Справа № 826/14732/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2014 року 09:20
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_1доДержавної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвіпро визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень, рішення про застосування
штрафних санкцій та вимоги про сплату
боргу (недоїмки) В С Т А Н О В И В:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі по тексту -
ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів
у м. Києві), в якому з урахуванням заяви
пор зміну (уточнення) позовних вимог
просить визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення від 04 вересня 2014 року №,
№ та №, вимоги про сплату
боргу (недоїмки) від 04 вересня 2014 року
№Ф-, а також рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 04 вересня 2014 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 вересня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
її до судового розгляду на 15 жовтня 2014
року.

У судове засідання 15 жовтня 2014 року
з'явився представник позивач, який
позов підтримав та просив його
задовольнити. Представник відповідача
в судове засідання не з'явився, що стало
підставою для відкладення розгляду
справи на 29 жовтня 2014 року.

22 жовтня 2014 року на адресу суду
надійшли письмові заперечення
відповідача.

У судове засідання 29 жовтня 2014 року
з'явився представник позивача, який
наполягав на задоволенні позову та
подав додаткові докази на
підтвердження його обґрунтованості.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
повідомив.

Частиною 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи положення частин 4 та 6
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 29
жовтня 2014 року суд ухвалив перейти до
розгляду справи в письмовому
провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як
підприємець Дарницькою районною у м.
Києві державною адміністрацією 14
лютого 2003 року та перебуває на
податковому обліку в ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва з 16 лютого 2006 року за
№14058.

У період з 28 липня 2014 року по 01 серпня 2014
року працівниками ДПІ у Дарницькому
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78, пункту 82.2 статті 82
Податкового кодексу України,
відповідно до наказу від 28 липня 2014
року №1027-ІІ та направлень від 28 липня
2014 року №824, №825, проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня 2011
року по 31 грудня 2013 року та
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 за період з 01 січня
2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки складно Акт
№6152/26-51-17-01/НОМЕР_1 від 08 серпня 2014 року
(далі по тексту - Акт перевірки), в якому
зазначено про порушення позивачем
вимог:

- пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового
кодексу України, а саме ненадання до
перевірки документів у повному обсязі,
що є підставою для застосування
штрафних санкцій;

- підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177,
підпункту 49.18.2 пункту 49.15 статті 49
Податкового кодексу України, а саме не
подання декларації про доходи за ІІ
квартал 2012 року, за 2012 та 2013 роки, що є
підставою для застосування штрафних
санкцій;

- пункту 176.1 статті 176 Податкового
кодексу України, а саме ведення обліку
доходів і витрат не належним вином, а
саме книга обліку доходів та витрат
заповнена з виправленнями та
помарками;

- пункту 176.1 статті 176, пункту 177.2. статті
177 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження
оподатковуваного (чистого) доходу у 2012
році на суму 171793,00 грн. та у 2013 році на
суму 192750,00 грн., що призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб за 2012
рік на суму 27273,41 грн., за 2013 рік - 30014,70
грн., а всього на суму 57288,11 грн.;

- пункту 119.2 статті 119 Податкового
кодексу України, а саме не подання
податкової звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків за ІІІ квартал 2012
року, що є підставою для застосування
штрафних санкцій;

- Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» що
призвело до відхилення суми доходу, на
який нараховується ЄСВ з урахуванням
максимальної величини, виявленої під
час перевірки, в результаті чого
донараховано єдиний соціальний внесок
34,7; за 2012-2013 роки в сумі 102465,63 грн.

Виявлення зазначених порушень стало
підставою для винесення відповідачем 04
вересня 2014 року рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску №, яким до ФОП ОСОБА_1 на
підставі пункту 3 частини 11 статті 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
застосовано штрафні санкції у розмірі
7466,00 грн., а також складення вимоги про
сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою
суб'єкта господарювання зобов'язано
сплатити недоїмку зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 102465,63 грн.

Крім того, згідно з підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового
кодексу України на підставі Акту
перевірки №6152/26-51-17-01/НОМЕР_2 від 08
серпня 2014 року, податковим органом 04
вересня 2014 року винесено податкові
повідомлення - рішення:

- №, яким відповідно до
пункту 120.1 статті 120, пункту 123.1 статті 123
названого Кодексу, збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб за основним
платежем у розмірі 57288,11 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 14832,00 грн.;

- №, яким відповідно до
пункту 119.2 статті 119 збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким відповідно до
пункту 121.1 статті 121 збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями;

Посилаючись на безпідставність та
необґрунтованість висновків
податкового органу, що стали підставою
для збільшення сум грошових
зобов'язань по податку на доходи
фізичних осіб, ФОП ОСОБА_1 звернувся з
відповідним позовом до суду.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що висновки
податкового органу, викладені в Акті
перевірки, документально та нормативно
не підтверджуються. Зокрема, позивач
наголошує на тому, що не мав жодних
господарських відносин з ТОВ «Хонтрейд
ЛТД», ПрАТ «КЕВЕРЗ», ТОВ
«Гідротехпроект», ДП «Юнітранс
Україна», ДЗ «Деа» та іншими, а грошові
кошти, сплачені ним СГД ОСОБА_3 за
діскоправільний станок у сумі 31922,00 грн.
не підпадають під визначення доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платника податків в розумінні
підпункту «б» пункту 176.2 статті 176
Податкового кодексу України.

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що висновки Акта
перевірки являються правомірними та
ґрунтуються на достовірних і належних
доказах, а саме первнних документах,
наданих позивачем під час перевірки.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, суд приходить до наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що
врегульовує спірні правовідносини є
Податковий кодекс України від 02.12.2010р.
№2755-VI з наступними змінами та
доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин (далі
по тексту - ПК України).

Як вбачається з копії свідоцтва
платника єдиного податку серія НОМЕР_3,
виданого ФОП ОСОБА_1, він з 01 січня 2012
року перебував на спрощеній системі
оподаткування - друга група - 20%.

Правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, а також справляння єдиного
податку врегульовані у розділі ХІV
названого Кодексу.

Так, юридична особа чи фізична особа -
підприємець може самостійно обрати
спрощену систему оподаткування, якщо
така особа відповідає вимогам,
встановленим цією главою, та
реєструється платником єдиного
податку в порядку, визначеному цією
главою.

Відповідно до пункту 291.4 статті 291 ПК
України суб'єкти господарювання, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
поділяються на такі групи платників
єдиного податку, зокрема, друга група -
фізичні особи - підприємці, які
здійснюють господарську діяльність з
надання послуг, у тому числі побутових,
платникам єдиного податку та/або
населенню, виробництво та/або продаж
товарів, діяльність у сфері
ресторанного господарства, за умови, що
протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв:

не використовують працю найманих осіб
або кількість осіб, які перебувають з
ними у трудових відносинах, одночасно
не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.

Дія цього підпункту не поширюється на
фізичних осіб - підприємців, які
надають посередницькі послуги з
купівлі, продажу, оренди та оцінювання
нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК
009:2005), а також здійснюють діяльність з
виробництва, постачання, продажу
(реалізації) ювелірних та побутових
виробів з дорогоцінних металів,
дорогоцінного каміння, дорогоцінного
каміння органогенного утворення та
напівдорогоцінного каміння. Такі
фізичні особи - підприємці належать
виключно до третьої або п'ятої групи
платників єдиного податку, якщо
відповідають вимогам, встановленим для
таких груп;

Ставки єдиного податку визначені у
статті 293 ПК України, а податковий
період у статті 294 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 295.1 статті 295 ПК
України платники єдиного податку
першої і другої груп сплачують єдиний
податок шляхом здійснення авансового
внеску не пізніше 20 числа (включно)
поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть
здійснити сплату єдиного податку
авансовим внеском за весь податковий
(звітний) період (квартал, рік), але не
більш як до кінця поточного звітного
року.

Згідно з пунктом 296.1 статті 296 ПК
України платники єдиного податку
першої і другої груп та платники
єдиного податку третьої та п'ятої
групи, які не є платниками податку на
додану вартість, ведуть книгу обліку
доходів шляхом щоденного, за
підсумками робочого дня, відображення
отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її
ведення затверджуються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Пунктом 296.2 названої статті також
закріплено, що 296.2. платники єдиного
податку першої та другої груп подають
до контролюючого органу податкову
декларацію платника єдиного податку у
строк, встановлений для річного
податкового (звітного) періоду, в якій
відображаються обсяг отриманого
доходу, щомісячні авансові внески,
визначені пунктом 295.1 статті 295 цього
Кодексу.

Така податкова декларація подається,
якщо платник єдиного податку не
допустив перевищення протягом року
обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4
статті 291 цього Кодексу, та/або
самостійно не перейшов на сплату
єдиного податку за ставками,
встановленими для платників єдиного
податку другої, третьої або п'ятої
групи.

На виконання положень пункту 296.1 статті
296 ПК України наказом Міністерства
фінансів України від 15 грудня 2011 року
№1637, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2011 року за
№1534/20272, який набрав чинності з 01 січня
2012 року «Про затвердження форм книги
обліку доходів і книги обліку доходів і
витрат та порядків їх ведення»
затверджено, зокрема, Форму книги
обліку доходів (для платників єдиного
податку першої і другої груп та
платників єдиного податку третьої
групи, які не є платниками податку на
додану вартість) та Порядок ведення
книги обліку доходів платників єдиного
податку першої і другої груп та
платників єдиного податку третьої
групи, які не є платниками податку на
додану вартість.

Так, пунктом 1 названого Порядку
закріплено, що відповідно до підпункту
296.1.1 пункту 296.1 статті 296 глави 1 розділу
XIV Податкового кодексу України фізичні
особи - підприємці, що обрали спрощену
систему оподаткування та є платниками
єдиного податку першої і другої груп, а
також платники єдиного податку третьої
групи, які не є платниками податку на
додану вартість (далі - платник
податку), ведуть книгу обліку доходів
(далі - Книга), у якій щоденно, за
підсумками робочого дня, відображають
отримані доходи.

Прошнурована та пронумерована Книга
безоплатно реєструється в органі
державної податкової служби за
основним місцем обліку платників
податку.

Записи у Книзі виконуються розбірливо
чорнилом темного кольору або пастою
кулькових ручок. У разі внесення
виправлень новий запис засвідчується
підписом платника податку.

Пунктом 4 також передбачено, що у Книзі
відображається фактично отримана сума
доходу від провадження діяльності із
сумарним підсумком за місяць, квартал,
рік.

Також зазначеним порядок закріплено,
що до Книги заносяться такі відомості:
дата запису, сума коштів за продані
товари, виконані роботи, надані
послуги, сума повернутих коштів за
продані товари, виконані роботи, надані
послуги та/або передплати, скоригована
сума доходу за продані товари, виконані
роботи, надані послуги на суму
повернутих коштів за продані товари,
виконані роботи, надані послуги та/або
передплати та розраховується як
різниця граф 2 і 3, вартість безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг), сума
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності, загальна сума
доходу, вид та сума доходу, що
оподатковується за ставкою 15 %
відповідно до підпунктів 2 - 4 пункту 293.4
статті 293 глави 1 розділу XIV Кодексу.

Дані Книги використовуються платником
податку для заповнення податкової
декларації платника єдиного податку.

Як вбачається зі змісту наведених
положень, в Книгу не заносяться
відомості про джерело надходження
коштів, отриманих платником єдиного
податку. Крім того, закріплено
можливість суб'єкта господарської
діяльності вносити виправлення у
визначений у Порядку спосіб.

Отже, за відсутності будь-яких інших
доказів на підтвердження здійснення
позивачем технічного обслуговування
та ремонту автомобілів суб'єктів
господарської діяльності - платників
податків на загальних підставах, за
наявності копії Книги доходів за 2012-2013
роки, в якій відсутня відповідна
інформація, суд приходить до висновку
про помилковість тверджень
відповідача щодо допущення ФОП ОСОБА_1
положень Податкового кодексу України
та необхідність оподаткування
отриманого ним доходу за зазначені
роки на загальних підставах.

Так само, суд приходить до висновку про
безпідставність накладення на
позивача штрафу за порушення пункту 176.1
статті 176 ПК України - ведення обліку
доходів і витрат не належним чином.

Перевіряючи правомірність
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій за порушення
пункту 119.2 статті 119 ПК України, а саме
не подання податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків за ІІІ
квартал 2012 року, що є підставою для
застосування штрафних санкцій.

Як вбачається із матеріалів справи на
підставі рахунку на оплату №439 від 21
серпня 2012 року позивачем здійснено
придбання у СПД ОСОБА_3
діскоправільного станка, за що
сплачено 31922,00 грн.

Відповідно до пункту 176.2 статті 176 ПК
України - особи, які відповідно до цього
Кодексу мають статус податкових
агентів, зобов'язані: а) своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок з доходу, що виплачується на
користь платника податку та
оподатковується до або під час такої
виплати за її рахунок; б) подавати у
строки, встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, а також суми утриманого з них
податку до органу державної податкової
служби за місцем свого розташування.
Такий розрахунок подається лише у разі
нарахування сум зазначених доходів
платнику податку податковим агентом
протягом звітного періоду.
Запровадження інших форм звітності з
зазначених питань не допускається.

Однак, відповідно до пункту 177.8 статті
177 цього Кодексу під час нарахування
(виплати) фізичній особі - підприємцю
доходу від операцій, здійснюваних у
межах обраних ним видів діяльності,
суб'єкт господарювання, який нараховує
(виплачує) такий дохід, не утримує
податок на доходи у джерела виплати,
якщо фізичною особою - підприємцем, яка
отримує такий дохід, надано копію
документу, що підтверджує її державну
реєстрацію відповідно до закону як
суб'єкта підприємницької діяльності.
Це правило не застосовується в разі
нарахування (виплати) доходу за
виконання певної роботи та/або надання
послуги згідно з цивільно-правовим
договором, коли буде встановлено, що
відносини за таким договором фактично
є трудовими, а сторони договору можуть
бути прирівняні до працівника чи
роботодавця відповідно до підпунктів
14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього
Кодексу.

З огляду на встановлення судом як
позивач так і продавець - ОСОБА_3 мають
статус суб'єктів підприємницької
діяльності, суд приходить до висновку,
що при взаємовідносинах з вищевказаним
суб'єктом підприємницької діяльності
ФОП ОСОБА_1 не виступає в якості
податкового агента, як наслідок не
зобов'язано утримувати та
перераховувати до бюджету податок з
доходів фізичних осіб за СПД ОСОБА_3, а
отже, в податковому розрахунку форми
1-ДФ за ІІ квартал 2012 року не
зобов'язаний був відображати доходи
виплачені вказаній особі, як наслідок
підстав для застосування штрафних
санкцій в сумі 510 грн. у податкового
органу відсутні.

З огляду на встановлення судом підстав
для скасування податкових повідомлень
- рішень, зокрема, №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб за
основним платежем у розмірі 57288,11 грн.
та штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 14832,00 грн., суд приходить до
висновку про наявність підстав для
скасування рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №,
яким до ФОП ОСОБА_1 на підставі пункту 3
частини 11 статті 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» застосовано
штрафні санкції у розмірі 7466,00 грн., а
також складення вимоги про сплату
боргу (недоїмки) №Ф-, якою суб'єкта
господарювання зобов'язано сплатити
недоїмку зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 102465,63 грн.,
оскільки підставою для винесення
зазначених рішень були помилкові
висновки податкового органу про
збільшення суми доходів позивача, які
підлягають оподаткування податком на
доходи фізичних осіб та на які
нараховується єдиний внесок.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає позовні вимоги обґрунтованими,
а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України Якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 04 вересня 2014 року №, № та
№.

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 04 вересня 2014 року № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску.

4. Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної податкової інспекції
у Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 04
вересня 2014 року про сплату боргу
(недоїмки) від 04 вересня 2014 року №
Ф-.

5. Присудити з Державного бюджету
України на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) понесені
ним витрати по сплаті судового збору у
розмірі 366 (триста шістдесят шість) грн.
14 коп.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук