Справа № 804/19157/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

21 листопада 2014 р. Справа № 804/19157/14
Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Конєва С.О.,
розглянувши матеріали
адміністративного позову гр. ОСОБА_1 до
Держави Україна в особі судді
Тернівського районного суду м.Кривого
Рогу Лиходєдова Андрія Вікторовича про
визнання неправомірними дій, стягнення
моральної шкоди та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ

20.11.2014р. гр. ОСОБА_1 звернувся з позовом
до Держави Україна в особі судді
Тернівського районного суду м.Кривого
Рогу Лиходєдова Андрія Вікторовича та
просить:

- визнати неправомірними дії
відповідача при винесенні 30.08.2013р.
ухвали по справі №215/5191/13-а про відмову
у відкритті провадження;

- визнати дії відповідача такими, що
порушили права позивача на ефективний
судовий захист, впродовж розумного
строку;

- стягнути з відповідача на корись
позивача, які поніс позивач і які
пов'язані з витратами у зв'язку з
провадженнями у національних судах та
державних установах, включаючи витрати
на копіювання, друк, папір, поїздки та
поштові послуги у сумі 200грн.;

- стягнути за рахунок державного
бюджету на користь позивача в рахунок
відшкодування завданої позивачу
моральної шкоди, у найменший термін,
діями відповідача в сумі 18000грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 30.08.2013р. відповідач
виніс ухвалу про відмову у відкритті
провадження по справі №215/5191/13-а
2-а/215/127/13, в якій позивач просив визнати
за ним право перебування на
квартирному обліку при виконкомі
Тернівської районної Криворізької
ради та стягнення з відповідача
моральної шкоди, чим порушив право
позивача на справедливий і публічний
розгляд справи, що призвело до
неправильного вирішення спору, у
зв'язку з тим, що відповідач ухиляється
від своїх обов'язків, не розглядаючи
справи по суті, внаслідок
неправильного дослідження та оцінки
доказів, а також порушення ним норм
процесуального права та порушення
права позивача на ефективний засіб
правового захисту. Позивач також
зазначає, що відповідач ухвалив
завідомо неправосудне рішення та
здійснив службове підроблення, а саме:
внесення службовою особою до
офіційних документів завідомо
неправдивих відомостей, складання і
видача завідомо неправдивих
документів. 05.03.2014р. ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду було скасовано
ухвалу Тернівського районного суду
м.Кривого Рогу від 30.08.2013р. Позивач
вважає, що відповідач своїми
протиправними діями завдав моральну
шкоду позивачу, яка проявляється у
сильних душевних хвилюваннях.

Проаналізувавши зміст вимог, норми
чинного законодавства, суд дійшов до
висновку, що зазначену вище позовну
заяву не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративного суду можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

За приписами п.1 ч.2 ст.17 вказаного
Кодексу, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Водночас, пунктом 1 ч.3 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що справа адміністративною
юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого
самоврядування,їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Як вбачається зі змісту позовних вимог,
предметом даного спору є дії судді
Тернівського районного суду м.Кривого
Рогу Лиходєдова А.В. з прийняття ухвали
у справі № 215/5191/13-а 2-а/215/127/13 про
відмову у відкритті провадження, які
позивач просить визнати
неправомірними.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції
України судові рішення вважаються
обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються
законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку
або не переглянуті компетентним судом
в іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені. Однією з основних засад
судочинства є забезпечення
апеляційного й касаційного оскарження
рішення суду. Правосуддя в Україні
регулюється конституційними нормами
окремо від діяльності інших органів
державної влади. Скарги на дії чи
бездіяльність суддів при розгляді ними
цивільних, господарських, кримінальних
та адміністративних справ, справ про
адміністративні правопорушення мають
розглядатися у порядку, визначеному
відповідно Цивільним процесуальним
кодексом України, Господарським
процесуальним кодексом України,
Кримінально-процесуальним кодексом
України, Кодексом адміністративного
судочинства України (в частині
апеляційного та касаційного
оскарження), Кодексом України про
адміністративні правопорушення.

Також, судом при вирішенні питання щодо
відкриття провадження у даній справі
врахована і позиція Верховного Суду
України у п. 10 Постанови Пленуму № 8 від
13.06.2007р. "Про незалежність судової
влади" про те, що виключне право
перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з процесуальним
законодавством. Оскарження у будь-який
спосіб судових рішень, діяльності
судів і суддів щодо розгляду та
вирішення справи поза передбаченим
процесуальним законом порядком у
справі не допускається, і суди повинні
відмовляти у прийнятті позовів та заяв
з таким предметом. У розумінні положень
частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9
статті 3, статті 17, частини третьої
статті 50 Кодексу адміністративного
судочинства України суди та судді при
розгляді ними цивільних,
господарських, кримінальних,
адміністративних справ та справ про
адміністративні правопорушення не є
суб'єктами владних повноважень, які
здійснюють владні управлінські
функції, і не можуть бути відповідачами
у справах про оскарження їх рішень, дій
чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом судових справ ( постанова
Пленуму Верховного Суду України № 6 від
12.06.2009р. "Про деякі питання, що виникають
у судовій практиці при прийнятті до
провадження адміністративних судів та
розгляді ними позовів до судів і
суддів").

Отже, законність процесуальних актів,
дій або бездіяльності судді, вчинених
при розгляді конкретної справи не може
перевірятися за межами передбаченого
законом процесуального контролю.
Намагання зробити це в конкретній
справі шляхом подання окремого позову
є протиправним втручанням у здійснення
правосуддя і посяганням на
процесуальну незалежність суду.

Окрім того, слід зазначити, що
відповідно до Рішення Європейського
суду з прав людини у справі "Фогарді
проти Сполученого Королівства" право
доступу до суду не є абсолютним і може
підлягати певним обмеженням; вони
дозволені тому, що право доступу до
суду, в силу своєї природи, потребує
регулювання з боку держави.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що даний
позов не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки предмет даного позову не
містить вимог щодо вирішення
публічно-правового спору, стосується
дій з приводу прийняття суддею рішення
у справі №215/5191/13-а, які не відносяться
до управлінських та врегульовані
нормами процесуального законодавства
при здійсненні правосуддя.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1
статті 109 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109, ст. 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі за
адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 до
Держави Україна в особі судді
Тернівського районного суду м.Кривого
Рогу Лиходєдова Андрія Вікторовича про
визнання неправомірними дії та
зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою
та доданими матеріалами надіслати
позивачу за зазначеною у позовній
заяві адресою.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до ч.
5 ст. 109 Кодексу адміністративного
судочинства, повторне звернення тієї ж
особи до адміністративного суду з
таким самим адміністративним позовом
не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу
було постановлено без виклику особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали згідно ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та у строки, встановлені ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя С.О. Конєва