Справа № 2а/0370/1248/12
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/55063/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Олексієнко М.М., Олендер
І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 01.06.2012р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.08.2012р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі та
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року позивач звернувся до
суду із позовом про визнання
незаконним та скасування наказу УМВС у
Волинській області від 04.04.2012р. № 98 о/с в
частині накладення на нього
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ,
зобов'язання відповідача поновити його
на посаді заступника начальника
відділу боротьби з міжнародними
злочинними групами УБОЗ УМВС України у
Волинській області та допустити до
негайного виконання службових
обов'язків та стягнення з відповідача
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 04.04.2012р. по
день поновлення на роботі у розмірі
6361,31 грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 01.06.2012р., яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.08.2012р., позов задоволено.

З такими рішеннями судів не погодився
відповідач, подав касаційну скаргу, в
якій посилається на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Просить скасувати
постановлені судами першої та
апеляційної інстанцій рішення та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з 16.02.1999р. позивач
перебував на службі в органах
внутрішніх справ, а з 16.08.2011р. він
працював на посаді заступника
начальника відділу боротьби з
міжнародними злочинними групами УБОЗ
УМВС України у Волинській області.

Наказом УМВС України у Волинській
області від 04.04.2012п. №98 о/с позивач був
звільнений з органів внутрішніх справ
в запас за скоєння вчинків, що
дискредитують звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ на підставі пункту 66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ з 04.04.2012р.

Підставою для звільнення став наказ
УМВС України у Волинській області «Про
надзвичайну подію за участю
співробітників УМВС України у
Волинській області та покарання
винних» від 19.03.2012р. №474 та висновок
службового розслідування,
затверджений начальником УМВС України
у Волинській області 19.03.2012р., за фактом
конфліктної ситуації між
співробітниками УМВС України у
Волинській області та особами
кавказької національності.

Як вбачається із висновку службового
розслідування 14.03.2012р. приблизно о 20 год
біля бару «Агдаш» у с. Милуші Луцького
району виникла бійка між працівниками
міліції, зокрема позивачем, та особами
кавказької національності, в
результаті чого за грубе ігнорування
вимог Закону України «Про міліцію»,
Присяги працівника органів внутрішніх
справ України, Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ, Кодексу
честі працівника органів внутрішніх
справ та наказів МВС щодо
беззаперечного дотримання законності
та чинного законодавства України у
службовій діяльності органів
внутрішніх справ та в позаслужбовий
час, що виразилося у сприянні розвитку
конфліктної ситуації, участі у бійці з
цивільними особами, не інформуванні у
встановленому порядку органу
внутрішніх справ про подію та
залишення її місця позивача звільненню
з органів внутрішніх справ за скоєння
вчинків, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України»
службова дисципліна - дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Стаття 12 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України
передбачає, що на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: 1) усне зауваження; 2)
зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)
попередження про неповну посадову
відповідність; 6) звільнення з посади; 7)
пониження в спеціальному званні на
один ступінь; 8) звільнення з органів
внутрішніх справ.

Відповідно до положень статті 14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. При визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.
Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
звільнення позивача проведено з
порушенням вимог статті
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ, оскільки такий
крайній захід дисциплінарного впливу
застосовано відповідачем без
урахування всіх обставин події, яка
мала місце 14.03.2012р. Так, зокрема, у
висновку службового розслідування не
вказано, якими конкретно діями позивач
сприяв розвитку конфліктної ситуації,
під час судового розгляду справи
доводи відповідача про те, що саме
позивач своїми діями сприяв розвитку
конфліктної ситуації не знайшли свого
підтвердження.

Також суди виходили з того, що конфлікт
за участю працівників міліції біля
бару «Агдаш» в с. Милуші Луцького
району відбувся 14.03.2012р. приблизно о 20:00,
тобто у позаслужбовий час. При цьому,
позивач не перебував у стані
алкогольного сп'яніння, що
підтверджується висновком Волинського
обласного наркологічного диспансеру
щодо результатів медичного огляду з
метою виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння від
14.03.2012р. №992. Позивачу були заподіяні
тілесні ушкодження, в результаті чого
він був госпіталізований та в
подальшому проходив стаціонарне та
амбулаторне лікування, що
підтверджується медичною
документацією.

Поряд з тим, ні матеріалами службового
розслідування, ні матеріалами
дослідної перевірки не вдалося чітко
встановити обставини виникнення та
перебігу конфлікту, що мав місце
14.03.2012р. за участю співробітників
міліції та особами кавказької
національності.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій колегія суддів
погоджується і вважає, що вони
відповідають нормам процесуального і
матеріального права та фактичним
обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній
скарзі, висновки судів не спростовують
і є безпідставними, оскільки сама по
собі участь позивача у даній
конфліктній ситуації не свідчить про
вчинення позивачем вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, враховуючи те, що
суду не надані докази того, що позивач
був ініціатором конфлікту чи якимось
чином сприяв його розвитку, а
твердження позивача про те, що своїми
діями намагався захистити своє життя
від посягання, припиняючи протиправні
дії, внаслідок чого отримав тілесні
ушкодження відповідачем не
спростовані.

Відповідно до частини 1 статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За наведених обставин колегія
суддів приходить до висновку, що при
ухваленні оскаржуваних рішень суди
першої та апеляційної інстанцій не
допустили порушень норм матеріального
і процесуального права, а тому
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230,
231, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
01.06.2012р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.08.2012р. у справі за позовом ОСОБА_1
до управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі та стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
М.М. Олексієнко

І.Я. Олендер