Справа № 635/4790/14-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 р.Справа №
635/4790/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання
Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського районного суду
Харківської області від 12.08.2014р. по
справі № 635/4790/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Кулиничівської селищної ради
Харківського району

треті особи : ОСОБА_2 , : ОСОБА_3

про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання виконати
певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом до виконавчого комітету
Кулиничівської селищної ради, треті
особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив:
визнати незаконною бездіяльність
відповідача в розгляді заяв позивача
про скасувати рішення відповідача від
12 березня 2002 року про надання третім
особам спірного житла; зобов'язати
відповідача у встановлений судом строк
розглянути заяви позивача про
скасувати рішення відповідача № 74 від
12 березня 2002 року і надати результат
розгляду заяв суду та позивачу.

Постановою Харківського районного
суду Харківської області від 12.08.2014 р.
позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано Кулиничівську селищну раду
у встановлені Законом України «Про
звернення громадян» порядок і строки
розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 грудня 2007
року щодо скасування рішення
відповідача № 74 від 12 березня 2002 року. У
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, в апеляційній скарзі
вказує, що рішення є необґрунтованим та
незаконним, прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Харківського
районного суду Харківської області від
12.08.2014 р. та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі та просить винести окрему
ухвалу за фактами порушення
головуючим та секретарем судового
засідання під час розгляду справи в
суді першої інстанції процесуального
законодавства та пошкодження диску
аудіозапису.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що свідоцтвом про право
власності на житло від 29 серпня 1996 року,
виданим відділом приватизації
дослідного господарства "Українка",
засвідчено право власності ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 240).

Рішенням Харківського районного суду
від 14 вересня 2001 року ОСОБА_1 визнано
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням у квартирі
АДРЕСА_1 (т. 1. а.с. 235).

Ухвалою Харківського районного суду
від 16 жовтня 2002 року рішення
Харківського районного суду від 14
вересня 2001 року про визнання ОСОБА_1
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, скасовано у
зв'язку з нововиявленими обставинами
(т. 1, а.с. 236).

Позивач 13 грудня 2007 року звернувся до
відповідача з письмовою заявою, в якій
просив повідомити його, чи
здійснювався на виконання ухвали суду
від 16 жовтня 2002 р. перегляд рішення № 74
від 12 березня 2002 р. про надання його
квартири у користування іншим особам;
якщо рішення не переглядалося,
переглянути його, забезпечивши належне
виконання ухвали суду від 16 жовтня 2002 р.
шляхом скасування рішення № 74 від 12
березня 2002 р.; повідомити позивача
письмово у встановлений строк про
заходи реагування, вжиті відповідачем
на підставі ухвали суду від 16 жовтня 2002
р. (т. 1, а.с. 238).

Вищевказану заяву відповідач отримав
14.12.2007 року, що підтверджується копіями
поштового повідомлення та опису
вкладення (т. 1, а.с. 238).

Позивач 16 грудня 2011 року звернувся до
відповідача із заявою, в якій просив
переглянути і скасувати рішення
виконкому Кулиничівської селищної
ради № 74 від 12 березня 2002 року шляхом
прийняття нового рішення для
забезпечення належного виконання
ухвали суду від 16 жовтня 2002 року (т. 1,
а.с. 239). Отримання вказаної заяви
відповідачем підтверджується штампом
зі вхідним номером 1439.

На вказану заяву листом № 1059 від 30.12.2011
року секретар виконавчого комітету
Кулиничівської селищної ради надала
відповідь про те, що в рішенні
Кулиничівської селищної ради № 74 від 12
березня 2002 року не зазначено кому
надається право користування та
проживання в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1., та що відповідно до рішення
Харківського районного суду від 16.10.2002
р. ОСОБА_1 не втратив право на житло, яке
розташоване за вищевказаною адресою, у
зв'язку з чим роз'яснено заявнику право
звернутись з позовом до суду (т. 2, а.с. 58).

Позивач 27 серпня 2013 року звернувся до
відповідача із заявою, в якій просив
переглянути і скасувати рішення
виконкому Кулиничівської селищної
ради № 74 від 12 березня 2002 р. шляхом
прийняття нового рішення для
забезпечення належного виконання
ухвали суду від 16.10.2002 року (т. 1, а.с. 239, т.
2, а.с. 61, 62).

На вищевказане звернення листом № 646
від 10.09.2013 року секретар Кулиничівської
селищної ради повідомила, що у рішенні
№74 від 12.03.2002 р. не міститься інформації
кому з громадян виданий ордер на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що
свідчить про недостатність правових
підстав для його скасування.

Також надано роз'яснення щодо
звернення з позовом до суду за захистом
порушених прав, оскільки, відповідно до
вищезазначеного судового рішення
ОСОБА_1 не втратив право на житло,
свідоцтво про право його власності на
вказане житло від 29.08.1996 року не
втратило чинності, а свідоцтво про
право власності ОСОБА_3 на спірне житло
видано з порушенням норма діючого
законодавства (т. 2, а.с. 59).

Не погоджуючись з діями відповідача
ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом
своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги щодо бездіяльності
відповідача по розгляду заяв від 16.12.2011
року та 27.08.2013 року є необґрунтованими
та недоведеними, а тому не підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Оскільки, відповідачем не надано суду
доказів розгляду у встановленому
законом порядку заяви позивача від
13.12.2007 року, тому позовні вимоги в
частині зобов'язання відповідача
розглянути вказане звернення
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положеннями ч. 1 статті 1 Закону України
"Про звернення громадян" встановлено,
що громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно статті 3 Закону України "Про
звернення громадян", під зверненнями
громадян слід розуміти викладені в
письмовій або усній формі пропозиції
(зауваження), заяви (клопотання) і
скарги. Заява (клопотання) - звернення
громадян із проханням про сприяння
реалізації закріплених Конституцією
та чинним законодавством їх прав та
інтересів або повідомлення про
порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, народних депутатів
України, депутатів місцевих рад,
посадових осіб, а також висловлення
думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про
звернення громадян", органи державної
влади, місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань). Відповідь за
результатами розгляду заяв (клопотань)
в обов'язковому порядку дається тим
органом, який отримав ці заяви і до
компетенції якого входить вирішення
порушених у заявах (клопотаннях)
питань, за підписом керівника або
особи, яка виконує його обов'язки.
Рішення про відмову в задоволенні
вимог, викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Положеннями статті 18 Закону України
"Про звернення громадян" встановлено,
що громадянин, який звернувся із заявою
чи скаргою до органів державної влади,
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, об'єднань громадян,
засобів масової інформації, посадових
осіб, має право: особисто викласти
аргументи особі, що перевіряла заяву чи
скаргу, та брати участь у перевірці
поданої скарги чи заяви; знайомитися з
матеріалами перевірки; подавати
додаткові матеріали або наполягати на
їх запиті органом, який розглядає заяву
чи скаргу; бути присутнім при розгляді
заяви чи скарги; користуватися
послугами адвоката або представника
трудового колективу, організації, яка
здійснює правозахисну функцію,
оформивши це уповноваження у
встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу
щодо дотримання таємниці розгляду
заяви чи скарги; вимагати
відшкодування збитків, якщо вони стали
результатом порушень встановленого
порядку розгляду звернень.

Згідно статті 19 Закону України "Про
звернення громадян" органи державної
влади і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані: об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги; на прохання громадянина
запрошувати його на засідання
відповідного органу, що розглядає його
заяву чи скаргу; письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки
заяви чи скарги і суть прийнятого
рішення.

Строки розгляду звернення визначені
статтею 20 Закону України "Про звернення
громадян", якою встановлено, що
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів. На обґрунтовану письмову
вимогу громадянина термін розгляду
може бути скорочено від встановленого
цією статтею терміну. Звернення
громадян, які мають встановлені
законодавством пільги, розглядаються у
першочерговому порядку.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідачем у встановлений Законом
України "Про звернення громадян" строк
розглянуто звернення позивача від
16.12.2011 року та від 27.08.2013 року.

Відповідь на звернення від 16.12.2011 року
надана 30.12.2011 року, на чотирнадцятий
день, відповідь на звернення від 27.08.2013
року надана 10.09.2013 року, також на
чотирнадцятий день.

Враховуючи, що звернення позивача від
16.12.2011 року та від 27.08.2013 року розглянуті
відповідачем у межах встановлених
законом строків, підстави для визнання
незаконною бездіяльності відповідача
щодо розгляду вказаних звернень та
зобов'язання відповідача розглянути
вказані звернення відсутні.

Стосовно розгляду відповідачем заяви
позивача від 13.12.2007 року колегія суддів
зазначає наступне.

Статтею 71 КАС України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Судова колегія зазначає, що
відповідачем заяву позивача від 13
грудня 2007 року не розглянуто, а тому
позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача розглянути вказане
звернення підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що так
як Законом України «Про звернення
громадян» передбачено направлення
відповіді на звернення заявникові, і
направлення такої відповіді є
достатнім для відновлення порушених
прав позивача, то позовні вимоги в
частині зобов'язання відповідача
надати результати розгляду заяви суду
задоволенню не підлягають.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Щодо винесення окремої ухвали судова
колегія зазначає, що згідно до вимог
статті 166 Кодексу адміністративного
судочинства, суд, виявивши під час
розгляду справи порушення закону, може
постановити окрему ухвалу і направити
її відповідним суб'єктам владних
повноважень для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов, що сприяли
порушенню закону.

В ході апеляційного перегляду судового
рішення першої інстанції, не
встановлено порушень закону, які
потребують постановлення окремої
ухвали.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського районного суду
Харківської області від 12.08.2014р. по
справі № 635/4790/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Мельнікова Л.В. Донець Л.О. Повний
текст ухвали виготовлений 17.11.2014 р.