Справа № 2а-7283/12/1370
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014р.
Справа № 9104/183190/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді

Левицької Н.Г.,

судді

Обрізка І.М.,

судді

Сапіги В.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м.Львова, м.Львів

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28.11.2012р. у
справі №2а-7283/12/1370

за позовом Приватного підприємства
"Західприлад", м.Львів

до Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м.Львова, м.Львів

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2012р.позивач: Приватне підприємство
"Західприлад" звернулось до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача: Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби, м.Львів, у якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
13.04.2012р.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що податкове
повідомлення-рішення № від
13.04.2012р. прийняте з порушенням норм
матеріального права, є таким, що
суперечить чинному законодавству
України, вважає оскаржуване податкове
повідомлення-рішення необґрунтованим,
посилаючись на реальність вчинених
господарських операцій із ТзОВ
"Промтехметал", що, зокрема, належним
чином відображено у бухгалтерському
обліку позивача. Також позивачем
зазначено, що уся первинна
документація складена з дотриманням
норм чинного законодавства. Крім того,
позивач посилався на те, що платник
податків не несе відповідальність за
порушення податкового законодавства
його контрагентами та контрагентами
його контрагентів, а, відтак, ПП
"Західприлад" відповідає виключно за
вчинені ним правочини.

За наслідками розгляду справи
Львівський окружний адміністративний
суд прийшов до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
повністю, оскільки відповідач не довів
в судовому порядку правомірність
висловлених в акті перевірки висновків
податкового органі а наданих позивачем
доказів та пояснень достатньо для того,
що дати належну оцінку спірним
господарським операціям.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, апелянтом
(відповідачем у справі): ДПІ у

Залізничному районі м. Львова
Львівської області ДПС оскаржено її в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що судом першої
інстанції невірно застосовано норми
права та не надано неналежної оцінки
поданим доказам. Апелянт (відповідач у
справі) вважає, що надані позивачем
документи первинного бухгалтерського
обліку не повинні братись до уваги,
оскільки складені виключно для
документування господарських
операцій, які насправді не відбувались,
доказом чого вважає акт перевірки,
висновки якого слугували підставою
для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.
Апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

У судове засідання апеляційного суду
10.11.2014р. представники сторін не
з'явились, клопотань про бажання взяти
участь у судовому засіданні не
подавали, хоча були належним чином
повідомлені про дату і час проведення
судового засідання апеляційного суду,
що підтверджується отриманими судом
повідомленнями про вручення судової
повістки: позивачу - 11.10.2014р,
відповідачу-10.10.2014р.

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, тому
колегія суддів, керуючись вимогами
ст.197 КАС України, вважає можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
сторін по справі, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегія суддів
приходить до переконання, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається та
судом першої інстанції встановлено, що
згідно із Свідоцтвом про державну
реєстрацію юридичної особи, ПП
"Західприлад" зареєстроване як
юридична особа 05.07.2005р. Виконавчим
комітетом Львівської міської ради за
№1 005908.

Також позивач перебуває на податковому
обліку в ДПІ у Залізничному районі м.
Львова Львівської області ДПС з 13.07.2005р.
за №33665921 (місцезнаходження: 79026,
м.Львів, вул.Суботівська, 9а/2).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
від 29.07.2005р. №17743943, виданого ДПІ у
Залізничному районі м. Львова, ПП
"Західприлад" зареєстровано платником
ПДВ з 29.07.2005р.

Із матеріалів справи вбачається, що на
підставі повідомлення від 01.03.2012р.
№41/23-4, виданого ДПІ у Залізничному
районі м. Львова Комарем В.М. -старшим
державним податковим
ревізором-інспектором ДПІ у
Залізничному районі м.Львова,
відповідно до вимог п.п.78.1.1. п.78.1. ст.78,
ст.79 Податкового кодексу України,
наказу ДПІ у Залізничному районі
м.Львова №392 від 01.03.2012р., проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку ПП "Західприлад" з питань
підтвердження відображення у
податкових деклараціях з податку на
додану вартість податкового
зобов'язання та податкового кредиту по
декларації за березень 2011р. при
здійсненні взаєморозрахунків з ТзОВ
"Промтехметал" (), за
наслідками якої складено акт "Про
результати проведення позапланової
невиїзної документальної перевірки ПП
"Західприлад" () з питань
підтвердження відображення у
податкових деклараціях з податку на
додану вартість податкового
зобов'язання та податкового кредиту по
декларації за березень 2011 року при
здійсненні взаєморозрахунків з ТзОВ
"Промтехметал" () від
23.03.2012р. №110/15-40/33665921 (надалі - акт
перевірки від 23.03.2012р.).

За результатами вказаної перевірки ДПІ
у Залізничному районі м.Львова
Львівської області ДПС прийшла до
висновку відносно:

1) непідтвердження реальності
здійснення господарських відносин ПП
"Західприлад" із платником податків
ТзОВ "Промтехметал" за період з 01.03.2011р.
по 31.03.2011р., у зв'язку із порушенням
вимог п.п.198.2., 198.3., 198.6. ст.198, ст.200
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2756-VI (із внесеними змінами та
доповненнями), ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-XIV
(із змінами та доповненнями), Наказу
Міністерства фінансів України "Про
затвердження Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку" від 24.05.1995р. №88,
ч.ч.1, 5 ст.203, ч.ч.1, 2 ст.215, ст.228
Цивільного кодексу України;

2) завищення суми податкового кредиту в
декларації з ПДВ за березень 2011 року у
сумі 135 242,00 грн., що призвело до
заниження суми податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті у бюджет у сумі 135 242,00 грн., у
зв'язку із порушенням вимог п.п.198.2., 198.3.,
198.6. ст.198, ст.200 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2756-VI (із внесеними
змінами та доповненнями), ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999р. №996-XIV (із змінами та
доповненнями), Наказу Міністерства
фінансів України "Про затвердження
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку" від 24.05.1995р. №88,
ч.ч.1, 5 ст.203, ч.ч.1, 2 ст.215, ст.228
Цивільного кодексу України.

На підставі акту перевірки від 23.03.2012р.,
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
13.04.2012р. -за платежем з податку на додану
вартість на суму грошового
зобов'язання за основним платежем у
розмірі +135242,00 грн. та штрафними
санкціями на суму 01,00грн.

Відповідно до п.56.1. ст.56 Податкового
кодексу України, рішення, прийняті
контролюючим органом, можуть бути
оскаржені в адміністративному або
судовому порядку.

Спірне податкове повідомлення-рішення
було оскаржено в адміністративному
порядку. Рішенням ДПС України у
Львівській області від 18.06.2012р.
№12254/10/10-2005/1043 про результати розгляду
первинної скарги відмовлено у
задоволенні скарги позивача на
податкове повідомлення-рішення №
від 13.04.2012р.

Не погодившись із рішенням ДПС у
Львівській обл., прийнятим за розглядом
первинної скарги, податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Залізничному районі м.Львова
Львівської обл. ДПС № від 13.04.2012р.
та вказане рішення від 18.06.2012р.
№12254/10/10-2005/1043 були оскаржені ПП
"Західприлад" у порядку п.56.6. ст.56
Податкового кодексу України до ДПС
України.

Рішенням ДПС України від 23.07.2012р.
№13006/6/10-2115 позивачу відмовлено у
задоволенні повторної скарги на
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення.

Однак, з огляду на викладене вище,
позивач, не погодившись з висновками
податкового органу (рішеннями) та
винесеним податковим
повідомленням-рішенням, відповідно
до вимог п.56.18. ст.56 Податкового кодексу
України, оскаржив їх у судовому
порядку.

Вирішуючи питання щодо правомірності
винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
виходить з наступного:

У відповідності до пп. а) п.198.1., п.198.2.
ст.198 Податкового кодексу України
(надалі-ПК України), право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За вимогами п.198.3. ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1. статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п.198.6. ст.198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом
201.11. статті 201 цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно вимог до абз.3 п.198.6. ст.198 ПК
України, у разі, якщо платник податку
не включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Відтак, згідно із вимогами ПК України,
який регулює, зокрема, відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, підставою, що позбавляє
платника податків права на включення
сум податку на додану вартість до
податкового кредиту, є не
підтвердження його податковими
накладними, або підтвердження
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 ПК України,
проте, як в ході проведення перевірки,
так і в ході судового розгляду справи,
відповідачем не надано суду доказів на
підтвердження наявності таких
обставин, так само як і не надано
доказів на порушення позивачем вимог
п.198.6. ст.198 ПК України.

Вимоги до податкової накладної
визначено ст.201 Податкового кодексу
України, якою встановлено, що платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках, такі
обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної; б) дата виписування
податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару, згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби та
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал такої податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Отже, із положень зазначених норм
законодавства вбачається, що
формування податкового кредиту
допускається за умови підтвердження
відповідних сум належним чином
оформленими документами. Такими
документами Податковий кодекс України
визначає податкові накладні.

Таким чином, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду (п.200.1. ст.200
Податкового кодексу України).

В матеріалах справи наявні докази на
підтвердження проведення
господарської операції, щодо поставки
товарів -приладів та обладнання, згідно
договорів із ТзОВ "Промтехметал" (). Тому у контексті
наведених вище норм законодавства було
встановлено, що між ПП "Західприлад" та
ТзОВ "Промтехметал" було укладено
договори купівлі-продажу №0102/24 від
01.02.2011р. та №0103/17 від 01.03.2011р. Відповідно
до умов даних договорів ПП
"Західприлад" придбало у березні 2011
року у ТзОВ "Промтехметал" товари на
суму 811 454,00грн. та включило їх до
валових витрат у декларації з податку
на прибуток за 2011рік. Віднесення даних
сум до валових витрат позивач провів
керуючись п.5.1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
згідно якого валові витрати
виробництва та обігу -сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Так, вимогами п.5.2.1 цього Закону
визначено, що до складу валових витрат
включаються, зокрема, суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Згідно із підпунктом 11.2.1 пункту 11.2
статті 11 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

- або дата списання коштів з
банківських рахунків платника податку
на оплату товарів (робіт, послуг), а в
разі їх придбання за готівку -день їх
видачі з каси платника податку;

- або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг)
-дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Таким чином, суд вважає, що ПП
"Західприлад" правомірно було включено
до складу валових витрат за 2011рік
вартість товарів та послуг на суму 811
454,00грн., придбаних у ТзОВ
"Промтехметал".

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні. Виходячи з припису норм
Закону України "Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999р. №996-ХІV, обґрунтування
відображення господарських операцій в
податковому обліку здійснюється на
підставі даних бухгалтерського обліку.
Таким чином, для надання первинним
документам юридичної сили і
доказовості, вони повинні бути
складені до вимог чинного
законодавства.

Згідно із ч.1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-ХІV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарської операції є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Виходячи з вимог вказаного вище Закону,
відображення господарських операцій в
податковому обліку здійснюється на
підставі даних бухгалтерського обліку.

При цьому, згідно із ч.2 цієї статті,
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Отже, для надання первинним документам
юридичної сили і доказовості, вони
повинні відповідати вимогам чинного
законодавства України. При цьому,
фактичні витрати на послуги повинні
оформлятися відповідними документами,
які б підтверджували фактичне
виконання тієї чи іншої господарської
операції.

Частиною 2 статті 3 цього Закону
визначено, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 2.4 глави 2
Положення "Про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку", затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
05.06.1995р. №168/704, первинні документи для
надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному вираженні),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Згідно із пунктами 2.15-2.16 глави 2
вказаного Положення, первинні
документи підлягають обов'язковій
перевірці працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто перевіряється наявність
у документів обов'язкових реквізитів
та відповідність господарської
операції діючому законодавству,
логічна зв'язку показників.
Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним документам, встановленому
порядку приймання, зберігання та
витрачання грошових коштів,
товарно-матеріальних цінностей та
іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, юридичним або фізичним особам.

Отже, первинні документи для надання їм
юридичної сили повинні мати
обов'язкові реквізити, передбачені ст.9
Закону України "Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999р. №996-ХІV.

Із матеріалів справи вбачається, що між
ПП "Західприлад" та ТзОВ "Промтехметал"
було проведено ряд господарських
операцій, змістом яких є передача у
власність позивача товарів і одержання
ТзОВ "Промтехметал" за них коштів.
Підставою для здійснення таких
операцій є, у тому числі, договори
поставки товарів №0102/24 від 01.02.2011р. та
№0103/17 від 01.03.2011р., а підтвердженням
фактичної передачі товарів та
виконання послуг є видаткові накладні,
а саме: №РН-00393 від 01.03.2011р. на суму 25
776,00грн., у т.ч. ПДВ 4 296,00грн.; №РН-00396 від
02.03.2011р. на суму 57 098,00грн., у т.ч. ПДВ 9
516,33грн.; №РН-00398 від 03.03.2011р. на суму 6
629,00грн., у т.ч. ПДВ 1 104,83 грн.; №РН-00401 від
09.03.2011р. на суму 273 375,00 грн., у т.ч. ПДВ 45
562,50 грн.; №РН-00409 від 11.03.2011 року на суму
150 831,00 грн., у т.ч. ПДВ 25 138,50 грн.; №РН-00406
від 31.03.2011р. на суму 290 265,00грн., у т.ч. ПДВ
48 377,50грн. та акти здачі-приймання робіт
№ОУ-0000025 від 17.03.2011р., №ОУ-0000026 від
24.03.2011р. У свою чергу, на відвантажений
товар ТзОВ "Прохтеметал" було видано
позивачу належним чином оформлені
податкові накладні: №25 від 01.03.2011р. на
суму 25 776,00грн., у т.ч. ПДВ 4 296,00грн.; №32
від 02.03.2011р. на суму 57 098,00 грн., у т.ч. ПДВ
9 516,33грн.; №47 від 03.03.2011р. на суму 6
629,00грн., у т.ч. ПДВ 1 104,83 грн.; №85 від
09.03.2011р. на суму 273 373,00 грн., у т.ч. ПДВ 45
562,50грн.; №111 від 11.03.2011р. на суму 150
831,00грн. у т.ч. ПДВ 25 138,50грн.; №174 від
17.03.2011р. на суму 5 700,00грн., у т.ч. ПДВ 950,00
грн.; №191 від 24.03.2011р. на суму 1 780,00грн., у
т.ч. ПДВ 296,67грн.; №294 від 31.03.2011р. на суму
290 265,00грн., у т.ч. ПДВ 48 377,50грн., які, на
думку суду, і є підставою для
зарахування сум ПДВ до складу
податкового кредиту.

Окрім цього на момент виписки
податкових накладних ТзОВ
"Промтехметал" було зареєстроване
юридичною особою, а також було
платником податку на додану вартість,
тому мало право нараховувати ПДВ,
складати та видавати покупцю товарів
(робіт, послуг) податкові накладні.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що надані ПП "Західприлад" докази у
повній мірі підтверджують обставини
щодо здійснення поставки позивачу
товару (робіт, послуг), а відповідні
первинні документи є тими документами,
на підставі яких ведеться податковий
та бухгалтерський облік, згідно із
положеннями ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні".

Суд вважає неправомірними доводи
відповідача з приводу неможливості
реального здійснення постачання
товарів від ТзОВ "Промтехметал" до ПП
"Західприлад", у зв'язку із
непред'явленням останнім
підтверджуючих документів, зокрема,
належним чином оформлених
товарно-транспортних накладних,
оскільки, по-перше, ТТН не є виключним
документом, що підтверджує поставку
товару, по-друге, норми Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997р. №363 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 20.02.1998р. за №128/2568, передбачають
обов'язкову наявність
товарно-транспортних накладних у разі
укладення договорів про перевезення
вантажів з перевізником. Однак, у
випадку доставки підприємством
вантажу своїми транспортними засобами,
ТТН не застосовується з огляду на те, що
відсутня третя сторона відносин
-перевізник, а оформляється видаткова
накладна, що і є первинним документом.
Згідно договорів купівлі-продажу
№0102/24, №0103/17 від 01.03.2011р. вбачається, що
доставка товару здійснюється силами та
за рахунок постачальника, місцем
поставки є склад покупця.

Поставлені від ТзОВ "Промтехметал" до
ПП "Західприлад" товари були дійсно
використані у господарській
діяльності позивача, зокрема, у
подальшому перепродані наступним
контрагентам (покупцям) із наявністю
усіх підтверджуючих документів щодо
такого наступного продажу, які були
пред'явлені органам ДПІ при проведенні
перевірки. Відтак, використання
придбаних ТМЦ у господарській
діяльності ПП "Західприлад", на
переконання суду, є встановленим.

Частина товару була повірена у
Державному підприємстві "Львівський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації", про що свідчать наявні у
матеріалах справи акти виконаних робіт
за період за який здійснювалася, крім
того, судом було досліджено первинні
документи, що підтверджують витрати на
отримання транспортних послуг, які
надавались позивачу постачальниками
ТзОВ "Гюнсел", ТзОВ "Євроекспрес", ПП
"Нічний експрес", ТзОВ "Транспортна
компанія "САТ", акти про надання
транспортних послуг і такі перевіркою
визнані належним чином оформленими, а
витрати, понесенні у зв'язку з
господарською діяльністю
-правомірними.

Відносно доводів відповідача про
нікчемність правочинів, укладених між
позивачем та ТзОВ "Промтехметал", слід
зазначити наступне:

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами, на час
укладення та виконання договорів ТзОВ
"Промтехметал" мав усі необхідні для
здійснення господарських операцій
підтверджуючі документи та обсяг
відповідних повноважень, тому вимоги
щодо умов укладання та виконання угоди
жодною із сторін, в розумінні ст.203
Цивільного кодексу України, порушено
не було.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину - якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин). До
оспорюваних правочинів належить,
зокрема, фіктивний правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним (ст.234 ЦК
України). Доказів (рішень судів) про
визнання вказаних вище договорів
недійсними відповідачем суду не
представлено.

Відповідно до вимог статті 228 ЦК
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст.228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети, зазначеної у
диспозиції ст.228 ЦК України у фізичної
особи тягне кримінальну
відповідальність за відповідними
статтями Кримінального кодексу
України за скоєний злочин, замах на
злочин або готування до злочину. Такі
обставини можуть бути доведені лише
обвинувальним вироком суду. Тобто,
наявність постанови про порушення
кримінальної справи та докази, які були
отримані у ході слідчих дій, не можуть
бути доказами відсутності
господарських операцій.

Крім цього, проаналізувавши положення
Податкового кодексу України та Закону
України "Про державну податкову службу
в Україні" від 04.12.1990р. (з наступними
змінами і доповненнями), можна прийти
до висновку, що податкові органи не
наділені законодавцем компетенцією на
встановлення фактів порушення
платниками податків норм актів
цивільного або господарського
законодавства та не мають повноважень
визнавати правочини нікчемними або
такими, що не відповідають закону.

Колегія суддів зауважує, що підстави
нікчемності правочину встановлюються
законом, а не актами податкових
перевірок. Вказані в актах перевірки
недоліки, допущені суб'єктом
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки законодавство не встановлює
таких підстав нікчемності правочину.

Таким чином, з огляду на докази, що
містяться у матеріалах справи,
правочини між позивачем та ТзОВ
"Промтехметал" не можуть вважатися
нікчемними (недійсними) з огляду на
наявність належним чином оформлених
документів на їх укладення та
виконання обома сторонами. В ході
судового розгляду справи податковим
органом не було надано належних
доказів, які б підтвердили вину
позивача чи ТзОВ "Промтехметал", яка
полягає в намірі порушити публічний
порядок, а також відповідачем дані
обставини належними чином не
спростовані. Відтак, правочини,
укладені позивачем не є нікчемними,
тобто його нікчемність законом не
встановлена.

Не можуть бути доказом безтоварності
господарської операції з придбання
позивачем товару у ТзОВ "Промтехметал"
посилання податкового органу на
взаємовідносини вказаного
Підприємства з постачальником,
оскільки, у даному випадку ПП
"Західприлад" не несе відповідальності
за можливі порушення податкового
законодавства третіми особами, такими
як ТзОВ "Промтехметал" . У листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011р. №742/11/13-11 "Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України" роз'яснено, що не є
обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі, нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому, відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196,
198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м.Львова, м.Львів на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 28.11.2012р. у
справі №2а-7283/12/1370 за позовом
Приватного підприємства "Західприлад",
м.Львів до Державної податкової
інспекції у Залізничному районі
м.Львова, м.Львів про скасування
податкового повідомлення-рішення, -
залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28.11.2012р. у
справі №2а-7283/12/1370 за позовом
Приватного підприємства "Західприлад",
м.Львів до Державної податкової
інспекції у Залізничному районі
м.Львова, м.Львів про скасування
податкового повідомлення-рішення, -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції, а
у разі складення ухвали в повному
обсязі відповідно до статті 160 КАС
України, з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя
І.М.
Обрізко

Суддя
В.П.
Сапіга