Справа № 818/2230/14
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 р.Справа № 818/2230/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м.Сумах на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 10.10.2014р. по справі № 818/2230/14

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в м.Сумах

до Відділу державної виконавчої
служби Сумського міського управління
юстиції

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

15.08.2014 року Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах звернулося до суду із
позовом, у якому просило скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Сумського міського
управління юстиції про закінчення
виконавчого провадження від 29.07.2014 року
ВП №40399026 з виконання рішення №5001 від
30.05.2013 року про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
заборгованості зі сплати штрафних
санкцій у розмірі 170,00 грн.

Сумський окружний адміністративний
суд постановою від 10.10.2014 року відмовив
у задоволенні позовних вимог.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах подало апеляційну скаргу, в
якій просило скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті постанови норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема, апелянт вважає, що
судом першої інстанції не застосовано
ч.6 ст.25 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а також не
враховано те, що державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Сумського міського управління юстиції
при винесенні постанови про закінчення
виконавчого провадження від 29.07.2014 року
ВП №40399026 не було засновано приписи
спеціальних нормативних актів, що
призвело до порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
управління.

У відповідності до положень ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом,
30.05.2013 року УПФУ у м. Сумах винесено
рішення №5001 про стягнення з ФОП ОСОБА_1
штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн., яке
вступило в законну силу 20.06.2013 року.

29.07.2014 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Сумського міського управління юстиції
на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України
"Про виконавче провадження" винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП №40399026 з виконання
рішення №5001 від 30.05.2013 року про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 заборгованості зі сплати
штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн..

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що твердження
позивача про необхідність дотримання
державними виконавцем під час
виконання рішень суду норм чинного
законодавства про пенсійне
забезпечення, а також вимог п.5.4 Порядку
№21-2 є необґрунтованими, оскільки
Законом, який визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, є Закон України
"Про виконавче провадження" .

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України
"Про виконавче провадження" примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

При цьому, згідно з п.8 ч.2 вказаної
статті підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, зокрема, як рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

В п.8 ч. 1 ст. 49 вказаного Закону
зазначено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 49
Закону України "Про виконавче
провадження" про закінчення
виконавчого провадження державний
виконавець виносить постанову з
обов'язковим мотивуванням підстав її
винесення, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам і може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ВДВС
СМУЮ, на виконання рішення №5001,
винесеного УПФУ у м. Сумах, про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафних
санкцій у розмірі 170 грн. на рахунок
стягувача перераховані кошти в сумі
170грн.00коп. з згідно платіжними
дорученнями від 27.06.2014 року №7403 та від
29.07.2014 року №9176 (а.с.19-20).

Отже, відділом державної виконавчої
служби фактично виконано в повному
обсязі рішення №5001, внаслідок чого
винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження ВП №40399026.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо безпідставності
посилання позивача на порушення
відділом ДВС СМУЮ пункту 11 Порядку
взаємодії органів державної
виконавчої служби та Пенсійного фонду
України, затвердженого спільним
наказом Міністерства юстиції України
та Пенсійного фонду України від 26.12.2011р.
№3593/5, оскільки пунктом 11 Порядку
встановлено, що у разі самостійної
сплати коштів боржником державний
виконавець з'ясовує з органами
Пенсійного фонду України
відповідність платежу реквізитам
виконавчого документа.

При цьому, з матеріалів справи
вбачається, що кошти були стягнені
державним виконавцем в примусовому
порядку та перераховані на рахунок
стягувача, тому державний виконавець
не зобов'язаний був з'ясовувати з
органами Пенсійного фонду України
відповідність платежу реквізитам
виконавчого документа та звертатися до
УПФУ в м. Сумах про надання письмового
підтвердження сплати відповідної суми
боргу.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що відповідач при винесені
оскаржуваної постанови діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що постанова Відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції про
закінчення виконавчого провадження
від 29.07.2014 року ВП №40399026 з виконання
рішення №5001 від 30.05.2013 року про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 заборгованості зі сплати
штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн. не
підлягає скасуванню.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Сумах
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 10.10.2014р. по
справі № 818/2230/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.Судді
Бершов Г.Є. Катунов В.В.