Справа № 815/4802/14
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4802/14

Категорія: 3.1.1 Головуючий в 1 інстанції:
Андрухів В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Загоруйко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 19
вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про зобов'язання прийняти
рішення про видачу довідки, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з
адміністративним позовом, в якому
просив:

- зобов'язати відповідача прийняти
рішення про видачу позивачу довідки
про реєстрацію її неповнолітніх доньок
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 у якості громадян України,
на підставі ч.4 та 8 ст.7 Закону Украї ни
«Про громадянство України» як особі, що
народилася в Україні від іноземців, які
на законних підставах проживають на
території України;

- зобов'язати відповідача видати
позивачу довідки про реєстрацію
неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3
про реєстрацію громадянами України.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що 07.07.2014 року ОСОБА_1
звернулася до ГУ ДМС України в Одеській
області із заявою щодо видачі їй
довідки про реєстрацію її
неповнолітніх доньок ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2
р.н. у якості громадянок України. 17.07.2014
року позивач отримала відповідь від ГУ
ДМС України в Одеській області, згідно
якої позивачеві фактично було
відмовлено у наданні адміністративної
послуги щодо реєстрації її дітей
громадянами України. Відповідач
мотивував свою відповідь тим, що обидві
дитини ОСОБА_1 внесені до паспорту,
виданому на ім'я позивачки
представництвом Соціалістичної
Республіки В'єтнам у м. Києві, до
громадянства якої належить позивач, що
вказує на належність дітей до
громадянства Соціалістичної
Республіки В'єтнам. Позивач вважає, що
зазначене рішення є незаконним,
оскільки вона прибула до України на
постійне проживання у 1995 році та вже 19
років постійно та на законних
підставах проживає в Україні. ЇЇ
чоловік, батько неповнолітніх ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 прибув до України у 1989 році та
вже 25 років постійно та на законних
підставах проживає на території
України. До того ж, позивач та її
чоловік є платниками податків до
бюджету України. Народившись в Україні
та постійно проживаючи в Україні з
самого народження та до теперішнього
часу, діти ОСОБА_1 є громадянками
України, які по досягненню 16-ти років у
обов'язковому порядку мають бути
документовані паспортами громадян
України, оскільки народилися на
території України, що підтверджується
свідоцтвами про народження. Таким
чином, позивач вважає, що твердження
відповідача про те, що діти позивача є
громадянами СРВ та відмова у
документуванні її доньок довідками про
їх реєстрацію у якості громадян
України є незаконною, оскільки не
тільки порушує права, свободи та
інтереси позивача та її неповнолітніх
дітей, але й суперечить принципам
Закону України «Про громадянство
України», визначеним у статі 2 цього
Закону.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2014 року у задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
07.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області із заявою, в якій на підставі
частин 4 та 8 Закону України «Про
громадянство України» просила
документувати її дітей: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2
р.н., народжених в Україні, довідками
про реєстрацію громадянами України.

Листом № 4/5-Н-561 від 17.07.2014 року Головним
управлінням Державної міграційної
служби України в Одеській області
позивачу ОСОБА_1 надано відповідь на
заяву від 07.07.2014 року, у якій зазначено,
що відповідно до пункту 4 статті 7
Закону України «Про громадянство
України», громадянство України набуває
особа, яка народилась на території
України від іноземців, які на законних
підставах проживають на території
України, і не набула за народженням
громадянства жодного з батьків. Для
оформлення набуття громадянства
України дитиною за народженням
відповідно до пункту 4 статті 7 Закону
України «Про громадянство України»
один із її батьків подає до ГУ ДМС за
місцем реєстрації документи: заяву про
оформлення набуття громадянства
України за народженням (форма № 3
затверджена наказом МВС України від
16.08.2012 року № 715); копію свідоцтва про
народження; копії документів, які
підтверджують факт перебування
батьків у громадянстві іншої держави
на момент її народження; декларацію про
не набуття особою за народженням
громадянства жодного з батьків (форма
№ 5 затверджена наказом МВС України від
16.08.2012 року № 715). У відповіді також
зазначено, що як вбачається з наданих
позивачем копій документів, обидві
дитини внесені до паспорту, виданого на
ім'я ОСОБА_1, представництвом
Соціалістичної Республіки В'єтнам у м.
Києві, до громадянства якої належить
позивач, що вказує на належність її
дітей до громадянства СРВ.

Вказані обставини сторонами не
заперечуються, підтверджуються
матеріалами справи, а отже є
встановленими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надала до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області усі
необхідні документи, перелік яких
визначений п.20 Порядку провадження за
заявами і поданнями з питань
громадянства та виконання прийнятих
рішень».

Проте з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

За змістом ст. 1 Закону України «Про
громадянство України» передбачено, що
реєстрація громадянства України -
внесення запису про набуття особою
громадянства України спеціально
уповноваженим на те органом у
відповідні облікові документи.

На підставі ч. 4 ст.7 Закону України «Про
громадянство України» встановлено, що
особа, яка народилася на території
України від іноземців, які на законних
підставах проживають на території
України, і не набула за народженням
громадянства жодного з батьків, є
громадянином України. Згідно частини 8
ст.7 вказаного Закону, особа, яка має
право на набуття громадянства України
за народженням, є громадянином України
з моменту народження.

За правилами п. 20 Порядку провадження
за заявами і поданнями з питань
громадянства та виконання прийнятих
рішень, затвердженого Указом
Президента України «Питання
організації виконання Закону України
«Про громадянство України» від 27
березня 2001 року № 215 (далі - Порядок №
215), для оформлення набуття
громадянства України за народженням
особою, яка народилася на території
України від іноземців, які на законних
підставах проживають на території
України, і не набула за народженням
громадянства жодного з батьків
(частина четверта статті 7 Закону), один
з її батьків подає:

а) заяву про оформлення набуття особою
громадянства України за народженням;

б) копію свідоцтва про народження
особи;

в) копії документів, які підтверджують
факт перебування батьків особи у
громадянстві іншої держави (інших
держав) на момент її народження;

г) копії документів, які підтверджують
факт проживання на законних підставах
батьків особи на території України на
момент її народження;

д) декларацію про ненабуття особою за
народженням громадянства жодного з
батьків.

Наказом МВС України від 16.08.2012 року № 715
затверджено зразків документів, які
подаються для встановлення належності
до громадянства України, прийняття до
громадянства України, оформлення
набуття громадянства України,
припинення громадянства України,
скасування рішень про оформлення
набуття громадянства України, та
журналів обліку.

Відповідно вказаного наказу,
встановлено форму заяви про оформлення
набуття особою громадянства України за
народженням (форма 3) та форму
декларації про не набуття особою за
народженням громадянства жодного з
батьків (форма 5).

Згідно форми декларації про не набуття
особою за народженням громадянства
жодного з батьків у декларації особа
має викласти, зокрема, положення
законодавства про громадянство
іноземної держави, відповідно до яких
дитина не набула громадянства жодного
з батьків.

За змістом ч.4 ст.7 Закону України «Про
громадянство України», саме не набуття
особою за народженням громадянства
жодного з батьків є необхідною умовою
набуття громадянства України.

В ході судового розгляду позивач
додала до заяви довідки, видані
представництвом Соціалістичної
Республіки В'єтнам у м.Києві за № 91-14/СNTP
від 23.07.2014 року на ім'я ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2, та № 90-14/СNTP від 23.07.2014 року
на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно цих
довідок неповнолітні доньки ОСОБА_1 не
отримували свідоцтво про народження та
в'єтнамський паспорт.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що відповідно до
чинного законодавства України
відсутність особової справи про
отримання дозволу на імміграцію в
Україну та документування посвідками
на постійне проживання не може бути
підставою для позбавлення або
обмеження прав і свобод неповнолітніх
доньок позивача, залишення їх без
громадянства.

З огляду на те, що ОСОБА_2, і ОСОБА_3
набули громадянство України за
народженням, бажають бути
зареєстрованими громадянками України
в порядку, встановленому ч. ч. 4, 8 ст. 7
Закону України «Про громадянство
України», та у її матері наявні всі
передбачені чинним законодавством
України документи, необхідні для
оформлення набуття громадянства
України за народженням, колегія суддів
дійшла до висновку, що відсутні
підстави для відмови у оформленні
набуття громадянства України ОСОБА_2, і
ОСОБА_3.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач не надав суду належні
докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Оговорюючи спосіб захисту порушеного
права колегія суддів зазначає
наступне.

Колегія суддів зазначає, що правила
частини 3 статті 105 КАС, стосовно
зазначення позивачем у позовній заяві
способу захисту судом порушених прав,
не виключають можливості обрання
іншого способу захисту самим судом.

Зазначені у ч. 2 ст. 162 КАС способи
захисту порушеного права не містять
виняткового переліку. У абзаці другому
зазначеної статті законодавець вказав,
що суд може прийняти іншу постанову,
яка б гарантувала дотримання і захист
прав, свобод, інтересів людини і
громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Зміст принципу офіційного з'ясування
всіх обставин у справі також зобов'язує
адміністративний суд до активної ролі
у судовому засіданні, в тому числі і до
уточнення змісту позовних вимог, з
наступним обранням відповідного
способу захисту порушеного права.
Аналогічну правову позицію висловив
Верховний суд України у постанові від
16.06.2009 року, справа № 21-684во09|09/120.

Таким чином, для забезпечення захисту
порушених прав, свобод та інтересів
апеляційний суд вважає за необхідним
визнати протиправним відмову
відповідача щодо видачі відповідної
довідки.

У відповідності з ч.3 ст.6 КАС України
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод незалежним і
неупередженим судом. Відповідно до ч.2
ст.3 Конституції України держава взяла
на себе обов'язок гарантувати
забезпечення прав свобод людини, а ст.124
Конституції встановила, що правосуддя
в Україні здійснюється виключно
судами.

Отже, саме на судові органі покладено
обов'язок щодо процесуального
поновлення права позивача.

За правовою позицією Конституційного
Суду України, викладеною в Рішенні від
30 січня 2003 року N 3-рп/2003 у справі про
розгляд судом окремих постанов
слідчого і прокурора, " Правосуддя за
своєю суттю визнається таким лише за
умови, що воно відповідає вимогам
справедливості і забезпечує ефективне
поновлення в правах. Загальною
декларацією прав людини 1948 року
передбачено, що кожна людина має право
на ефективне поновлення в правах
компетентними національними судами у
випадках порушення її основних прав,
наданих їй конституцією або законом
(стаття 8). Право на ефективний засіб
захисту закріплено також у
Міжнародному пакті про громадянські та
політичні права (стаття 2) і в Конвенції
про захист прав людини та основних
свобод (стаття 13)" (абзац десятий пункту
9 мотивувальної частини).

Право на ефективний засіб юридичного
захисту визначений ст. 13 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод. Відповідно до якої кожен, чиї
права та свободи, визнані в цій
Конвенції, було порушено, має право на
ефективний засіб юридичного захисту в
національному органі, навіть якщо таке
порушення було вчинене особами, які
здійснювали свої офіційні
повноваження.

Враховуючи, що відповідач у даному
випадку не наділений дискреційними
повноваженнями, тобто повноваженнями,
які адміністративний орган влади,
приймаючи рішення, може здійснювати з
певною свободою розсуду - тобто, коли
такий орган може обирати з кількох
юридично допустимих рішень те, яке він
вважає найкращим за даних обставин"
(Див.: Рекомендація ПАРЄ № (80) 2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень
(прийнята Комітетом міністрів 11
березня 1980 року на 316-й нараді
заступників міністрів) суд, поклавши
зобов'язання на відповідача щодо
видачі відповідної довідки, у даному
випадку, не підміняє повноваження
відповідача, що гарантує найбільш
ефективний спосіб захисту прав особи.

В іншому випадку, зобов'язуючи
відповідача повторно розглянути заяву,
суд фактично встановлює нові строки
розгляду заяви особи, які
регламентуються виключно Законами
України.

Зазначене узгоджується також з пунктом
10.3 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України "Про
судове рішення в адміністративній
справі" від 20.05.2013 року № 7, згідно якого
суд може ухвалити постанову про
зобов'язання відповідача прийняти
рішення певного змісту, за винятком
випадків, коли суб'єкт владних
повноважень під час адміністративних
процедур відповідно до закону приймає
рішення на основі адміністративного
розсуду.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні неправильно
застосовані норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому, керуючись ст. 202 КАС
України, постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови, якою
адміністративний позов слід
задовольнити.

Керуючись ст. ст. 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч. 5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2014 року у справі № 815/4802/14 - скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати протиправною відмову
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області у реєстрації та наданні
довідок про реєстрацію неповнолітніх
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження і
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження у
якості громадян України.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області зареєструвати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження і ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження у якості
громадян України, на підставі частин 4
та 8 статті 7 Закону України «Про
громадянство України» як особам, що
народилася в Україні від іноземців, які
на законних підставах проживають на
території України та видати відповідні
довідки.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали у повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і
підписання рішення суду - 17 листопада
2014 року.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян