Справа № К/9991/31454/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/31454/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 30 листопада
2010 року та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 квітня 2011 року в справі за його
позовом до Ніжинської районної
державної адміністрації Чернігівської
області про поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
вказаним адміністративним позовом, в
якому зазначав, що розпорядженням
голови Ніжинської районної державної
адміністрації Чернігівської області
від 18 травня 2010 року №54-к на підставі
результатів атестації його звільнено з
посади завідуючого сектором з питань
внутрішньої політики, зв'язків з
громадськістю та у справах преси,
інформації апарату Ніжинської
районної державної адміністрації.
Проте, атестація була проведена з
порушенням встановленого порядку, і
звільнення відбулося без дотримання
вимог статті 33 Закону України «Про
статус депутатів місцевих рад» щодо
попередження про звільнення з займаної
посади депутата міської ради.

Вважаючи звільнення незаконним просив
поновити на посаді, стягнути середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу та витрати на правову допомогу,
а також відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 30
листопада 2010 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 квітня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове про відмову
в задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивач просив
суд скасувати судові рішення та
ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проходив
публічну службу на посаді завідуючого
сектором з питань внутрішньої
політики, зв'язків з громадськістю та у
справах преси, інформації апарату
Ніжинської районної державної
адміністрації Чернігівської області.

Розпорядженням т.в.о. голови Ніжинської
районної державної адміністрації від 28
травня 2009 року №66-К за неналежне
виконання службових обов'язків,
несвоєчасне виконання письмових, усних
доручень керівництва
райдержадміністрації позивачу
оголошено догану; розпорядженнями
голови Ніжинської
райдержадміністрації від 11 листопада
2009 року №151-К та від 29 березня 2010 року
№41-К за порушення вимог виконавської
дисципліни також оголошено догани.

Розпорядженням голови Ніжинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області від 19 квітня 2010
року №46-К враховуючи, що позивач
отримав низьку щорічну оцінку
виконання ним посадових обов'язків і
завдань за 2009 рік, має три
дисциплінарні стягнення за порушення
виконавської дисципліни та з метою
виявлення його ефективної діяльності
та відповідальності за доручену
справу, ділових, професійних якостей
роботи при виконанні ним службових
обов'язків вирішено провести атестацію
державного службовця 27 квітня 2010 року.

З даним розпорядженням позивача
ознайомлено 20 квітня 2010 року.

19 квітня 2010 року заступником керівника
апарату Ніжинської районної державної
адміністрації позивачу надано
негативну характеристику.

20 квітня 2010 року складено акт про
відмову від підписання позивачем
характеристики.

06 травня 2010 року з участю позивача
відбулося засідання атестаційної
комісії, на якому прийнято рішення, що
він не відповідає займаній посаді, та
рекомендовано звільнити його з посади.

12 травня 2010 року голова Ніжинської
районної державної адміністрації
звернувся до голови профспілкового
комітету щодо надання згоди на
звільнення позивача на підставі пункту
2 статті 40 Кодексу законів про працю
України.

14 травня 2010 року на засіданні
профспілкового комітету Ніжинської
районної державної адміністрації, яке
відбулося з участю позивача, прийнято
рішення про надання згоди на його
звільнення на підставі вказаних норм. І
в той же день про прийняте рішення
повідомлено Ніжинську міську раду.

18 травня 2010 року звільнення позивача
погоджено з Чернігівською обласною
державною адміністрацією.

Розпорядженням голови Ніжинської
районної державної адміністрації від 18
травня 2010 року №54-к ОСОБА_4 звільнено з
займаної посади на підставі пункту 2
статті 40 Кодексу законів про працю
України, як такого, що за результатами
атестації визнано таким, що не
відповідає займаній посаді.

Вирішуючи спір міськрайонний суд
виходив з того, що позивач під час
проходження служби не виконував
покладені на нього обов'язки, до нього
неодноразово застосовувались заходи
дисциплінарного впливу за неналежне
виконання службових обов'язків, у
зв'язку з чим звільнення на підставі
пункту 2 статті 40 Кодексу законів про
працю України є обґрунтованим. Також
виходив з того, що позивач звернувся з
адміністративним позовом з пропуском
строку звернення до суду та
відсутністю підстав для його
поновлення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції апеляційний суд погодився з
його висновками щодо
необґрунтованості позовних вимог,
проте зазначив, що справу розглянуто і
вирішено неповноважним судом, яким
щодо даної справи відповідно до
частини 2 статті Кодексу
адміністративного судочинства України
мав бути окружний адміністративний
суд, що є підставою для скасування
судового рішення.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу
законів про працю України розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
допускається у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі скасування допуску до державної
таємниці, якщо виконання покладених на
нього обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

Згідно з пунктом 1 Положення про
проведення атестації державних
службовців, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України 28 грудня 2000
року №1922, з метою підвищення
ефективності діяльності державних
службовців та відповідальності за
доручену справу в державних органах
один раз на три роки проводиться їх
атестація, під час якої оцінюються
результати роботи, ділові та
професійні якості, виявлені
працівниками при виконанні службових
обов'язків, визначених типовими
професійно-кваліфікаційними
характеристиками посад і відображених
у посадових інструкціях, що
затверджуються керівниками державних
органів відповідно до Закону України
"Про державну службу" та інших
нормативно-правових актів.

Пунктом 3 Положення визначено, що у
період між атестаціями з метою
здійснення регулярного контролю за
проходженням державної служби та
професійними досягненнями державних
службовців щороку проводиться оцінка
виконання державними службовцями
покладених на них завдань і обов'язків.

Згідно з пунктом 9 Положення на кожного
працівника, який підлягає атестації,
складається службова характеристика.
Службова характеристика повинна
містити аналіз виконання державним
службовцем посадових обов'язків;
відомості про обсяг, якість,
своєчасність і самостійність
виконання роботи, ділові якості
(ініціативність, відповідальність),
стосунки з колегами, знання та
користування державною мовою під час
виконання службових обов'язків,
інформацію про підготовку,
перепідготовку, підвищення
кваліфікації тощо.

Під час кожної атестації до комісії
подаються щорічні оцінки виконання
державним службовцем покладених на
нього завдань та обов'язків за період,
що минув після попередньої атестації, а
також атестаційний лист попередньої
атестації.

23 лютого 2010 року було затверджено
щорічну оцінку виконання позивачем як
державним службовцем посадових
обов'язків за 2009 рік, відповідно до якої
він отримав низьку підсумкову оцінку.

Відповідно до підпункту 3 пункту 12
даного Положення у разі прийняття
рішення про невідповідність
державного службовця займаній посаді
комісія рекомендує керівникові,
зокрема, звільнити цього державного
службовця із займаної посади.

Згідно з пунктом 20 Положення про
проведення атестації державних
службовців державний службовець,
визнаний за результатами атестації
таким, що не відповідає займаній
посаді, звільняється з роботи
відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу
законів про працю України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що під час проходження
служби позивач зарекомендував себе
негативно, згідно із службовою
характеристикою, що надана заступником
керівника апарату Ніжинської районної
державної адміністрації, він
безвідповідально ставиться до
виконання своїх службових обов'язків,
систематично порушує виконавську
дисципліну, за що був тричі притягнутий
до дисциплінарної відповідальності.

Підстави та причини проведення
атестації позивача всебічно і повно
досліджені атестаційною комісією, яка
дійшла висновку, що він підлягає
звільненню зі служби через
невідповідність займаній посаді.

Крім того, як вбачається з протоколу
засідання атестаційної комісії від 14
травня 2010 року №58, позивач відмовився
відповідати на задані членами комісії
запитання, не пояснивши причин такої
відмови.

Таким чином, правильним є висновок
судів попередніх інстанцій про те, що
дії відповідача щодо звільнення
позивача на підставі пункту 2 статті 40
Кодексу законів про працю України є
правомірними та обґрунтованими.

Судами попередніх інстанцій також
вірно встановлено, що засідання
комісії проведено відповідно до вимог
Положення про проведення атестації
державних службовців.

На час звільнення позивач був
депутатом органу місцевого
самоврядування, а відповідно до
частини 3 статті 33 Закону України «Про
статус депутатів місцевих рад» депутат
місцевої ради може бути звільнений з
роботи з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу від займаної
посади за умови його попередження в
порядку, встановленому законом. Про
таке попередження відповідний власник
або уповноважений орган письмово
повідомляє не менш ніж за 15 днів
відповідну місцеву раду.

Між тим, попередження державного
службовця у разі звільнення його
внаслідок невідповідності займаній
посаді законодавством не передбачено.

Про звільнення позивача з роботи, яке
відбулося 18 травня 2010 року, відповідач
письмово повідомив відповідну міську
раду 14 травня 2010 року, тобто менш ніж за
15 днів. Проте, недотримання
відповідачем вимог частини третьої
статті 33 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад» не впливає на
правомірність висновків щодо підстав
звільнення позивача, і не є підставою
для його поновлення на посаді.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» керівники управлінь,
відділів та інших структурних
підрозділів місцевих державних
адміністрацій призначаються на посаду
та звільняються з посади головами
відповідних державних адміністрацій
за погодженням з органами виконавчої
влади вищого рівня в порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення на посади та
звільнення з посад керівників
управлінь, відділів, інших структурних
підрозділів місцевих державних
адміністрацій затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 29 липня
1999 року №1374, згідно з абзацом 2 пункту 6
якого голова місцевої державної
адміністрації у триденний термін з дня
отримання висновку відповідного
міністерства, іншого центрального або
місцевого органу виконавчої влади
видає в установленому порядку
розпорядження про призначення на
посаду або звільнення з посади
керівника управління, відділу, іншого
структурного підрозділу місцевої
державної адміністрації.

Звільнення позивача відбулося з
дотриманням триденного терміну з дня
отримання погодження від
Чернігівської обласної державної
адміністрації, що відповідало
наведеним вимогам законодавства.

Отже, суб'єкт владних повноважень,
звільнивши позивача на підставі пункту
2 статті 40 Кодексу законів про працю
України, не порушив його права та
законні інтереси, і правові підстави
для поновлення його на посаді відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції апеляційний суд
обґрунтовано зазначив, що при
вирішення справи міськрайонним судом
не дотримано вимоги частини 2 статті 18
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо предметної підсудності
адміністративної справи.

Судове рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
під-став для його скасування та
ухвалення нового судового рішення не
вбачається.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 квітня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/