Справа № 872/2242/13
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2014 рокусправа № 2а/0470/13571/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
грудня 2012 року у справі № 2а/0470/13571/12 за
адміністративним позовом Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Станкогідросервіс" застосування
арешту коштів на рахунках платника
податків, -

В С Т А Н О В И Л
А:

08 листопада 2012 року Лівобережна
міжрайонна державна податкова
інспекція м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на виконання своїх
владних повноважень звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із зазначеним
адміністративним позовом, в якому
просить застосувати арешт коштів
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санкогідросервіс"на
розрахункових рахунках: № 4514,
відкритому у ПАТ "АКБ Банк", МФО 331100;
№0652, відкритому у ДпФ ПАТ "АКБ
Банк", МФО 307219.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04 грудня 2012 року в задоволенні вимог
позивача відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення вимог позивача
в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку відмову в
задоволенні вимог позивача.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Санкогідросервіс"
перебуває на податковому обліку в
Лівобережній міжрайонній державній
податковій інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби з
14.12.2004 р.

З матеріалів справи вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Санкогідросервіс"має податковий борг
зі сплати податків та зборів на
загальну суму 641 833 грн. 02 коп., у тому
числі: 640 580 грн. 50 коп. -основний борг, 1
252 грн. 52 коп. -пеня

З метою виявлення майна Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Санкогідросервіс", на яке може бути
звернуто стягнення в рахунок погашення
його податкового боргу, Лівобережною
міжрайонною державною податковою
інспекцією м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби були направлені
запити:-від 22.10.2012 р. № 15825 - до
Дніпропетровського МБТІ;-від 14.10.2011 р. №
33105/10/192 - до Інспекції державного
технічного нагляду; -від14.10.2011
р.№2882/10/24-135-до територіального
управління Держгірпромнагляду
Дніпропетровської області;-від 17.10.2012 р.
№ 25880/10/19-135 - до Державної інспекції
сільського господарства в
Дніпропетровській області.

Проте, згідно відповідей Інспекції
державного технічного нагляду від
04.11.2011 р. № 3397-02-11, територіального
управління Держгірпромнагляду
Дніпропетровської області від 01.11.2011 р.
№ 04-14/2361, Державної інспекції
сільського господарства в
Дніпропетровській області від 06.11.2012 р.
№ 2423/05/11, Дніпропетровського МБТІ від
31.10.2012 р. № 14730 (а.с. 7, 8, 23, 24), майно
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санкогідросервіс",
на яке може бути звернуто стягнення в
рахунок погашення податкового боргу,
відсутнє.

Також з метою примусового виконання
судового рішення про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Санкогідросервіс"податкового боргу на
загальну суму 620 705 грн. 22 коп., 07.07.2011 р.
Лівобережна міжрайонна державна
податкова інспекція м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
звернулася до Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції із заявою про
виконання виконавчого листа
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 01.12.2010 р. по
адміністративній справі № 2а-11913/10/0470 на
загальну суму 620 705 грн. 22 коп..

Проте, постановою головного державного
виконавця Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Ванжи О.В. від 14.09.2012
р. виконавчий лист від 01.12.2010 р. по
адміністративній справі № 2а-11913/10/0470
було повернуто стягувачу, у зв'язку з
відсутністю майна боржника, на яке може
бути звернуто стягнення .

Згідно підпункту 20.1.17. пункту 20.1 статті
20 Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Суд зазначає, що наявність у
відповідача податкового боргу не є
безумовною підставою для застосування
арешту коштів на рахунку платника.
Арешт коштів не є виключним та єдиним
способом погашення податкового боргу.
Винятковість арешту коштів, як і
адміністративного арешту законодавець
чітко пов'язує із обставинами,
визначеними пунктом 94.2 статті 94
Податкового кодексу України, що
виникли між платником податків та
податковим органом, що врегульовано
Розділом VII "Особливості застосування
арешту коштів на рахунках платника
податків" Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 07.11.2011 року №1398, та який прийнято на
виконання вимог Податкового кодексу
України

Відповідно до п.94.1 ст.94 ПК України,
адміністративний арешт майна платника
податків є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
Законом.

Пунктом 94.2 цієї статті встановлено, що
арешт майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з семи, перелічених
цим пунктом обставин.

Згідно з п.п.94.4, 94.6 ст.94 цього Кодексу,
арешт може бути накладено органом
державної податкової служби на
будь-яке майно платника податків, крім
майна, на яке не може бути звернено
стягнення відповідно до Закону, та
коштів на рахунку платника податків
(п.94.4).

Керівник органу державної податкової
служби (його заступник) за наявності
однієї з обставин, визначених у пункті
94.2 цієї статті, приймає рішення про
застосування арешту майна платника
податків.

Арешт коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
органу державної податкової служби до
суду (п.94.6).

З наведених норм Закону слідує, що за
наявності обставин, перелічених у п.94.2
рішення про арешт коштів на рахунку
платника податків приймається не
керівником податкового органу, а
виключно судом на підставі звернення
до суду податкового органу.

Разом з тим, пунктом 94.2 не встановлена
виключність (а лише передбачена
можливість) застосування арешту майни
за наявності перелічених цим пунктом
обставин.

Перелік обставин, передбачених п.94.2
ст.94 не є вичерпним, а є додатковими до
обставин, вказаних у пп.20.1.17. за яких
податковий орган може звернутися до
суду щодо накладення арешту коштів на
рахунку платника податків.

Саме ст.20 ПК України визначає права
органів державної податкової служби та
п.п.20.1.17 надає право податковому органу
звертатися до суду щодо накладення
арешту на кошти та інші цінності такого
платника податків, що знаходяться в
банку, у разі, якщо у платника податків,
який має податковий борг, відсутнє
майно та/або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, та/або
таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу.

Вважає, що реалізація права
податкового органу на застосування
адміністративного арешту коштів на
рахунках платника податків може
здійснюватися виключно шляхом
безпосереднього звернення до
адміністративного суду з позовом про
накладення арешту на кошти на рахунку
платника податків.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
наявність у відповідача податкового
боргу не є безумовною підставою для
застосування арешту коштів на рахунку
платника. Арешт коштів не є виключним
та єдиним способом погашення
податкового боргу. Винятковість арешту
коштів, передбачена обставинами,
визначеними пунктом 94.2 статті 94
Податкового кодексу України, що
виникли між платником податків та
податковим органом, що врегульовано
Розділом VII «Особливості застосування
арешту коштів на рахунках платника
податків» Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Мінфіну України від 07.11.2011 за
№1398 та який прийнято на виконання
вимог Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 20.1.17 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), органи державної податкової
служби мають право звертатися до суду
щодо накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Відповідно до п.94.4 ст.94 ПК України арешт
може бути накладено органом державної
податкової служби на будь-яке майно
платника податків, крім майна, на яке не
може бути звернено стягнення
відповідно до закону, та коштів на
рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
органу державної податкової служби до
суду (пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України).

Аналогічна норма міститься у пункті 7.1
Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 07.11.2011 року № 1398 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 04.01.2012
року за № 9/20322.

Тобто, реалізація права податкового
органу на застосування
адміністративного арешту коштів на
рахунках платника податків може
здійснюватися виключно шляхом
безпосереднього звернення до
адміністративного суду з позовом про
накладення арешту на кошти на рахунку
платника податків. У цьому разі рішення
керівника податкового органу або його
заступника не приймається.

Відповідно до п.94.1 ст.94 ПК України
адміністративний арешт майна платника
податків є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
законом.

Арешт коштів на рахунку платника
податків є різновидом
адміністративного арешту, який
застосовуються виключно на підставі
рішення суду (на відміну від
адміністративного арешту іншого майна,
який здійснюється за рішенням
керівника податкового органу).

Разом з тим, підстави його
застосування, що визначені п. 94.2 ст. 94 ПК
України, є загальними як для керівника
податкового органу так і для суду.

Так, згідно із п.94.2 ст.94 ПК України арешт
майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:
платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі; фізична особа, яка
має податковий борг, виїжджає за
кордон; платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, а також у разі відсутності
реєстраторів розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством; відсутня
реєстрація особи як платника податків
в органі державної податкової служби,
якщо така реєстрація є обов'язковою
відповідно до цього Кодексу, або коли
платник податків, що отримав податкове
повідомлення або має податковий борг,
вчиняє дії з переведення майна за межі
України, його приховування або
передачі іншим особам; платник
податків відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі;
платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Як вбачається зі змісту вказаних вище
норм, адміністративний арешт
застосовується за наявності однієї із
наведених у них обставин.

Судом першої та апеляційної інстанцій
в ході розгляду даної справи не
встановлено наявності обставин,
передбачених п.94.2 ст.94 ПК України.
Наявність у відповідача податкового
боргу та вручення йому податкової
вимоги не є безумовною підставою для
застосування адміністративного арешту
коштів на рахунку.

За умови відсутності майна, за рахунок
якого можливо погашення податкового
боргу, положення пп.20.1.17 п.20.1 ст.20 ПК
України надає право податковому органу
звертатися до суду з позовом про
накладення арешту на кошти платника
податків. Проте реалізація цього права
можлива лише за умови дотримання
підстав, встановлених п. 94.2 ст. 94 ПК
України.

Податковим органом не надано суду
доказів прийняття позивачем рішення
про застосування адміністративного
арешту майна платника податку в день
подачі позову до суду, а отже порушений
порядок накладення такого виду арешту.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги податкового органу є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч.3 ст.2, ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, висновків
суду не спростовують.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
грудня 2012 року у справі № 2а/0470/13571/12 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки
передбаченні ст. 212 КАС України.

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов