаведених обставин -не
спростовують та свідчать лише про
помилкове розуміння відповідачем норм
матеріального права, а тому відповідно
не можуть слугувати підставою для
скасування судового рішення в цій
частині.

Також судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач є інвалідом
війни 2-ї групи та має статус
потерпілого від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, у
зв'язку з чим перебував на обліку в
УПСЗН Широківської районної державної
адміністрації у період з жовтня 2001 року
по 31.08.2007 року, а з 01.09.2007 року по
теперішній час він перебуває на обліку
в УПСЗН виконкому Інгулецької районної
у місті Кривому Розі ради, у зв'язку з
чим користується пільгами,
встановленими Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»та Законом
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту». Крім
того, на обліку УПСЗН перебуває
неповнолітній син позивача, який має
статус потерпілого від наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та
користується пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»

При перегляді справи за апеляційною
скаргою відповідачів, колегією суддів
встановлено, що предметом спору у цій
справі є розрахунок територіальними
УПСЗН позивачу у справі - разової
щорічної грошової допомоги до 5 травня,
визначеної ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»та ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що виплачувалася позивачу у період
2002-2009 років як особі зі статусом
постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії, інваліду війни ІІ групи
захворювання внаслідок Чорнобильської
катастрофи, а також розрахунок
територіальними УПСЗН допомоги
неповнолітньому сину позивача,
визначеної п.6 ст.30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»

Встановленим також по справі є та
обставина, що розрахунок визначеної
ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»разової щорічної
грошової допомоги до 5 травня,
територіальні органи УПСЗН проводили
позивачу у період 2002-2009 р.р. виходячи із
розміру, що встановлювався у цей період
Законами України про державний бюджет
на відповідний рік, а розмір щорічної
разової допомоги на оздоровлення у
період 2002-2009 р.р., був розрахований
відповідачем відповідно до положень
Постанови Кабінету Міністрів № 562 від
12.07.2005 року. Встановлено також що розмір
допомоги на неповнолітнього сина
позивача, розраховувався УПСЗН
Широківської районної державної
адміністрації відповідно до розміру,
визначеному Постановою Кабінету
Міністрів України № 649 від 20.04.2007 року,
що складало -16,50 грн.

За наведених обставин, суд першої
інстанції виходячи з незаконності
бездіяльність відповідача по
нарахуванню і виплаті позивачу
належних йому сум, та із загальних
засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами - дійшов
висновку, що при вирішенні даного спору
підлягають застосуванню ст.48 Закону
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»та ст.13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», з урахуванням встановленого
законом у період 2007, 2008, 2009 років
розміру мінімальної заробітної плати,
а з відповідно до постанов Кабінету
Міністрів № 836 від 26. 07.1996 р., № 562 від
12.07.2005 р., та № 211 від 18.03.2009 року, № 183 від
12.03.2008 року.

При цьому, суд першої інстанції, беручи
до уваги рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від
22.05.2008 року № 10-рп/2008, якими було
скасовано зміни до законів, що
погіршували становище постраждалих
від Чорнобильської катастрофи та осіб
зі статусом «ветеран війни», дійшов
висновку про відсутність у відповідача
підстав стверджувати, що названі
закони у спірний період часу діяли в
новій редакції, а у відповідача не було
обов'язку доплачувати до виплачених
позивачу сум, оскільки Конституційний
Суд скасував нормативні акти уже після
виплат позивачу щорічної разової
допомоги на оздоровлення та допомоги
до 5 травня.

Не застосування до спірних
правовідносин негативних наслідків
пропуску позивачем річного строку
звернення з адміністративним позовом,
мотивовано судом першої інстанції тим,
що у даних спірних правовідносинах йде
мова про отримання грошових коштів,
призначених позивачу за шкоду,
заподіяну його здоров'ю внаслідок
виконання обов'язку перед державою та
положень п.3 ч.1 ст.268 ЦК, згідно якого
позовна давність не поширюється на
вимоги про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

Наведений висновок колегія суддів
вважає таким, що зроблений з порушенням
правил застосування норм
матеріального та процесуального права

Так, статтею 13 Закону України від 22
жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»дійсно
встановлено виплату інвалідам війни 2
групи і прирівняних до них осіб щорічно
до 5 травня разової грошової допомоги у
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком.

Однак, відповідно до статті 29 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік»від 19 грудня 2006 року - було
встановлено виплату допомоги до 5
травня інвалідам війни 2 групи в
розмірі 360 гривень, а пунктом 20 Розділу
ІІ Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів
України»Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік»№ 107 від 28.12.2007
р. було встановлено, що у 2008 році розмір
щорічної разової допомоги інвалідам
війни відповідно до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту»визначається
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України. А
саме, згідно пп.2 «б»п.20 Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік»частина п'ята статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» стала
діяти в наступній редакції: «щорічно до
5 травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України».

Розмір разової грошової допомоги на 2008
рік визначено постановою Кабінету
Міністрів України від 12.03.2008 р № 183 «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2008 р. відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань». Для інвалідів війни 2
групи сума разової грошової допомоги
становила 400,00 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що сума
разової щорічної грошової допомоги
позивачу до 5 травня за 2007 рік у розмірі
360 грн. була виплачена -18.04.2008 року, а за
2008 рік у розмірі 400,00 грн. була виплачена
-27.04.2008 року.

У даному випадку на період виникнення
спірних правовідносин, які є предметом
спору в цій справі, були наявні
нормативно-правові акти, які мають
однакову юридичну силу, але по-різному
встановлювали розмір щорічної
допомоги до 5 травня учасникам бойових
дій. При цьому дія статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» на
період 2007 року була зупинена пунктом 13
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», а на період
2008 року змінювалася пунктом 20 розділу
ІІ Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Оскільки Конституція України не
встановлює пріоритету застосування
того чи іншого закону, в тому числі
залежно від предмета правового
регулювання, та до наступного часу
відсутній закон України, який би
регулював питання подолання колізії
норм законів, що мають однакову
юридичну силу, суд першої інстанції при
вирішенні спору у цій справі, повинен
був визначитись, який з вищезгаданих
законів є пріоритетним та який
підлягає застосуванню, і для цього мав
узяти до уваги зміст пункту 3
мотивувальної частини рішення
Конституційний Суд України від 3 жовтня
1997 року № 4-зп у справі про набуття
чинності Конституцією України, в якому
зазначено, що: «Конкретна сфера
суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше».

Отже за наявності декількох законів,
норми яких по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
відносинах суди повинні застосовувати
положення закону з урахуванням дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше.

За таких обставин, оскільки Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» та Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік»
було фактично змінено положення Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», який
діяв у часі раніше, пріоритетними в
даному випадку є положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік»та Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік»

Таким чином, дії відповідача по виплаті
щорічної грошової допомоги у розмірах,
встановлених Законом України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»та
Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік», не можна визнати
неправомірними, оскільки норми
вказаних законів, діючих до часу
прийняття Конституційним Судом
України рішень № 6-рп/07 від 09.07.2007 р. та
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, мали пріоритет
над нормами Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», а у відповідача
були відсутні правові підстави для
здійснення такої виплати за 2007 рік та
за 2008 рік відповідно до Закону від 22
жовтня 1993 року № 3551-ХІІ

Посилання суду на рішення
Конституційного Суду України № 6-рп/2007
від 09 липня 2007 року, яким визнані
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», та на рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008, яким визнані
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік», колегія суддів вважає
помилковими, бо ці рішення були
прийняті після закінчення строку
проведення позивачу цієї допомоги.
Тобто, на момент виплати щорічної
допомоги (до 5 травня 2007 року та до 5
травня 2008 року) відповідач діяв
відповідно до діючого законодавства.

Застосування до виниклих по цій справі
положень ст.17-1 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»- є неприпустимим,
оскільки даною нормою встановлено, що
звернутися за отриманням разової
грошової допомоги до 5 травня та
отримати її до 30 вересня мають право
особи, які не отримали вказаної
грошової допомоги до 5 травня. Позивач
до таких осіб не відноситься, оскільки
вказану допомогу він отримав до 5
травня у розмірі, визначеному Законом
на той період часу.

З огляду на викладене апеляційна
скарга відповідача у вищенаведеній
частині підлягає задоволенню, а
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з підстав порушення правил
застосування норм матеріального права,
з постановленням нової постанови про
відому у задоволені позову за
відсутності у позивача права
матеріальної вимоги.

Не може бути залишена в силі постанова
суду першої інстанції також в частині
задоволення вимог позивача про захист
його прав на отримання щорічної
разової допомоги на оздоровлення
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»за період
2007-2008 р.р., оскільки у даній
адміністративній справі, де
вирішується публічно-правовий спір,
слід застосовувати спеціальну норму
закону якою врегульовано строки
звернення до суду та якою є ст.ст.99,100
КАСУ.

Про відсутність правових підстав для
застосування у адміністративній
справі приписів ст.268 Цивільного
кодексу України свідчить правова
природа щорічної допомоги на
оздоровлення, яка не може вважитися
відшкодуванням шкоди, заподіяної
каліцтвом чи ушкодженням здоров`я, а є
соціальною допомогою держави, тому
відповідно судом першої інстанції
помилково застосовано до спірних
правовідносин у цій справі положення
ст.268 Цивільного кодексу України щодо
строків захисту порушеного права
позивача.

Відповідно до частини другої статті 99
КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 100 КАС України
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом про
захист його прав на отримання допомоги
на оздоровлення за 2007 рік лише у січні
2010 року, тобто з пропуском строку,
встановленого статтею 99 КАС України.
Відповідачем в суді першої інстанції
подавалися заперечення проти
адміністративного позову в яких одним
із питань ставилося про відмову
позивачу у задоволені позову з підстав
пропуску ним річного строку звернення
до суду, а клопотання про визнання
поважною причини пропуску строку
звернення до суду позивач не заявляв.

Рішення Конституційного Суду України
№ 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та
оприлюднене у передбаченому
законодавством порядку (надруковано в
Офіційному віснику України 27.07.2007 року
№ 52).

Закони, інші нормативно-правові акти,
судові рішення є доступними для
ознайомлення всіма громадянами, і
можливість обізнаності людини про те
чи інше положення законодавства
залежить виключно від бажання такої
людини.

Таким чином, позивач про порушення
свого права, якщо він вважав його
порушеним, повинен був дізнатися після
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення 16 листопада 2007 року, а
його юридична необізнаність не може
виправдовувати звернення до суду за
захистом поза межами встановленого
КАСУ процесуального строку і
відповідно не може вважатися належним
доказом по справі, оскільки не містить
достовірної інформації щодо предмету
доказування.

Колегією суддів не встановлено
будь-яких фактів, які б свідчили про
поважність причини пропуску позивачем
річного строку звернення до
адміністративного суду за захистом
його прав за 2007 рік.

Тобто, судова колегія зазначає, що
позивачем було пропущено річний строк
звернення до адміністративного суду за
захистом прав на отримання щорічної
разової допомоги на оздоровлення за 2007
рік і поважних причин пропуску такого
строку не вбачається, що є підставою
для відмови у задоволені вимог
позивача за пропуском строку звернення
до суду.

Стосовно захисту прав позивача на
отримання щорічної разової допомоги на
оздоровлення за 2008 рік, колегія суддів
звертає увагу на дату виплати позивачу
вказаної допомоги, тобто 02.04.2008 року,
тобто у період дії Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік»,
яким було призупинено на період 2008 року
дію частини четвертої та частини
сьомої статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», що
встановлювали розмір одноразової
допомоги на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії,
інвалідам другої групи. Таке зупинення
визнано неконституційним лише
Рішеннями Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року № 10-рп/08.

Відповідно до правил частини другої
статті 152 Конституції України закони,
інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Це означає, що дію положень частини
першої статті 48 цього Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» було
відновлено лише з 22.05.2008 року, що також є
підставою для відмови у задоволені
вимог позивача за відсутності у нього
права матеріальної вимоги та
правомірності дій відповідача.

За вищенаведених обставин, колегія
суддів дійшла висновку про задоволення
вимог апелянта частково та про
наявність підстав для скасування
постанови суду першої інстанції в
частині задоволення вимог позивача про
захист його прав за період 2007-2008 року, з
прийняттям в цій частині нової
постанови про відмову в задоволені
вимог позивача.

В іншій частині постанова суду першої
інстанції стосовно захисту прав
позивача на отримання у 2009 році
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня, виходячи із розміру,
визначеного ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»та щорічної
разової грошової допомоги на
оздоровлення, виходячи із розміру,
визначеного ст.48 цього Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»без
обмежень, встановлених Законом України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік».

Доводи апелянта в цій частині колегія
суддів до уваги не приймає, як підставу
для скасування судового рішення в цій
частині з відмовою позивачу у захисті
його прав за період 2009 року, виходячи з
наступного

У 2009 році не вносилося будь-яких змін на
законодавчому рівні до статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а тому наведена норма з 01.01.2009 року та до
наступного часу діє в її первісній
редакції, якою передбачається, що
щорічна разова допомога на
оздоровлення інвалідам II групи
сплачується в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Вказаною
нормою Закону також передбачається, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати
допомоги.

Вихідним критерієм для обчислення суми
допомоги на оздоровлення, відповідно
до положень статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виступає
мінімальна заробітна плата, розмір
якої у період 2009 р. встановлювався
статтею 55 Закону України № 835 «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»: з 1
січня 2009 року розмір мінімальної
заробітної плати 605 гривень на місяць, з
1 квітня 2009 року -625 гривень, з 1 липня 2009
року -630 гривень, з 1 жовтня 2009 року - 650
гривень та з 1 грудня 2009 року - 669
гривень.

Відповідно до вимог статті 63 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Статтею 62 цього Закону визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Частиною 1 статті 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської
катастрофи»встановлено, що конкретні
розміри всіх передбачених цим законом
доплат, пенсій та компенсацій
підвищуються Кабінетом Міністрів
України відповідно до зміни індексу
вартості життя і зрос тання
мінімальної заробітної плати.

Тобто, Кабінет Міністрів України на
законодавчому рівні наділений
повноваженнями лише стосовно надання
роз'яснень порядку застосування Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Ні вказаним базовим Законом, ні
будь-яким іншим законом, Кабінет
Міністрів України не уповноважений на
свій розсуд змінювати, у тому числі
зменшувати, конкретні розміри ком
пенсацій і допомоги, зокрема допомоги
на оздоровлення, встановлені Законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції
України виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а ст.75 Конституції
України встанов лено, що єдиним органом
законодавчої влади в Україні є
парламент -Верховна Рада України.
Конституція не надавала права
парламенту делегу вати свої
повноваження іншим державним органам,
а останнім -своїми
нормативно-правовими актами змінювати
положення законів.

Посилання відповідача на те, що
Бюджетним кодексом встановлено, що
видатки на дер жавні програми з
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи належать до видатків, що
здійснюються з Державного бюджету
України, не підтверджує висновок про
правильність нарахування позивачу
щорічної допомоги на оздо ровлення в
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України. Такий
висновок не ґрунтується на законі.

Згідно до ст.71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2009
рік»Кабінету Міністрів України надано
право встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

З наведеного вбачається, що Закон
України «Про державний бюджет України
на 2009 рік» не встановлює конкретний
розмір разової щорічної допомоги на
оздоровлення для осіб зі статусом
постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи, а надає
право Кабінету Міністрів України
встановлювати розміри соціальних
виплат, розмір яких залежить від
мінімальної заробітної плати.

На час виплати позивачу у січні 2009 року,
Кабінет Міністрів України не
скористувався своїм правом та не
прийняв нормативний акт, яким би було
встановлено на 2009 рік розміри
соціальних виплат чорнобильцям.

Таким чином, на підставі
вищенаведеного колегія судів дійшла
висновку, що суд першої інстанції при
вирішені спору у цій справі щодо
виплати позивачу разової щорічної
допомоги за 2009 рік, правильно
застосував до спірних відносин норми
ст.48 Закону України «Про соціальний
статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Законною та обґрунтованою колегія
суддів вважає постанову суду першої
інстанції в частині захисту прав
позивача на отримання допомоги до 5
травня у 2009 році в розмірі визначеному
спеціальною нормою закону, тобто
статтею 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», яка була чинною
та діяла у період 2009 року в редакції,
відновленій рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року №
10-р/2008, що зобов'язувало відповідача у
2009 році керуватися вказаною нормою
Закону та нарахувати і виплатити
позивачу разову грошову допомогу до 5
травня виходячи із розміру восьми
мінімальних пенсій, встановленого на
час виплати Законом України про
Державний бюджет України на 2009 рік.

Доводи апеляційної скарги
вищенаведених висновків суду не
спростовують та не можуть слугувати
підставою для скасування постанови
суду в цій частині та для відмови у
задоволені вимог позивача в цій
частині.

Оскільки суд першої інстанції
задовольняючи вимоги позивача в
резолютивній частині виклав свої
висновки про захист прав позивача
загально за період 2007-2009 р.р., а рішення
суду у цій справі скасовуєтися
апеляційною інстанцією лише в частині
2007-2008 р.р., з прийняттям в цій частині
нової постанови, задля зрозумілості
судового рішення та забезпечення
можливості його виконання, колегія
суддів вважає за необхідне викласти
резолютивну частину постанови суду
першої інстанції в іншій редакції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205,
ст.207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

Конец формы

П о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги Управління праці та
соціального захисту населення
Широківської районної державної
адміністрації та Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
Кривому Розі ради -задовольнити
частково.

Постанову Широківського районного
суду Дніпропетровської області від 14
грудня 2009 року -скасувати та прийняти
нову постанову про часткове
задоволення адміністративного позову
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Широківської районної державної
адміністрації та Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
Кривому Розі ради

Визнати протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
Широківської районної державної
адміністрації щодо нарахування та
виплати ОСОБА_2 у період з 01.09.2008 року по
30.11.2009 року щомісячної компенсації на
неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі
меншому ніж передбачено п.6 ст.30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Широківської районної державної
адміністрації донарахувати та
виплатити ОСОБА_2 недоотриману у період
з 01.09.2008 року по 30.11.2009 рік щомісячну
компенсацію на неповнолітнього ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_1), розраховану виходячи із
розміру 50 відсотків мінімальної
заробітної плати незалежно від інших
виплат відповідно до пункту 6 статті 30
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»(в редакції чинній після
прийняття Конституційним Судом
України рішення № 10-рп/08 від 22.05.2008
року), та за відрахунком виплачених у
вказаний період сум щомісячної
компенсації.

Визнати протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
Кривому Розі ради щодо нарахування та
виплати ОСОБА_2 щорічної допомоги на
оздоровлення за 2009 рік в розмірах
менших, ніж передбачено ч.4 ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»та щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня у розмірі
меншому, ніж передбачено статтею 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
Кривому Розі ради провести
донарахування та виплату ОСОБА_2 суми
недоотриманої ним щорічної допомоги на
оздоровлення за 2009 рік, розрахованої
відповідно до ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»виходячи із
розміру п'яти мінімальних заробітних
плат, з урахуванням розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленого на час виплати Законом
України «Про державний бюджет України
на 2009 рік» та за відрахуванням
отриманої ОСОБА_2 суми щорічної
допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
Кривому Розі ради провести
донарахування та виплатити ОСОБА_2 суму
недоотриманої ним щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік,
розрахованої відповідно до статті 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»виходячи із розміру восьми
мінімальних пенсій за віком,
встановленого Законом на час виплати
та за відрахунком отриманої ОСОБА_2
суми щорічної разової допомоги до 5
травня за 2009 рік.

В іншій частині позову ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Широківської
районної державної адміністрації та
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Інгулецької районної у місті Кривому
Розі ради про визнання дій
протиправним,и та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити

Постанова суду набирає законної
сили з моменту її проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України в порядку та строк, передбачені
статтею 212 Кодексу адміністративного
судочинства України

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.А. Уханенко