Справа № 826/14446/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2014 року 11:16
Окружний адміністративний суд м. Києва,
у складі: судді Добрянської Я.І.,
секретаря судового засідання Корніюк
А.В., розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:
за позовом Київського міського центру
про стягнення незаконно отриманих
коштів у розмірі 27 733,33 грн.
за участю представників сторін:
від позивача: Малярчук М.П. (довіреність
№ 08-9549 від 10.11.2011 р.)
від відповідача: ОСОБА_1; ОСОБА_3
(довіреність № б/н від 20.10.2014 р.)
Відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в судовому засіданні 13.11.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду
міста Києва надійшла позовна заява
Київського міського центру зайнятості
до відповідача ОСОБА_1 про стягнення
незаконно отриманих коштів у розмірі 27
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.09.2014 р., відповідно до
вимог п. 4 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
скорочене провадження в
запропоновано відповідачу у строк до
03.10.2014 року, або у десятиденний строк з
дня одержання копії ухвали про
відкриття скороченого провадження,
надати суду письмові заперечення проти
позову та всі докази на їх
підтвердження, які наявні у
За наслідками зазначеного,
відповідачем 02.10.2014 р. до канцелярії
суду було подано письмове заперечення
на позовну заяву, в якому ОСОБА_1
зазначає про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
позивача щодо стягнення з нього
незаконно отриманих коштів у розмірі 27
733,33 грн., оскільки останні, на
переконання відповідача, не є
отриманими ним незаконно, а правомірно
виплачені позивачем на користь
відповідача, як допомога по безробіттю,
та не підлягають поверненню.
Зважаючи на таке, відповідно до вимог ч.
4 ст. 183-2 КАС України, ухвалою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
03.10.2014 р. з метою з'ясування всіх
фактичних обставин у справі, що будуть
мати значення при вирішенні справи по
до розгляду в судовому засіданні із
В судовому засіданні 13.11.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю, з підстав,
наведених у позовній заяві, та в
судових дебатах просив суд:
- стягнути з відповідача ОСОБА_1 на
користь Київського міського центру
зайнятості незаконно отримані кошти в
розмірі 27 733 грн. 33 коп. (двадцять сім
тисяч сімсот тридцять три гривні
тридцять три копійки).
У свою чергу відповідач та представник
відповідача в судовому засіданні 13.11.2014
року проти задоволення позовних вимог
позивача заперечили повністю та в
судових дебатах просили суд відмовити
у позові з підстав, наведених у
письмовому запереченні на позовну
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Як вбачається з наявних матеріалів
справи, відповідач ОСОБА_1
зареєструвався в Голосіївському
районному центрі зайнятості (далі РЦЗ)
як такий, що шукає роботу 01.11.2013 р.
З даного приводу відповідач подав
заяву до РЦЗ з проханням надати статус
безробітного від 01.11.2013 року, в якій
особисто повідомив службу зайнятості
про те, що він не має заробітку або
інших передбачених законодавством
доходів, у тому числі: не забезпечує
себе роботою самостійно; пенсію на
пільгових умовах та за вислугу років не
отримує; не є суб'єктом підприємницької
діяльності; не отримує допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
3-річного (6-річного) віку; допомогу,
компенсацію та/або надбавку по догляду
за дитиною-інвалідом, інвалідом І
групи, особою похилого віку яка
потребує стороннього догляду або
досягла 80-річного віку; грошове
забезпечення як батьки-вихователі
дитячих будинків сімейного типу,
прийомні батьки; грошову допомогу по
догляду за інвалідом І чи II групи
внаслідок психічного розладу, який
потребує постійного стороннього
догляду; не є членом селянського
господарства; не є фермером або членом
фермерського господарства; не
навчається на денній (очній) формі
навчання, де власноручно поставив свій
Зважаючи на таке, на підставі Наказу
Голосіївського РЦЗ № НТ131101 від 01.11.2013
року, згідно зі ст. 43 Закону України
«Про зайнятість населення»,
відповідачу був наданий статус
безробітного з 01.11.2013 року.
Так, на підставі зазначеного Наказу
Голосіївського РЦЗ № НТ131108 від 08.11.2013
р., Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та п. 2.1 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України 20 листопада 2000 року №
307, відповідачу було призначено
допомогу по безробіттю з 08.11.2013 р.
В подальшому, як зазначає позивач у
своїй позовній заяві, Голосіївський
РЦЗ зробив запит до Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва від
17.04.2014 р. №20-4033, для визначення права на
виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1.
За наслідками зазначеного, від
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
адресу позивача Голосіївського РЦЗ
надійшла відповідь від 05.05.2014 р. про те,
що ОСОБА_1 призначена пільгова пенсія
за Списком № 1 відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 27.10.2013
Зважаючи на таке, Голосіївським РЦЗ
було прийнято Наказ № НТ140430 від 30.04.2014
р. про припинення реєстрації
відповідача ОСОБА_1 відповідно до
абзацу 17 п.п.1 п. 37 «Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу і
безробітних», у зв'язку з поданням
безробітним заяви про припинення
реєстрації з 30.04.2014 р.
Таким чином, як вважає позивач, та з
приводу чого було подано даний
адміністративний позов, на момент
перебування на обліку в РЦЗ, відповідач
не мав права на отримання допомоги по
безробіттю, оскільки останній
отримував пільгову пенсію за Списком №
1 відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
Зважаючи на викладене, позивач
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до відповідача ОСОБА_1 про
стягнення незаконно отриманих коштів у
розмірі 27 733,33 грн.
Проте, дослідивши наявні у справі
докази, проаналізувавши матеріали
справи та заслухавши пояснення
представників сторін, а також
врахувавши позицію судів вищих
інстанцій з аналогічних спорів,
Окружний адміністративний суд м. Києва
дійшов до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог позивача, зважаючи
зокрема на наступне.
Як підтверджується наявними
матеріалами справи, та не було
допустимими доказами по справі
спростовано позивачем, Київський
міський центр зайнятості в особі
Голосіївського районного центру
зайнятості у травні 2014 р. звернувся до
позивача ОСОБА_1 з листом № 20-5070 від
15.05.2014 р., у якому висловив вимогу щодо
повернення коштів у розмірі 27 733 грн. 33
коп., виплачених позивачем на користь
відповідача, як допомогу по безробіттю,
та які, на думку позивача, були отримані
відповідачем незаконно.
У відповідь на даний лист-вимогу
відповідачем 29.05.2014 р. було здано до
канцелярії Голосіївського районного
центру зайнятості лист № б/н від 29.05.2014
р., про що свідчить реєстраційний штамп
відповідача (копія листа наявна в
матеріалах справи), в якому ОСОБА_1
зазначає про законність та
відповідність чинному законодавству
отримання ним допомоги по безробіттю, а
також зазначає про законність
призначення йому пенсії за віком за
Списком № 1, відповідно до Законів
України «Про пенсійне забезпечення» та
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».
Однак, не зважаючи на наведені факти та
доводи, викладені в даному листі, та
посилання на правову позицію
Верховного Суду України при вирішенні
подібних категорій справ щодо
повернення безпідставно набутих
платежів, зокрема правову позицію,
висловлену Верховним Судом України в
постанові від 22 січня 2014 року по справі
№ 6-151цс13), позивач звернувся за
примусовим поверненням даної суми
коштів до суду.
Так, позивач у листі № 20-5070 від 15.05.2014 р.
та в даній позовній заяві намагається
довести, що нарахована та виплачена
відповідачу допомога по безробіттю у
розмірі 27 733 грн. 33 коп. за період з 08.11.2013
р. по 29.04.2014 р., є незаконно отриманою та
підлягає поверненню.
Однак, на переконання суду, вказані
доводи позивача є безпідставними та
спростовуються наступним.
Як підтверджується наявними
матеріалами справи та не було
заперечено позивачем, восени 2013 р.
через відсутність роботи позивач
ОСОБА_1 не мав заробітку або інших
передбачених законодавством доходів,
як джерела існування, зважаючи на що,
відповідно до вимог Закону України
«Про зайнятість населення» 01.11.2013 р.
став на облік в Голосіївському
районному центрі зайнятості та з 01.11.2013
р. отримав статус безробітного.
Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 43 Закону
України «Про зайнятість населення»,
статусу безробітного може набути особа
працездатного віку до призначення
пенсії (зокрема на пільгових умовах або
за вислугу років), яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів, готова та здатна приступити до
Так, всі зазначені вимоги даного
положення законодавства під час
набуття статусу безробітного
відповідачем було дотримано, проте як
пільгову пенсію було призначено ОСОБА_1
лише у березні 2014 р., зважаючи на що,
відповідач мав право у листопаді 2013
року набути статусу безробітного.
Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 44 Закону
України «Про зайнятість населення»,
зареєстровані безробітні мають право
на матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та цього Закону.
В даному випадку, підставою для
звернення до суду з позовною заявою
щодо стягнення з відповідача коштів,
позивач вважає необхідність
повернення незаконно отриманих коштів,
виплачених відповідачу, як допомогу по
безробіттю, посилаючись на ч. 3 ст. 36
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», згідно з якою сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.
Однак, на переконання суду, посилання
позивачем на дане положення Закону є
недоречним, та вказане положення
Закону не підлягає застосуванню в
даному випадку, оскільки в діях
відповідача відсутній факт умисного
невиконання обов'язків як
застрахованою особою та зловживання
Зокрема, відповідно до наявних
матеріалів справи, в січні 2014 р., а саме
21.01.2014 р., відповідач подав заяву та
документи до Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
міста Києва з метою отримання
пільгової пенсії, як шахтар за Списком
1, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
яким передбачено, що право на пенсію за
віком на пільгових умовах незалежно
від місця останньої роботи мають
працівники, зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими й особливо важкими
умовами праці, - за Списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабміном
України, за результатами атестації
робочих місць: чоловіки - після
досягнення 50 років і при стажі роботи
не менше 20 років, з них не менше 10 років
на зазначених роботах.
Так, звернення до Пенсійного Фонду за
отриманням пенсії є правом, а не
обов'язком особи, тому відповідач
правомірно його реалізував тоді, коли
йому стало відомо про таке право на
пільгову пенсію, що не суперечить
вимогам законодавства.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», звернення за
призначенням пенсії може
здійснюватися у будь-який час після
виникнення права на пенсію.
Про позитивне рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі міста Києва
щодо призначення ОСОБА_1 пільгової
пенсії за Списком № 1 відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», відповідачу стало
відомо у квітні 2014 року, зважаючи на що,
відповідач одразу повідомив про даний
факт Голосіївський районний центр
зайнятості, а 14.04.2014 р. спеціалістом
центру зайнятості відповідача було
ознайомлено з необхідними
рекомендаціями та 30.04.2014 р. ОСОБА_1 подав
до Голосіївського районного центру
зайнятості заяву про зняття його з
обліку на виконання вимог ч. 2 ст. 36
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», відповідно до якої,
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.
В даному випадку, підтвердженням того,
що позивач дізнався про призначення
ОСОБА_1 пенсії за віком саме від
відповідача, а не на підставі відповіді
на запит позивача до Управління
Пенсійного фонду в Голосіївському
районі м. Києва № 20-4033 від 17.04.2014 року, є
те, що наказ № НТ140430 про припинення
виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1
було прийнято саме 30.04.2014 р. на підставі
заяви ОСОБА_1 від 30.04.2014 р., тобто до
моменту отримання від Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
листа-відповіді № 7542/12 від 05.05.2014 р., про
що також зазначає сам позивач у
позовній заяві, і що підтверджується
доданими ним до позовної заяви
Відповідно до п. 43 Постанови Правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №
22-1 «Про затвердження Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», право особи на одержання
пенсії установлюється на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду всіх поданих документів
органом, що призначає пенсію. Орган, що
призначає пенсію, не пізніше 10 днів
після винесення рішення видає або
направляє адміністрації або особі
повідомлення про призначення, відмову
в призначенні, перерахунку,
переведенні з одного виду пенсії на
інший із зазначенням причин відмови та
порядку його оскарження.
Виходячи з даного положення
законодавства, існувала можливість як
призначення відповідачу пільгової
пенсії, так і відмови відповідачу у її
призначенні, чого відповідно ОСОБА_1 не
міг передбачити заздалегідь, а тому мав
право до призначення йому пільгової
пенсії, відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 43
Закону України «Про зайнятість
населення», набути статусу
безробітного, що і було зроблено
Відповідно до п. 45 Постанови Правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №
22-1 «Про затвердження Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», документом, який
підтверджує призначення особі пенсії,
є пенсійне посвідчення, що видається
органом, що призначає пенсію,
відповідно до Порядку обліку,
зберігання, оформлення та видачі
пенсійних посвідчень в Пенсійному
фонді України та його органах,
затвердженого постановою Правління
Пенсійного фонду від 25.03.2004 р. № 4-1,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції 06.04.2004 за № 427/9026 (із змінами).
Пенсійне посвідчення, яке відповідно
до вказаного положення законодавства
вважається документом, що підтверджує
призначення особі пенсії, відповідач
отримав лише 24 травня 2014 р.
Окрім того, рішення про призначення
відповідачу пенсії досі не вручено
ОСОБА_1, та про його прийняття
відповідачу стало відомо лише у квітні
2014 року, у зв'язку з нарахуванням 16.04.2014
р. першої пільгової пенсійної виплати,
яку було отримано лише в кінці квітня
Про дані обставини відповідач також
належним чином повідомив позивача, а
тому, з боку ОСОБА_1, як застрахованої
особи, були виконані всі обов'язки
перед позивачем, що передбачені
Вищезазначені факти підтверджуються
також Довідкою № 4887 від 29.09.2014 р.,
виданою начальником Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
Задерейко І.С., в якій зазначено, що
громадянин ОСОБА_1 звернувся до
Управління ПФУ в Голосіївському районі
м. Києва з заявою щодо призначення
пенсії за віком саме 21.01.2014 р., а рішення
про призначення пенсії ОСОБА_1 було
прийнято лише 26.03.2014 року, та її
нарахування було проведено 16.04.2014 р.
З огляду на зазначені факти, відповідно
до вимог наведеного законодавства та
правової позиції Верховного Суду
України, кошти, виплачені як допомога
по безробіттю, отримані відповідачем
правомірно та не підлягають
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 статті 1215
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), не підлягає поверненню
безпідставно набуті заробітна плата і
платежі, що прирівнюються до неї,
пенсії, допомоги, стипендії,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, аліменти та інші грошові
суми, надані фізичній особі як засіб до
існування, якщо їх виплата проведена
фізичною або юридичною особою
добровільно, за відсутності рахункової
помилки з її боку і недобросовісності з
Відповідної позиції при вирішенні
подібних категорій справ щодо
повернення безпідставно набутих
платежів дотримується також Верховний
Суд України.
Зокрема, відповідна правова позиція
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 22 січня 2014 року по справі
№ 6-151цс13, відповідно до якої,
безпідставно набуті особою кошти, що
належать до виплат, встановлених
абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК
України, за відсутності рахункової
помилки з боку особи, яка добровільно
провела їх виплату, та факту
недобросовісності набувача, не
підлягають поверненню.
Таким чином, з огляду на вищезазначене,
на явні матеріали справи та норми
наведеного законодавства, отримані
відповідачем кошти, як матеріальна
допомога на випадок безробіття, були
виплачені Голосіївським районним
центром зайнятості добровільно, за
відсутності рахункової помилки та
отримані ОСОБА_1 добросовісно на
законних підставах, а тому, поверненню
та перерахуванню не підлягають.
Зважаючи на таке, суд приходить до
висновку про наявність достатніх
правових підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В даному випадку, позивач, як суб'єкт
владних повноважень, не довів суду
обґрунтованості заявлених ним
позовних вимог, що були спростовані
наданими відповідачем письмовими
запереченнями та допустимими доказами
по справі.
Враховуючи викладене, та керуючись
ст.ст. 69-71, 158-163, 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
1. В адміністративному позові
Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання постанови
в повному обсязі - 25.11.2014 р.