Справа № 2а/0570/23050/11
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/43487/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
секретар: Буденко В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 квітня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Державної митної
служби України, третя особа Східна
митниця про визнання протиправним
звільнення, зобов'язання поновити на
посаді та стягнення заробітної плати
за весь час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У травні 2008 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідача. Уточнивши позовні вимоги,
просив визнати протиправним його
звільнення із посади головного
інспектора митного поста
«Донецьк-аеропорт» Східної
регіональної митниці на підставі п.1 ч.1
ст.40 КЗпП України, скасувати наказ
Державної митної служби України №
665-к від 25 квітня 2008 року в частині
звільнення ОСОБА_4, зобов'язати
відповідача поновити позивача на
посаді та стягнути з Державної митної
служби України заробітну плату за весь
час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
звільнення проведено з порушенням
вимог трудового законодавства.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 квітня 2012
року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та направлення
справи на новий судовий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з липня 1995 року позивач
перебував на державній службі в митних
органах.

Відповідно до наказу Державної митної
служби України № 61 від 29 січня 2008 року
«Про ліквідацію митних органів» з 1
травня Східну регіональну митницю
ліквідовано, наказом Державної митної
служби України № 64 від 29 січня 2008 року
«Про створення нових митниць і зміну
зон діяльності деяких митниць» (зі
змінами та доповненнями) створена
Східна митниця, підпорядкована
Державній митній службі України.

19 лютого 2008 року позивача повідомлено
про наступне вивільнення згідно п. 1
ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
ліквідацією Східної регіональної
митниці.

Наказом голови Державної митної служби
України № 665-к від 25 квітня 2008 року
позивача звільнено з посади головного
інспектора митного поста «Донецьк -
аеропорт» Східної регіональної
митниці з 30 квітня 2008 року відповідно
до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
ліквідацією Східної регіональної
митниці.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що звільнення позивача відбулось у
зв'язку з ліквідацією Східної
регіональної митниці та проведено з
дотриманням норм трудового
законодавства. На момент звільнення
позивача існували вакантні посади як у
новоутвореній Східній митниці, так і в
межах Державної митної служби України,
однак у зв'язку з повною ліквідацією
Східної регіональної митниці вони
позивачу не пропонувалися, бо
положення ч. 2 ст. 40 КЗпП України
передбачають працевлаштування
працівника саме в межах підприємства,
установи, організації, де він працював.
До того ж, позивач не належить до
категорії осіб, звільнення яких у
випадку ліквідації митного органу
допускається з обов'язковим
працевлаштуванням.

Проте погодитися з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки суду першої та апеляційної
інстанцій не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно ч. 2 ст. 36 КЗпП України зміна
підпорядкованості підприємства,
установи, організації не припиняє дії
трудового договору. Ч. 3 цієї ж статті
передбачено, що у разі зміни власника
підприємства, а також у разі його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого органу можливе лише у
разі скорочення чисельності або штату
працівників.

Ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Встановлена законодавством можливість
ліквідації державної установи
(організації) з одночасним створенням
іншої, яка буде виконувати
повноваження (завдання) особи, що
ліквідується, не виключає, а включає
зобов'язання роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівників
ліквідованої установи.

Аналогічну правову позицію висловив
Верховний Суд України у постановах від
17 жовтня 2011 року та від 27 травня 2014
року (справи № № 21-237а11, 21-108а14
відповідно).

Однак, суди попередніх інстанцій цих
обставин не врахували, не з'ясували, які
саме посади були вакантними у
новоствореній Східній митниці на час
звільнення позивача, чи збереглася там
посада з тими функціями та кругом
обов'язків, які виконував позивач, а
відтак прийшли до передчасного
висновку про правомірність дій
відповідача при звільненні позивача з
роботи.

Крім того, частиною першою ст. 52 КАС
України передбачено, що суд першої
інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

Згідно ч.3 цієї статті якщо позивач не
згоден на заміну відповідача іншою
особою, суд може залучити цю особу як
другого відповідача.

Проте ні суд першої, ні суд апеляційної
інстанцій цих вимог закону не
врахували, як і того, що зобов'язати
вчинити певні дії або покласти
відповідальність можна лише на
відповідача у справі. А розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_4, в тому числі й
про поновлення на роботі та про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, не обговорили
питання про можливість залучення до
участі у справі в якості відповідача
Східну митницю, правовий статус якої у
справі - третя особа.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли суди першої та
апеляційної інстанцій порушили
вищенаведені норми процесуального
права, зокрема, ст.ст. 52, 79, 86, 159, 162 КАС
України, що унеможливило встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для вирішення справи, а суд касаційної
інстанції в силу вимог ст. 220 КАС
України позбавлений можливості
встановлювати обставини справи,
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій не можуть залишатися без
змін та підлягають скасуванню на
підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 квітня 2012 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк