Справа № 2а-1586/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р.
Справа №
9104/138037/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області на
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 24
лютого 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші Івано-Франківської
області про стягнення недоплаченого
підвищення до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання відмови
відповідача у нарахуванні та виплаті
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком
неправомірною, зобов'язання
відповідача провести нарахування та
виплату підвищення до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та починаючи з 22 травня 2008 року.
При цьому заявлено клопотання про
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду з адміністративним
позовом.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 24
лютого 2011 року позов задоволено
частково: визнано дії відповідача щодо
не нарахування та невиплати на користь
позивача підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
починаючи з 10 серпня 2010 року -
протиправними; зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
починаючи з 10 серпня 2010 року, з
врахуванням ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум.

Рішення суду оскаржило Управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області, у скарзі просить постанову
скасувати та прийняти нову постанову
про відмову в задоволенні позовних
вимог. Апелянт не погоджується з
винесеною постановою суду, вважає її
прийнятою з порушенням норм
матеріального права.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відмову в її
задоволенні, враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 27 липня 2011 року №
803 «Про утворення територіальних
органів Пенсійного фонду України» та
Постанови Правління Пенсійного фонду
України від 01 серпня 2011 року № 21-2 «Про
заходи щодо припинення діяльності
деяких управлінь Пенсійного фонду
України в районах та містах Львівської
області» Управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області є
правонаступником всіх прав та
обов'язків Управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші Івано-Франківської
області.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки у законодавстві
відсутні інші правила визначення такої
пенсії.

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних
причини.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи пропущення позивачем
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин, колегія суддів приходить до
висновку про залишення позовних вимог
без розгляду за періоди з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року по 09 серпня 2010 року.

Оскільки на час розгляду справи судом
першої інстанції часових обмежень у
застосуванні ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не було,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову за період з 10 серпня
2010 року до виникнення обставин, з якими
закон пов'язує припинення або
обмеження права на таке.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що має наслідком залишення його без
змін.

Одночасно колегія суддів зазначає, що
оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до ч. 10 цієї статті
ухвала апеляційного суду є остаточною
і оскарженню не підлягає.

Керуючись статями 99, 100, 195, 197 ч. 1 п. 3,
ст.ст. 198, 200, 205 ч. 1, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області залишити без задоволення,
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 24
лютого 2011 року у справі № 2а-1586/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення.

Ухвала остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький