Справа № 2а-1288/12/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/66721/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 серпня 2012
року

у справі № 2а-1288/12/2070

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 27
березня 2012 року, залишеною
без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 серпня 2012 року, адміністративний
позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби (далі - ДПІ
у Московському районі м. Харкова
Харківської області ДПС; відповідач)
задоволено в повному обсязі. Скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 17 січня 2012 року.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Московському районі м. Харкова
Харківської області ДПС, посилаючись
на неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2012 року, ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 серпня 2012 року та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну невиїзну
перевірку ФОП ОСОБА_3 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 лютого 2010 року по
31 липня 2011 року з питань
взаєморозрахунків з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Тех-Агроремпоставка», Товариством з
обмеженою відповідальністю «Промспец
Консалтинг», Товариством з обмеженою
відповідальністю «Промтехноопт», за
результатами якої складено акт
№ 14/174/НОМЕР_2 від 03 січня 2012
року.

На підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у Московському районі м.
Харкова Харківської області ДПС
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 17
січня 2012 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 256 759,00 грн.
(205 407,20 грн. - основний платіж, 51 351,80 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
підприємцем підпунктів 7.4.1, 7.4.4
пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03
квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 168/97-ВР), пунктів
201.4, 201.5, 201.6, 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - ПК України) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на
його адресу ТОВ «Тех-Агроремпоставка»,
ТОВ «Промспец Консалтинг»,
ТОВ «Промтехноопт» за нікчемними
правочинами.

Зазначений висновок податковим
органом зроблено з урахуванням актів
перевірок вказаних суб'єктів
господарювання, в яких вказано про
неперебування постачальників позивача
за вказаним в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місцезнаходженням,
відсутність у них необхідних умов для
ведення господарської діяльності,
зокрема, основних фондів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, а також
викладено думку про те, що укладені
зазначеними особами з контрагентами
правочини порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства, вчинені удавано з метою
ухилення від сплати податків третіх
осіб.

Задовольняючи адміністративний позов
в повному обсязі, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналогічні за правовим регулюванням
норми закріплено в пунктах 198.3, 198.6
статті 198 ПК України.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, підставою для
виникнення у платника права на
податковий кредит з податку на додану
вартість є факт реального здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідних операцій
первинними документами, які містять
достовірні відомості про їх обсяг та
зміст.

Як з'ясовано судами, на
підтвердження реального характеру
проведених поставок запасних частин до
спецтехніки позивачем долучено до
матеріалів справи належним чином
оформлені видаткові та податкові
накладні, банківські виписки,
товарно-транспортні накладні, а також
докази подальшої реалізації
придбаного у контрагентів товару.

Враховуючи викладене, а також з
огляду на принцип індивідуальної
відповідальності платника податку,
висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про відсутність у
відповідача в даній ситуації правових
підстав для прийняття оскаржуваного
акту індивідуальної дії слід визнати
правильним.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 27
березня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 серпня 2012
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби відхилити, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.