Справа № 151/625/14-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 151/625/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Гарник М.С.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

19 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В.

секретар судового засідання:
Александрова К.В.

за участю:

представника відповідача Яговкіна С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Чечельницької селищної ради
Чечельницького району Вінницької
області на постанову Чечельницького
районного суду Вінницької області від
29 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Чечельницької селищної ради
Чечельницького району Вінницької
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог, на стороні
відповідача - ОСОБА_4, про відмову у
виділенні земельної ділянки та про
визнання незаконним та скасування
рішення ,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом до Чечельницької
селищної ради, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог, на стороні
відповідача - ОСОБА_4, про визнання
незаконним та скасування рішення 24
сесії 6 скликання від 19.02.2014 року №499 про
відмову в передачі йому земельної
ділянки, мотивуючи свою вимогу тим, що
ця земельна ділянка необхідна для
облаштування проїзду до його частини
житлових та господарських будівель,
які він придбав у ОСОБА_5 в жовтні 2013
року. Також позивач просить суд
зобов'язати Чечельницьку селищну раду
скасувати рішення 13 сесії 5 скликання
від 13.05.2008 №298 щодо передачі ОСОБА_4
земельної ділянки площею 0.03 га по
АДРЕСА_1, мотивуючи свою вимогу тим, що
ця земельна ділянка розміром 0.03 га
суміжна з земельною ділянкою, на якій
розташований житловий будинок по
АДРЕСА_1, власником якого в рівних долях
кожний являються позивач та ОСОБА_4, а
надана у користування лише ОСОБА_4.

Чечельницький районний суд
Вінницької області постановою від 29
серпня 2014 року зазначений вище
адміністративний позов задовольнив
повністю.

Визнано незаконним та скасовано
рішення 24 сесії 6 скликання
Чечельницької селищної ради від 19.02.2014
№499 про відмову ОСОБА_3 у виділенні
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
орієнтовною площею 0.03 га у селищі
Чечельник, біля присадибної ділянки по
АДРЕСА_1; визнано незаконним рішення 13
сесії 5 скликання Чечельницької
селищної ради від 13.05.2008 №298 в частині
надання ОСОБА_4 дозволу на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів про передачу
йому земельної ділянки розміром 0.03 га
для особистого селянського
господарства по АДРЕСА_1 та скасовано
його в цій частині.

Не погодившись з ухваленим судом
першої інстанції рішенням
Чечельницька селищна рада
Чечельницького району Вінницької
області оскаржила його в апеляційному
порядку. В своїй апеляційній скарзі
відповідач порушує питання про
скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Аргументуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що судом
першої інстанції при ухваленні
оскарженого рішення не в повній мірі
вирішено питання про те, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення та якими
доказами вони підтверджуються.

В судове засідання призначене на 19
листопада 2014 року прибув представник
відповідача, який доводи апеляційної
скарги підтримав в повному обсязі
просив її задовольнити.

Позивач та третя особа до суду
апеляційної інстанції не прибули,
хоча про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені завчасно та належним
чином. Разом з тим від позивача
надійшло клопотання про розгляд
справи за його відсутності.

З врахуванням положень частини 4
статті 196 КАС України, суд апеляційної
інстанції вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
позивача та третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, розглянувши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду дійшла
висновку про відсутність підстав для
її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
по АДРЕСА_1 знаходиться дві земельних
ділянки, кожна розміром 0,0509 га, які
належать на праві приватної власності
позивачу - ОСОБА_3 та третій особі -
ОСОБА_4

Рішенням Чечельницької селищної ради
№298 від 30.05.2008 "Про вилучення та надання
дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельні ділянки громадянам",
зокрема, на підставі заяви ОСОБА_4 про
передачу безкоштовно у власність
земельних ділянок, надано дозвіл на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельні
ділянки з земель запасу селищної ради
ОСОБА_4 - площею 0,03 га для особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1.

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Чечельницької селищної ради про
виділення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства. Рішенням Чечельницької
селищної ради №499 від 19.02.2014 року "Про
розгляд заяви громадянина ОСОБА_3."
позивачу відмовлено у виділенні
земельної ділянки орієнтовною площею
0,03 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 (біля
присадибної ділянки по АДРЕСА_1) у
зв'язку з тим, що ця земельна ділянка
надана іншим громадянам.

Незгода позивача із зазначеними
рішеннями слугувала зверненню з цим
позовом до суду.

Задовольняючи повністю позовні вимоги
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що Чечельницька селищна рада не
виносила рішення про передачу спірної
земельної ділянки ні у власність, ні у
користування ОСОБА_4, відтак рішення
ради №298 від 30.05.2008 в частині, що
стосується ОСОБА_4, та рішення ради №499
від 19.02.2014 прийняті з порушенням норм
Земельного Кодексу України, а тому
відповідно до частини 10 статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування" №280/97-ВР підлягають
скасуванню.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
вважає ці висновки суду першої
інстанції правильними по суті і такими,
що відповідають вимогам статтей 2, 7, 10,
11, 70, 71 КАС України, Земельного кодексу
України, Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

За змістом статті 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно -
правовими актами.

Земельний кодекс України є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює земельні відносини, визначає
правові підстави набуття права на
землю.

Відповідно до приписів пункту "б"
частини 1 статті 12 Земельного кодексу
України до повноважень міських рад у
галузі земельних відносин на території
міст належить, зокрема, розпорядження
землями територіальних громад, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності та
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, відповідно
до цього Кодексу.

У відповідності до пункту 34 частини 1
статті 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" питання
регулювання відповідно до закону
земельних відносин вирішуються
виключно на пленарних засіданнях
міської ради.

Відповідно до статті 373 ЦК України
право власності на землю (земельну
ділянку) набувається і здійснюється
відповідно до закону.

За приписами статті 116 ЗК України (в
редакції на момент прийняття рішення
№298 від 30 травня 2008 року) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади
або органів місцевого
самоврядування, або державних
органів приватизації, або
центрального органу виконавчої влади
з питань земельних ресурсів, в межах
їх повноважень, визначених цим
Кодексом (ч. 1). Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування (ч. 2).

Порядок отримання зазначених
земельних ділянок у власність або
користування особами, які не
користуються земельними ділянками,
регламентований статтею 118 ЗК України.

Відповідно до статті 118 ЗК України (в
редакції на момент прийняття рішення
№298 від 30 травня 2008 року) громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського
господарства, ведення особистого
селянського господарства, ведення
садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання. ( ч.6); Відповідна
місцева державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає заяву, а при передачі
земельної ділянки фермерському
господарству - також висновки
конкурсної комісії, і в разі згоди на
передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її
відведення (ч.7); Проект відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян організаціями,
які мають відповідні дозволи (ліцензії)
на виконання цих видів робіт, у строки,
що обумовлюються угодою сторін (ч. 8);
Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування. (ч. 9);
Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у власність
(ч. 10); У разі відмови органу виконавчої
влади чи органу місцевого
самоврядування у передачі земельної
ділянки у власність або залишення
заяви без розгляду питання вирішується
в судовому порядку (ч.11).

Системний аналіз наведених норм права
дає підстави вважати, що ними
встановлені підстави, порядок, строки
передачі земельної ділянки у власність
громадян та органи, уповноважені
розглядати ці питання. Вони
передбачають, зокрема, що для передачі
земельної ділянки у власність
зацікавлена особа звертається до
відповідних органів із заявами для
отримання земельної ділянки у
власність, за результатами розгляду
яких визначені в статті 118 ЗК України
органи приймають одне з відповідних
рішень.

При цьому позитивне рішення відносно
особи, яке звернулась із відповідною
заявою, зумовлює відповідний орган
обов'язково прийняти рішення про
надання дозволу на розробку проекту її
відведення.

Надання дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки
передбачає обов'язкову наявність
інформації про земельну ділянку, яку
повинна подати особа зацікавлена в її
отриманні.

27 лютого 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
Чечельницької селищної ради із заявою
про виділення йому земельної ділянки
орієнтовною площею 0,03 га по АДРЕСА_1 для
ведення особистого селянського
господарства.

Зі змісту рішення Чечельницької
селищної ради №298 від 30.05.2008 випливає,
що селищна рада, дала дозвіл ОСОБА_4 на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельні
ділянки з земель запасу селищної ради -
площею 0.03 га для особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1.

Чинний на момент виникнення спірних
правовідносин порядок надання
земельних ділянок у власність, вимагав
виготовлення і погодження у
встановленому законом порядку такої
документації, та подання на розгляд
відповідної ради, яка компетентна
приймати рішення про передачу
земельної ділянки у власність.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
при прийнятті спірного рішення №298 від
30.05.2008 Чечельницька селищна рада
надаючи згоду ОСОБА_4 на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельні ділянки
з земель запасу селищної ради - площею
0.03 га для особистого селянського
господарства по АДРЕСА_1 не взяла до
уваги, що зазначена земельна ділянка
межує із земельною ділянкою на якій
знаходиться об'єкт нерухомості, що
належав ОСОБА_5, і в подальшому
відчужений ОСОБА_3

Таким чином, розглядаючи заяву ОСОБА_4
відповідач прийняв спірне рішення щодо
надання згоди на виготовлення
технічної документації із землеустрою
стосовно земельної ділянки площею 0.03
га по АДРЕСА_1, яке сприяло порушенню
прав позивача.

Як встановлено судом першої інстанції
та знайшло своє підтвердження в ході
апеляційного розгляду справи, проект
відведення вказаної земельної ділянки
виготовлено не було, селищна рада цього
проекту не розглядала і не передавала у
власність ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 0,03 га по АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведені обставини, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що селищна рада прийняла спірне
рішення №298 від 30.05.2008 "Про вилучення та
надання дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельні ділянки громадянам",
зокрема в частині надання дозволу на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельні
ділянки з земель запасу селищної ради
ОСОБА_4 - площею 0,03 га для особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1
не обґрунтовано, тобто без урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
його прийняття.

Матеріали справи не містять доказів,
які б підтверджували, що у ОСОБА_4 у 2008
році виникло право власності чи право
користування спірною земельною
ділянкою. Відтак, з урахуванням
положень частини 3 статті 125 Земельного
Кодексу України (чинної на 2008 рік)
ОСОБА_4 не мав права приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації.

За приписами статті 118 ЗК України (в
редакції чинній на час звернення
позивача до селищної ради про
отримання земельної ділянки)
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею (ч. 6);
Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку (ч. 7).

Як встановлено судом 28 січня 2014 року
(а.с.38) позивач звертаючись із вказаною
заявою зазначив бажані розміри
земельної ділянки та мету її
використання, тобто виконав вимоги
статті 118 ЗК України в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин.

Таким чином розглядаючи заяву ОСОБА_3
та приймаючи рішення №499 від 19 лютого
2014 року про відмову у виділенні
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
орієнтовною площею 0,03 га у селищі
Чечельник, біля присадибної ділянки по
АДРЕСА_1 відповідач дійшов помилкового
висновку, що спірна земельна ділянка
надана іншим громадянам.

При цьому колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
зазначає, що відповідач відмовивши
позивачу у наданні земельної ділянки
фактично позбавив його права на
отримання земельної ділянки у
власність відповідно до положень
статті 118 ЗК України.

За змістом статті 152 Земельного кодексу
України, захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється, зокрема, шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач не надав суду належні
докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у статті 2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні справи не допустив, а
наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують. За
таких обставин, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Чечельницької
селищної ради Чечельницького району
Вінницької області залишити без
задоволення, а постанову
Чечельницького районного суду
Вінницької області від 29 серпня 2014 року
- без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
24 листопада 2014 року .

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Граб Л.С.

Сапальова Т.В.