Справа № 804/14771/13-а
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 р. Справа № 804/14771/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Всесвіт"
до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання неправомірними дій та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Всесвіт» звернулося
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить:

-визнати неправомірними дії Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС по
проведенню документальної
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Всесвіт» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з ПП
«Сайтек» за період з 01.01.2013 року по
31.07.2013 року на підставі наказу ДПІ у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області від 01.10.2013 р.
№ 259;

-податкове повідомлення-рішення №
від 30.10.2013 року, відповідно до
якого Товариству з обмеженою
відповідальністю «Всесвіт» було
донараховано податок на додану
вартість в сумі 1567202,00 грн. та накладено
штраф в сумі 783601,00 грн., всього до сплати
2350803,00 грн. визнати недійсним та
скасувати.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013р.
клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю «Всесвіт» про
зупинення провадження у справі
задоволено, провадження у справі
№804/14771/13 зупинено до набрання законної
сили рішенням в адміністративній
справі №804/14491/13-а, що знаходиться в
провадженні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25.09.2014р.
поновлено провадження у справі
№804/14771/13-а та призначено справу до
судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
результатами перевірки відповідачем
зроблено висновок про відсутність
факту реального здійснення
господарських операцій з ПП «Сайтек»
за період з 01.01.2013р. по 31.07.2013р.,
внаслідок чого в порушення вимог:
п.п.14.1.37 п. 14.1 ст.14, ст.22, п. 44.1 ст. 44, п.198.1,
п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, занижено податок на додану
вартість всього на суму 1567202 грн., в т.ч.
в податковій декларації за березень 2013
року в сумі 182434 грн., за квітень 2013 року
в сумі 463619 грн., за червень 2013 року в
сумі 387338 грн., за липень 2013 року в сумі
533811 грн., всього на суму 1567202 грн.
Позивач вважає, що висновки даного акта
перевірки не відповідають дійсності та
нормам чинного законодавства, є
неправомірними та необґрунтованими, у
зв'язку з чим податкове
повідомлення-рішення № від
30.10.2013р., прийняте на підставі нього, є
незаконним, протиправним та підлягає
скасуванню. Також зазначає, що у
відповідача відсутні підстави,
передбачені статтею 78 Податкового
кодексу України, для видання наказу ДПІ
у Ленінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області від 01.10.2013р. № 259 про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Всесвіт» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з ПП
«Сайтек» за період з 01.01.2013р. по 31.07.2013р.

Відповідач подав письмові заперечення
на позов, в яких зазначив, що висновки
перевірки відповідають фактичним
обставинам справи, акт перевірки
складений правомірно, згідно із діючим
законодавством, висновки акта
перевірки щодо нереальності
здійснення господарських відносин
позивача є цілком обґрунтованими та
доведеними, а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги та доводи
підтримав.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти доводів
адміністративного позову, просив в
задоволенні позову відмовити повністю.

Суд вирішив розглянути справу у
письмовому провадженні.

Матеріали справи свідчать, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Всесвіт»
зареєстроване як юридична особа
12.02.2001р. Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради та з
10.10.2011р. перебуває на обліку у Державній
податковій інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

Судом встановлено, що на підставі
п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1
п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу
України, у зв'язку з отриманням
податкової інформації, що свідчить про
можливі порушення податкового та
валютного законодавства ТОВ «Всесвіт»
та у зв'язку з ненаданням ТОВ «Всесвіт»
пояснення та їх документального
підтвердження на обов'язковий
письмовий запит ДПІ у Ленінському
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області протягом 10 робочих днів з дня
отримання запиту, ДПІ у Ленінському
районі м. Дніпропетровська прийнято
наказ від 01.10.2013р. №259 «Про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Всесвіт» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Сайтек» за період з 01.01.2013р. по
31.07.2013р.».

У період з 02.10.2013р. по 15.10.2013р. на
підставі направлення від 02.10.2013р. № 100,
виданого ДПІ у Ленінському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області ДПС,
Порохнею Іриною Вікторівною - головним
державним ревізором-інспектором
відділу перевірок платників податків,
банківських та небанківських
фінансових установ управління
податкового аудиту ДПІ у Ленінському
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області ДПС, згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20,
п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 ст.78, п.82.2 ст.82
Податкового кодексу України, наказу
ДПІ у Ленінському районі м.
Дніпропетровська від 01.10.2013р. №259,
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Всесвіт» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Сайтек» за період з 01.01.2013р. по 31.07.2013р.,
за результатами якої складено акт
№398/2201/31313654 від 14.10.2013р.

Перевіркою ТОВ «Всесвіт» встановлено
відсутність факту реального
здійснення господарських операцій з ПП
«Сайтек» за період з 01.01.2013р. по 31.07.2013р.,
внаслідок чого в порушення вимог:
пп.14.1.37 п. 14.1 ст.14, ст.22, п. 44.1 ст. 44, п.198.1,
п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, занижено податок на додану
вартість всього на суму 1567202 грн., в т.ч.
в податковій декларації за березень 2013
року в сумі 182434 грн., за квітень 2013 року
в сумі 463619 грн., за червень 2013 року в
сумі 387338 грн., за липень 2013 року в сумі
533811 грн., всього на суму 1567202 грн.

На підставі акта перевірки №398/2201/31313654
від 14.10.2013р. Державною податковою
інспекцією у Ленінському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 30.10.2013р., яким Товариству з
обмеженою відповідальністю «Всесвіт»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість всього на
суму 2350803,00 грн., з яких за основним
платежем - 1567202,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 783601,00 грн.

Щодо позовних вимог про визнання
неправомірними дій Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС по
проведенню документальної
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Всесвіт» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з ПП
«Сайтек» за період з 01.01.2013 року по
31.07.2013 року на підставі наказу ДПІ у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області від 01.10.2013 р.
№ 259, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового Кодексу України (далі - ПК
України), органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим кодексом України.

Відповідно до п. 75.1, п. 75.1.2 ст. 75 ПК
України контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться контролюючими органами в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Відповідно до п. 78.1.1 п. 78.1. ст. 78 ПК
України документальна позапланова
перевірка здійснюється, зокрема, за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу, в якому
зазначаються можливі порушення цим
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту.

Відповідно до п. 78.4. ст. 78 ПК України про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом. Право на
проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

Враховуючи викладені обставини та
керуючись зазначеними нормами, суд
прийшов до висновку, що дії Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська по
проведенню документальної
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Всесвіт» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з ПП
«Сайтек» за період з 01.01.2013 року по
31.07.2013 року на підставі наказу ДПІ у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області від 01.10.2013 р.
№ 259 є правомірними, оскільки позивач в
порушення п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України не надав відповідачу у
встановлений строк пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу.

Будь-які докази, які б спростовували
правомірність проведення зазначеної
документальної позапланової виїзної
перевірки, в матеріалах справи
відсутні.

Посилання позивача на те, що наказ ДПІ у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
№259 про проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача прийнято 01.10.2013р., а
обов'язковий письмовий запит на
підставі якого був прийнятий наказ був
направлений позивачу 02.10.2013р. та в якому
не було зазначено підстав для
направлення вказаного запиту та
конкретний перелік затребуваних
документів, суд до уваги не приймає,
оскільки, як вбачається з наданого
позивачем листа, який був направлений
02.10.2013р. позивачу, зазначеним листом
повідомлено позивача про перевірку з
наданням до перевірки необхідним
документів.

Досліджуючи взаємовідносини ТОВ
«Всесвіт» з ПП «Сайтек» за період з
01.01.2013р. по 31.07.2013р. суд встановив
наступне.

Між ТОВ «Всесвіт» та ПП «Сайтек» був
укладений договір купівлі-продажу
продуктів нафтоперероблення рідких №
03/09-1 від 03.08.2012р., за умовами якого ПП
«Сайтек» (Постачальник) поставляє
продукти нафтоперероблення рідкі, код
ДК 016-2010: 23.20.15.100 (далі товар) ТОВ
«Всесвіт» (Покупець). Асортимент товару
зазначається у відвантажувальних
документах (видаткових накладних).
Якість товару підтверджується
паспортом якості та/або сертифікатом
відповідності, виданим
товаровиробником.

Відповідно до вказаного договору
складені видаткові накладні на
загальну суму 9403213,67 грн., в т.ч. ПДВ
1567202,28 грн., а саме:

№ 010313 від 04 березня 2013 року на суму
346458,75 грн.;

№ 010314 від 04 березня 2013 року на суму
381285,00 грн.;

№ 0290304 від 29 березня 2013 року на суму
366858,00 грн.;

№ 02204 від 22 квітня 2013 року на суму 161733,75
грн.;

№ 02314 від 23 квітня 2013 року на суму 161733,75
грн.;

№ 02611 від 26 квітня 2013 року на суму 364797,00
грн.;

№ 02909 від 29 квітня 2013 року на суму 331476,75
грн.;

№ 02911 від 29 квітня 2013 року на суму 331476,75
грн.;

№ 02913 від 29 квітня 2013 року на суму 416746,50
грн.;

№ 02916 від 29 квітня 2013 року на суму 416746,50
грн.;

№ 02922 від 29 квітня 2013 року на суму 364797,00
грн.;

№ 03003 від 30 квітня 2013 року на суму 154875,00
грн.;

№ 03005 від 30 квітня 2013 року на суму 77331,30
грн.;

№ 06025 від 25 липня 2013 року на суму 346248,00
грн.;

№ 006252 від 25 червня 2013 року на суму 395556,00
грн.;

№ 006253 від 25 червня 2013 року на суму 395556,00
грн.;

№ 006254 від 25 червня 2013 року на суму 395556,00
грн.;

№ 006271 від 27 червня 2013 року на суму 395556,00
грн.;

№ 006272 від 27 червня 2013 року на суму 395556,00
грн.

№ 07023 від 02 липня 2013 року на суму 313803,00
грн.;

№ 007044 від 02 липня 2013 року на суму 167433,00
грн.;

№ 070513 від 05 липня 2013 року на суму 27875,20
грн.;

№ 07052 від 05 липня 2013 року на суму 299956,00
грн.;

№ 007053 від 05 липня 2013 року на суму 57188,80
грн.;

№ 007058 від 05 липня 2013 року на суму 57188,80
грн.;

№ 07103 від 10 липня 2013 року на суму 217000,00
грн.;

№ 07125 від 12 липня 2013 року на суму 229500,00
грн.;

№ 07128 від 12 липня 2013 року на суму 228979,80
грн.;

№ 07152 від 15 липня 2013 року на суму 221375,00
грн.;

№ 07173 від 17 липня 2013 року на суму 231178,75
грн.;

№ 07175 від 17 липня 2013 року на суму 229888,45
грн.;

№ 07234 від 23 липня 2013 року на суму 234431,70
грн.;

№ 07246 від 24 липня 2013 року на суму 225891,90
грн.;

№ 07248 від 24 липня 2013 року на суму 235747,50
грн.;

№ 07297 від 29 липня 2013 року на суму 234431,70
грн.,

відповідні податкові накладні,
рахунки-фактури, а також
товарно-транспортні накладні.

Суми податку на додану вартість за
зазначеними податковими накладними
всього у розмірі 1567202,00 грн. включено до
податкового кредиту відповідних
періодів, відображених у реєстрі
виданих податкових накладних, які
відповідають даним додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість та даним декларації з
ПДВ за березень, квітень, червень та
липень 2013 року.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України, законів України.

Згідно п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

В силу п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України у
цьому розділі об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Відповідно до п.п.135.4.1 п.135.4 ст.135 ПК
України дохід від операційної
діяльності визнається в розмірі
договірної (контрактної) вартості, але
не менше ніж сума компенсації, отримана
в будь-якій формі, в тому числі при
зменшенні зобов'язань, та включає дохід
від реалізації товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, у тому числі
винагороди комісіонера (повіреного,
агента тощо); особливості визначення
доходів від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
окремих категорій платників податків
або доходів від окремих операцій
встановлюються положеннями цього
розділу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податків витрат, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.6 ст.138 ПК України
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Згідно п.п.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК
України податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується)
до бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки приймають
платіжні документи на виплату доходу
лише за умови одночасного подання
розрахункового документа на
перерахування цього податку до
бюджету.

Відповідно до абз. «а» п.176.2 ст.176 ПК
України особи, які відповідно до цього
Кодексу мають статус податкових
агентів, зобов'язані своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок з доходу, що виплачується на
користь платника податку та
оподатковується до або під час такої
виплати за її рахунок.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою
пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченим пунктом 201.11 ст.201 цього
кодексу.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Разом з тим, суд зазначає, що наявність
податкової накладної є обов'язковою,
але не вичерпною підставою для
визначення правильності формування
податкового кредиту, оскільки, правові
наслідки у вигляді виникнення права
платника податку на податковий кредит
можуть мати лише реально вчинені
господарські операції з придбання
товарів (робіт, послуг) із метою
використання таких товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
підприємства, а не саме лише оформлення
відповідних документів.

Отже, для отримання права на податковий
кредит із сум податку на додану
вартість, сплачених в ціні придбаного
товару (робіт, послуг), платник ПДВ
повинен мати податкові накладні,
видані на реально отриманий товар
(роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Згідно ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» факти здійснення
господарських операцій фіксують
первинні документи, які повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це не
можливо - безпосередньо після її
закінчення. Відповідно до п.2 ст.9 даного
закону первинні документи повинні мати
такі обов'язкові реквізити: «назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції».

Додаткові вимоги до первинних
документів встановлені п.2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
(затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995р. № 168/704),
відповідно до якого первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа, дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції, посада і
прізвища осіб відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність оформлення, особистий чи
електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Згідно абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до п.п.2.2, п.п.2.7 п.2 вказаного
Положення, первинні документи повинні
бути складені у момент проведення
кожної господарської операції або,
якщо це неможливо, безпосередньо після
її завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі
первинні документи).

Первинні документи складаються на
бланках типових і спеціалізованих
форм, затверджених відповідним органом
державної влади. Документування
господарських операцій може
здійснюватись із використанням
виготовлених самостійно бланків, які
повинні містити обов'язкові реквізити
чи реквізити типових або
спеціалізованих форм.

З матеріалів справи слідує, що в
наданих ТОВ «Всесвіт» видаткових
накладних відсутнє місце їх складання,
не вказано особу, яка отримала товар (не
вказано ПІБ та посада особи), тобто не
можливо встановити, яка особа брала
участь у здійсненні конкретної
господарської операції.

Також, в рахунках-фактури не можливо
встановити, особу, яка виписала дані
документи.

Згідно наданих ТОВ «Всесвіт»
податкових накладних вид
цивільно-правового договору зазначено
- договір поставки від 03.09.2012р., тоді як
між ТОВ «Всесвіт» та ПП «Сайтек» був
укладений договір купівлі-продажу
продуктів нафтоперероблення рідких
від 03.08.2012р.

Відповідно до п. п. 11.1, 11.3-11.9 п. 11 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Залежно від виду вантажу та його
специфічних властивостей до основних
документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів. Дорожній лист вантажного
автомобіля є документом, без якого
перевезення вантажів не допускається.

Товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів, Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з
товарно-транспортною накладною водій
(експедитор) підписує всі її
екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
перевізнику.

Перевізник здає вантажі у пункті
призначення вантажоодержувачу згідно
з товарно-транспортною накладною
(типова форма товарно-транспортної
накладної, подорожнього листа
вантажного автомобіля затверджена
наказом Міністерства транспорту
України, Міністерства статистики
України № 488/346 від 29.121995 року).

Відповідно до п. 11.9 Правил оформлення
документів на перевезення,
затверджених наказом Мінтрансу
України від 14.10.1997 року №363, час
прибуття (вибуття) автомобіля для
завантаження і розвантаження Замовник
зобов'язаний зазначати відповідно до
пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил, тобто час
прибуття автомобіля для завантаження
встановлюється з моменту, коли водій
подав подорожній лист в пункті
вантаження, а час прибуття автомобіля
для розвантаження - з моменту
пред'явлення водієм
товарно-транспортної накладної в
пункті розвантаження. Вантаження і
розвантаження вважаються закінченими
після вручення водієві належним чином
оформлених товарно-транспортних
накладних на навантажений або
вивантажений вантаж.

За умовою статті 47 Статуту
автомобільного транспорту
вантажовідправник повинен подати
автотранспортному підприємству або
організації на вантажі товарного
характеру, що пред'являються до
перевезення, товарно-транспортні
накладні ..., які є основними
транспортними документами, які
визначають взаємовідносини між
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами та
автотранспортними підприємствами і
організаціями. Товарно-транспортна
накладна є єдиним документом для
списання товарно-матеріальних
цінностей у вантажовідправника,
оприбуткування їх у вантажоодержувача,
а також для складського, оперативного
та бухгалтерського обліку. Облік
транспортної роботи і розрахунки за
перевезення провадяться виключно на
підставі путьових листів та
прикладених до них
товарно-транспортних накладних або
актів заміру (зважування).
Вантажовідправник і вантажоодержувач
несуть відповідальність за всі
наслідки неправильності, неточності
або неповноти відомостей, вказаних
ними в товарно-транспортних
документах. Автотранспортні
підприємства і організації мають право
перевіряти правильність цих
відомостей.

Аналіз зазначених норм свідчить про те,
що товарно-транспортні накладні,
оформлені належним чином, являються
необхідними документами для
підтвердження витрат з перевезення і,
крім того, фактичного переміщення
придбаних ТМЦ.

Матеріали справи свідчать, що надані
товарно-транспортні накладні на
перевезення товарів не відповідають
зазначеним вимогам, а саме:

-в наданих товарно-транспортних
накладних відсутня адреса пункту
навантаження, номер подорожнього
листа, підпис та ПІБ особи, яка здала та
прийняла товар;

-не можливо встановити особу, яка
дозволила відпуск та встановити особу,
яка одержала вантаж;

-відсутній підпис вантажоодержувача та
відсутня вартість товару та його сума.

Також до перевірки не було надано
сертифікатів відповідності та
паспортів якості.

Крім того, товарно-транспортні
накладні, виписані контрагентом ПП
«Сайтек» щодо якого Державною
податковою інспекцією у Кіровському
районі м. Дніпропетровська складено
акт №12/04-65-22-03/36961305 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
«Сайтек» щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за січень -
липень 2013 року».

Таким чином, встановлені факти
підтверджують відсутність можливості
контрагента позивача ПП «Сайтек» зі
свого боку виконувати умови укладеного
договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що з наявних в матеріалах
справи документів вбачається
відсутність реальності здійснення
фінансово-господарської діяльності з
контрагентом позивача, а валові
витрати та податковий кредит
сформовано на підставі недостовірних,
неповних та суперечливих первинних
документів, тому такі суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на додану
вартість за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Суд зазначає, що порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України
визначено Інструкцією, затвердженою
наказом Міністерства палива та
енергетики, Міністерства економіки
України, Міністерства транспорту та
зв'язку, Державного комітету з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155,
(далі - Інструкція).

Відповідно до п. 4 укладеного між ТОВ
«Всесвіт» та ПП «Сайтек» договору
купівлі-продажу продуктів
нафтоперероблення рідких № 03/09-1 від
03.08.2012р. визначені умови приймання
товару згідно яких, приймання товару за
якістю та кількістю здійснюється
відповідно до вимог Інструкції «Про
порядок приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України», затвердженої
наказом Міністерства палива та
енергетики, Міністерства економіки
України, Міністерства транспорту та
зв'язку, Державного комітету з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155
(далі - Інструкція).

Із змісту цієї Інструкції вбачається,
що законодавцем до суб'єктів
господарювання, які здійснюють
торгівлю, зберігання, транспортування
нафтопродуктів висуваються численні
вимоги, зокрема: наявність майданчика,
на якому розташовані резервуари для
зберігання різних видів
нафтопродуктів; спеціальні лічильники
для обліку нафтопродуктів; наявність
вимірювальних засобів, які
систематично проходять повірку в
установах органів стандартизації та
метрології; наявність персоналу
(оператор АЗС, начальник зміни,
бухгалтер, інші); перевезення
нафтопродуктів здійснюється
спеціальним автотранспортом;
приймання і відпуск нафтопродуктів,
оформлення результатів торгівлі
нафтопродуктами, здачі і прийняття
змін на АЗС оформлюються документарно
за формами, затвердженими Інструкцією,
яка містить 37 додатків різних актів,
таблиць, книг, розрахунків та іншого.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими
для всіх суб'єктів господарювання
(підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб - підприємців), що
займаються хоча б одним з таких видів
економічної діяльності, як закупівля,
транспортування, зберігання і
реалізація нафти і нафтопродуктів на
території України (далі - підприємства).

Пунктами 5.4.1-5.4.3 Інструкції
встановлено, що перевезення
нафтопродуктів автомобільним
транспортом здійснюється згідно з
Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженими наказом Мінтрансу
України від 14 жовтня 1997 року N 363,
зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 20 лютого 1998 року за N
128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные
средства для заправки и
транспортирования нефтепродуктов.
Типы, параметры и общие технические
требования".

З прибуттям нафтопродуктів до
вантажоодержувача в автоцистерні
перевіряється наявність і цілісність
пломб, технічний стан автоцистерни,
відповідність об'єму і густини
нафтопродукту в автоцистерні об'єму і
густині, зазначеним у
товарно-транспортній накладній на
відпуск нафтопродуктів (нафти) за
формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН)
(додаток 3), відповідність найменування,
марки і виду (залежно від масової
частки сірки) нафтопродукту,
зазначених у ТТН і паспорті якості на
відвантажений нафтопродукт.
Відповідність густини нафтопродукту
під час відвантаження та приймання
визначається після її приведення до
температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні
визначається зважуванням на
автомобільних вагах або
об'ємно-масовим методом.

Маса нафтопродуктів, розфасованих у
тару, визначається зважуванням на
вагах або за трафаретами на тарі (якщо
нафтопродукти в заводській упаковці).
Про прийнятий нафтопродукт
матеріально відповідальна особа
складає акт за своїм підписом,
підписами водія та представника
одержувача чи відправника із
зазначенням їх прізвищ і посад.

Розділом 7.5 Інструкції встановлюється
порядок відпуску нафти та
нафтопродуктів автомобільним
транспортом.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 Інструкції №281
нафта і нафтопродукти
вантажоодержувачам постачаються
централізовано або вивозяться
самостійно вантажоодержувачем.
Підпунктом 7.5.2 п.7.5 Інструкції №281
передбачено, що відпуск нафти або
нафтопродуктів до мір місткості
(автоцистернах, причепах-цистернах,
напівпричепах-цистернах,
автозаправниках) здійснюється лише за
наявності свідоцтва про її повірку. За
наявності простроченого свідоцтва про
повірку відпуск нафти або
нафтопродуктів до мір повної місткості
забороняється. Міри повної місткості з
нафтопродуктами під час їх
відвантаження мають пломбуватись
вантажовідправником (якщо інше не
передбачено договором).

Бланки ТТН на підприємстві є
документами суворої звітності.

ТТН на вивезення нафти або
нафтопродуктів автотранспортом
вантажоодержувача оформлюється на
підставі довіреності
вантажоодержувача, а під час
постачання вантажовідправником - на
підставі подорожнього листа
автотранспортного підприємства.

Відповідно до пункту 7.5.8 Розділу 7
«Порядок відпуску нафти і
нафтопродуктів» Інструкції, відпуск
нафти або нафтопродуктів здійснюється
в день оформлення ТТН за наявності усіх
її примірників. У ТТН оператор зазначає
номер резервуара, з якого відпущено
нафту або нафтопродукт, розписується в
ній і здає для оформлення. У ТТН
зазначаються найменування, марка та
вид нафти або нафтопродукту, об'єм,
маса, густина і температура, за якої
визначалась густина, а також дата і час
виїзду автоцистерни з підприємства.

Згідно п. п. 7.5.10-7.5.11 Інструкції, ТТН на
відпущені зі складу нафту або
нафтопродукти здаються до
бухгалтерської служби не пізніше
першої половини наступного дня разом з
реєстром, який складається у двох
примірниках. Реєстр підписують
начальник цеху (старший оператор) та
бухгалтер.

На відпущені нафту або нафтопродукти
за заданою дозою на автоматизованих
системах наливання ТТН оформлюється
після завершення наливання за
фактичними показниками лічильних
механізмів.

Згідно п. 6.1 Інструкції на всіх
підприємствах ведеться облік нафти і
нафтопродуктів із записом у журналі
реєстрації проведення вимірювань
нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за
формою № 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у
спеціальних регістрах складського
обліку) для кожного резервуара з
відображенням усіх технологічних
операцій, що здійснюються кожною
зміною.

Разом з цим слід зазначити, що в наданих
до матеріалів справи позивачем
товарно-транспортних накладних на
відпуск нафтопродуктів не зазначено
номер резервуару, відсутня адреса
пункту навантаження, номер
подорожнього листа, не можливо
встановити особу, яка одержала вантаж,
а також час виїзду автоцистерни з
підприємства.

Суд звертає увагу на те, що надані
позивачем товарно-транспортні
накладні на відпуск нафтопродуктів
(нафти) виписані з порушенням вимог
Інструкцій про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродукт
підприємствах і організаціях України,
оскільки не містять обов'язкових
реквізитів, на підставі яких
здійснюється відпуск та приймання
нафтопродуктів, а тому не є належними
доказами в підтвердження
транспортування та фактичного
отримання нафтопродуктів.

Також товарно-транспортні накладні на
відпуск нафтопродуктів виписані
контрагентом ПП «Сайтек» щодо якого
Державною податковою інспекцією у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
складено акт №12/04-65-22-03/36961305 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП «Сайтек» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за січень - липень 2013 року».

Отже, встановлені факти підтверджують
відсутність можливості контрагента
позивача ПП «Сайтек» зі свого боку
виконувати умови укладеного договору.

Крім того, позивачем не надано журналів
реєстрації проведення вимірювань
нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за
формою № 7-НП, актів приймання
нафтопродуктів з наявністю підпису
водіїв та представника одержувача чи
відправника із зазначенням прізвищ та
посад, в яких би зазначалося наявність
і цілісність пломб, технічний стан
автоцистерни, відповідність об'єму і
густини нафтопродукту в автоцистерні
об'єму і густині, зазначеним у
товарно-транспортній накладній на
відпуск нафтопродуктів, відповідність
найменування, марки і виду (залежно від
масової частки сірки) нафтопродукту,
зазначених у ТТН і паспорті якості на
відвантажений нафтопродукт.

З приводу наданих позивачем до суду
копій погоджень дорожнього
перевезення небезпечних вантажів, а
саме: від 05.02.2013р. №108-1-1202-1, від 26.04.2013р.
№383-1-1202-1, від 14.02.2013р. №140-4-1202-2, від
29.04.2013р. №391-4-1202-2, від 14.02.2013р. №140-6-1202-3,
від 13.05.2013р. №420-2-1202-1, від 30.04.2013р.
№397-2-1202-1, від 26.04.2013р. №383-5-1202-3, від
14.02.2013р. №140-9-1202-5, від 29.04.2013р. №391-1-1202-1,
від 26.04.2013р. №383-3-1202-2, від 01.03.2013р.
№180-1-1202-1, від 31.05.2013р. №481-1-1202-1 суд
зазначає наступне.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
перевезення небезпечних вантажів»
перевізник небезпечних вантажів
зобов'язаний:

-приймати небезпечні вантажі до
перевезення, якщо вантаж і документи на
нього відповідають встановленим
вимогам;

-забезпечувати перевезення
небезпечних вантажів у встановленому
порядку визначеними транспортними
засобами;

-у разі дорожнього перевезення
розробити та погодити з відповідними
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ України, що забезпечують безпеку
дорожнього руху, маршрути і режими
перевезення небезпечних вантажів;

-забезпечити своєчасний огляд
транспортних засобів у підрозділах
відповідних підрозділів Міністерства
внутрішніх справ України, що
забезпечують безпеку дорожнього руху,
та отримання відповідного свідоцтва
про допуск до перевезення небезпечного
вантажу;

-під час перевезення не відхилятися від
узгодженого маршруту, додержуватися
безпечних умов руху та постійно
контролювати стан транспортного
засобу і вантажу;

-перевозити у встановлений строк
небезпечний вантаж та передавати його
одержувачу;

-забезпечувати належне зберігання
небезпечного вантажу;

-у відповідних випадках здійснювати
заходи фізичного захисту і охороняти
небезпечний вантаж;

-забезпечувати проведення
спеціального навчання, підвищення
кваліфікації осіб, які здійснюють
перевезення небезпечних вантажів, та
їх медичного огляду;

-в разі дорожнього перевезення
забезпечувати одержання водіями
свідоцтв про допуск до перевезення
небезпечних вантажів встановленого
зразка після навчання та складання
відповідних іспитів в відповідних
підрозділах Міністерства внутрішніх
справ України, що забезпечують безпеку
дорожнього руху;

-надавати в установленому порядку
необхідну інформацію про перевезення
небезпечних вантажів іншим суб'єктам
перевезення та органам, зазначеним у
статтях 10, 15 і 16 цього Закону, в разі
дорожнього перевезення-відповідним
підрозділам Міністерства внутрішніх
справ України, що забезпечують безпеку
дорожнього руху;

-здійснювати в установленому порядку
обов'язкове страхування
відповідальності суб'єктів
перевезення небезпечних вантажів на
випадок настання негативних наслідків
під час перевезення таких вантажів;

-відшкодовувати витрати та збитки,
заподіяні внаслідок порушення ним
законодавства з питань перевезення
небезпечних вантажів.

Пунктом 9.1 п. 9 Правил дорожнього
перевезення небезпечних вантажів»,
затверджених Наказом МВС України від
26.07.2004 р. № 822, під час перевезення
небезпечних вантажів на транспортній
одиниці мають бути такі документи:

а)товаротранспортний документ на
небезпечні вантажі;

б)свідоцтво про допущення транспортних
засобів до перевезення визначених
небезпечних вантажів;

в)свідоцтво ДОПНВ про підготовку водія
або ДОПНВ-свідоцтво про підготовку
водіїв транспортних засобів, що
перевозять небезпечні вантажі;

г)письмові інструкції;

ґ)при перевезенні небезпечних
вантажів, які є вантажами підвищеної
небезпеки, - погодження дорожнього
перевезення небезпечного вантажу,
видане Державтоінспекцією МВС України;

д)якщо дорожнє перевезення небезпечних
вантажів у великому контейнері
виконується перед морським, - свідоцтво
про завантаження великого
контейнера/транспортного засобу, що
видається відповідальною за
завантаження контейнера особою чи
організацією.

Отже, відповідно до законодавства
перевезення небезпечних вантажів
допускається за певних обставин та за
наявності відповідно оформлених
перевізних документів, яких позивачем,
крім копій погоджень дорожнього
перевезення небезпечних вантажів, до
суду не було надано.

Враховуючи специфіку товару (дизельне
пальне), його об'єм, вагу та інші
характеристики, суд погоджується з
висновками податкового органу про
нереальність здійснення господарських
операцій в частині придбання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Всесвіт» товару у ПП
«Сайтек».

Суд акцентує увагу на тому, що платник
податку повинен бути обачливим та
керуватись розумною обережністю при
укладенні договорів зі спірними
постачальниками. Адже за звичаями
ділового обороту при здійсненні такого
вибору суб'єктами господарювання
оцінюються не лише умови угоди та їх
комерційна привабливість, але і ділова
репутація, платоспроможність
контрагента, ризики невиконання
зобов'язань та надання гарантій їх
виконання, наявність у контрагента
необхідних ресурсів (виробничих
потужностей, технологічного
обладнання, кваліфікованого персоналу)
та відповідного досвіду.

Доказами прояву розумної обережності
слугують не лише установчі документи
та витяги з Єдиного державного реєстру,
але й обґрунтування мотивів вибору
контрагента, обставин укладення та
виконання договорів, перевірка ділової
репутації контрагента, повноважень
осіб, що діють від імені підприємства.

Суд зазначає, що у разі
недобросовісності контрагентів
покупець несе певний ризик не лише
невиконання цивільно-правового
договору, але й в рамках податкових
правовідносин, позаяк в силу вимог
податкового законодавства
позбавляється можливості скористатися
правом на податковий кредит в силу
відсутності документів, що мають силу
первинних документів.

Відповідно принципу індивідуальної
відповідальності платника у сфері
податкових правовідносин платник не є
відповідальним за протиправні дії
третіх осіб, що перебувають поза межами
його впливу та контролю, проте суд
зазначає, що, з урахуванням
несприятливих наслідків недостатньої
обережності у підприємницькій
діяльності, що покладаються на особу,
якою були укладені відповідні
правочини, останні не можуть бути
перенесені на бюджет шляхом зменшення
податкових зобов'язань та здійснення
необґрунтованих виплат з бюджету.

Дана правова позиція узгоджується із
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеній в ухвалі суду
від 13.11.2013 р. по справі № К/800/11613/13.

Таким чином, на підставі викладеного,
висновок Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області про
порушення ТОВ «Всесвіт» пп.14.1.37 п. 14.1
ст.14, ст.22, п. 44.1 ст. 44, п.198.1, п.198.3, п.198.6
ст.198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього на суму 1567202
грн., в т.ч. в податковій декларації за
березень 2013 року в сумі 182434 грн., за
квітень 2013 року в сумі 463619 грн., за
червень 2013 року в сумі 387338 грн., за
липень 2013 року в сумі 533811 грн., всього на
суму 1567202 грн., знайшов своє
підтвердження в ході судового
розгляду, у зв'язку з чим було
правомірно нараховано ТОВ «Всесвіт»
зобов'язання з податку на додану
вартість.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги за заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд вважає
позовні вимоги не обґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Також відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» розмір
ставки судового збору за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру становить 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

З огляду на те, що позовні вимоги в
даному випадку є майновими, отже
позивач повинен сплатити за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову судовий збір
у розмірі 4588,00 грн., що становить 4
розміри мінімальної заробітної плати
(на 2013 рік), а сплатив лише 458,81 грн., тому
суд стягує з позивача 4129,19 грн. (4588,00 грн.
- 458,81 грн.).

Керуючись ст. ст. 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Всесвіт» до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання неправомірними
дій та скасування податкового
повідомлення-рішення - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Всесвіт» () решту суми судового збору у
розмірі 4129,19 грн. (отримувач: УДКСУ у
Красногвардійськом районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області, код ЄДРПОУ (отримувача) 37989253,
рахунок: 4008, банк: ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській області, МФО: 805012,
код бюджетної класифікації доходів
22030001, призначення платежу - судовий
збір за позовом).

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя Р.З.
Голобутовський