Справа № 809/2312/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року
Справа № 876/8173/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю представників: позивача
ОСОБА_1, відповідача Капусняка М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на постанову Івано -
Франківського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2014
року у адміністративній справі №809/2312/14
за позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Державного агентства
земельних ресурсів в Івано -
Франківській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Івано -
Франківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Держземагенства
в Івано - Франківській області про
визнання протиправними дій щодо
відмови в наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок для
ведення фермерського господарства, та
зобов'язання відповідача надати дозвіл
на розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок для
ведення фермерського господарства.

Постановою Івано - Франківського
окружного адміністративного суду від
01.08.2014р. в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивачем ОСОБА_3 подано
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального права та невірним
встановленням обставин у справі.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи, представник позивача
апеляційну скаргу підтримав з підстав
зазначених у скарзі, просив постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нову постанову про
задоволення позову.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечив, просив
скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач звернувся до Головного
управління Держземагенства в Івано -
Франківській області із клопотаннями
про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок для ведення
фермерського господарства:

- площами 8,5565 га та 25,6117 га, які
знаходяться за межами населеного
пункту с. Камінне, Камінецької
сільської ради, Надвірнянського
району;

- площами 24,0788 га та 8,0582 га, які
знаходяться за межами населеного
пункту с. Гаврилівка, Надвірнянського
району;

- площами 82,4297 га, 35,9556 га, 63,7755 га, 33,4789 га,
які знаходяться за межами населеного
пункту с. Волосів, Надвірнянського
району;

- площами 12,829 га та 29,5934 га, які
знаходяться за межами населеного
пункту с. Воронів Незвиської сільської
ради, Городенківського району;

- площами 46,1068 га та 12,2398 га, які
знаходяться за межами населеного
пункту с. Незвисько, Незвиської
сільської ради, Городенківського
району;

- площами 28,4895 га, 18,4974 та 50,2055 га, які
знаходяться за межами населеного
пункту смт. Чернелиця, Чернелицької
селещної ради, Городенківського
району;

- площею 12, 00 га, яка знаходяться за
межами населеного пункту с. Хмелеве,
Чернелицької селещної ради,
Городенківського району;

- площею 26,5242 га, яка знаходяться за
межами населеного пункту с. Жуків,
Жуківської сільської ради, Тлумацького
району району;

- площею 14,5436 га, яка знаходяться за
межами населеного пункту с. Ямниця,
Тисменецького району
Івано-Франківської області.

З матеріалів справи вбачається, що до
клопотання позивачем додано копії
паспорта, та документів, що
підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві, а саме копії
записів в трудовій книжці та копії
наказів на прийняття на роботу (наказ
ТОВ «Райз-Прикарпаття» №02 від 12.03.2011р. і
наказ ТОВ «Райз-Прикарпаття» №39-К від
19.09.2013р.).

За результатами розгляду даного
клопотання відповідачем 25.06.2014 року був
направлений лист, в якому повідомлено
про відмову в наданні дозволу на
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення вказаних вище земельних
ділянок. Своє рішення відповідач
мотивував невідповідністю клопотання
вимогам ст. 7 Закону України «Про
фермерське господарство», ненаданням
документів що підтверджують наявність
освіти в аграрному закладі, оскільки на
сьогоднішній день, перелік документів,
що підтверджують досвід роботи в
сільському господарстві Кабінетом
Міністрів України не визначено.

Суд першої інстанції в задоволенні
позову відмовив з тих підстав, що
відповідачем рішення прийнято
відповідно до норм чинного
законодавства.

Проте колегія суддів апеляційного суду
вважає такі висновки суду першої
інстанції невірними з огляду на
наступне.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
фермерське господарство» у заяві про
надання у власність або оренду
земельної ділянки зазначається
бажаний розмір і місце розташування
ділянки, кількість членів фермерського
господарства та наявність у них прав на
безоплатне одержання земельних
ділянок у власність, обґрунтування
розмірів земельних ділянок з
урахуванням перспектив діяльності
фермерського господарства. До заяви
додаються документи, що підтверджують
досвід роботи у сільському
господарстві, або наявність освіти,
здобутої в аграрному навчальному
закладі.

Перелік документів, що підтверджують
досвід у сільському господарстві,
затверджується Кабінетом Міністрів
України за поданням центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування державної аграрної
політики.

Відповідно до Прикінцевих положень
Закону України від 16.06.2011 р. №3523-VI «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України з питань створення та
діяльності фермерських господарств»,
який набрав чинності 17.07.2011 р., Кабінет
Міністрів України протягом трьох
місяців з дня набрання чинності цим
Законом було доручено: 1) прийняти
нормативно-правові акти, що випливають
із цього Закону; 2) забезпечити
приведення міністерствами та іншими
центральними органами виконавчої
влади їх нормативно-правових актів у
відповідність із цим Законом.

Станом на день розгляду справи в суді
першої інстанції, Перелік документів,
що підтверджують досвід роботи в
сільському господарстві, Кабінетом
Міністрів України не визначено.

На підставі зазначеного суд першої
інстанції зробив висновок про те, що
особа, яка бажає отримати земельну
ділянку для ведення фермерського
господарства, за відсутності стажу
роботи у галузі сільського
господарства, може подати документи, що
підтверджують наявність освіти в
аграрному навчальному закладі.
Відповідно документи, які б
посвідчували у позивача наявність
освіти у аграрному навчальному
закладі, відсутні, тому Головне
управління Держземагентства в Івано -
Франківській області не вправі
надавати дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства.

Згідно ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Згідно з приписами частини 1 статті 55
Конституції України, пункту 2
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 9-зп від
25 грудня 1997 року (справа за зверненням
жителів міста Жовті Води) будь-яка
особа має право звернутись до суду,
якщо її права порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
застосувати частину четверту статті 8
(Верховенство права) Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачає, що
забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Крім цього, відповідно до частини 2
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини
розкриває зміст принципу верховенства
права через формулювання вимог, які він
виводить з цього принципу.

Однією з вимог принципу верховенства
права є захист від свавілля, і це
означає, що втручання у права людини
повинно підлягати ефективному
контролю. Щонайменше це має бути
судовий контроль, який найкращим чином
забезпечує гарантії незалежності,
безсторонності та належної правової
процедури (п. 55 рішення від 6 вересня 1978
року у справі «Класс та інші проти
Німеччини»). У зв'язку із судовим
контролем важливою є вимога про доступ
до суду. Серед іншого, вона означає, що з
юрисдикції судів не можна вилучати
будь-які позови, так само не можна
надавати певним категоріям осіб
імунітети від судових позовів (п. 65
рішення від 21 вересня 1994 року у справі
«Фаєд проти Сполученого Королівства»).

Крім іншого, у справі «Олссон проти
Швеції» зазначається, що для
забезпечення відповідності принципу
верховенства права необхідне
існування у внутрішньому праві
відповідних заходів захисту проти
довільного втручання публічної влади у
здійснення права (пункт 61 рішення від
24.03.88 року у справі «Олссон проти
Швеції»).

Відповідно до висновку Європейського
суду з прав людини у справі «Проніна
проти України» (рішення від 18 липня 2006
року), - кожен доречний і важливий
аргумент особи має бути
проаналізований і суд має надати
відповідь на кожен з таких аргументів
заявника.

Згідно положень вищевказаної практики
Європейського Суду з прав людини, Суд
оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному й
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, звертає увагу
на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конституції України
органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах та відповідно до
законів України.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини першої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів вважає, що в даному
випадку має місце прогалина у
законодавстві, оскільки законодавство
не визначає перелік документів, що
підтверджує досвід роботи у сільському
господарстві. В той же час, дана
обставина не може бути підставою для
відмови у вирішенні справи та захисті
законних прав і інтересів у сфері
публічно-правових відносин. Суд
враховує, що згідно з ч. 4 ст. 8 КАС
України забороняється відмова в
розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні відносини.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС
України у разі відсутності закону, що
регулює відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону), а за
відсутності такого закону суд виходить
із конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія права).

Судом встановлено, що ТОВ
«Райз-Прикарпаття» є виробником
сільськогосподарської продукції, що
підтверджується доказами наявними в
матеріалах справи, а саме довідкою з
органу статистики про включення до
ЄДРПОУ, листів відділів
Держземагенств.

Також судом встановлено, що позивач в
період з 12.03.2011р. по 18.06.2012р. перебував на
посаді директора і з 19.09.2013р. по даний
час являється директором ТОВ
«Райз-Прикарпаття», що підтверджується
наказами ТОВ «Райз-Прикарпаття» про
прийняття на роботу №02 від 12.03.2011р. і
№39-К від 19.09.2013р. та записами в трудовій
книжці позивача.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що у позивача є досвід роботи
в сільському господарстві, що не було
враховано та обґрунтовано
відповідачем при наданні відповіді про
відмову у наданні дозволу на розробку
проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок для ведення
особистого фермерського господарства.

Виходячи із системного аналізу
положень чинного законодавства
України та доказів у справі, колегія
суддів вважає, що твердження позивача є
обґрунтованими і такими, що не
спростовані відповідачем.

Відповідно до норм статті 162 КАС
України суд приймає постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Таким чином, зважаючи на завдання та
принципи адміністративного
судочинства, суд дійшов висновку про
необхідність відновлення порушених
прав та інтересів осіб шляхом
задоволення позову.

Вказані вище обставини є безсумнівною
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та прийняття
нової постанови про задоволення позову
з наведених вище підстав.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення повинні бути
законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає
скасуванню з підстав визначених ст. 202
КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
позивача підлягає задоволенню,
постанова суду першої інстанції
скасуванню та апеляційним судом
приймається нова постанова про
задоволення позовних вимог з наведених
вище підстав.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Постанову Івано - Франківського
окружного адміністративного суду від 01
серпня 2014 року у адміністративній
справі №809/2312/14 - скасувати та прийняти
нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
Головного управління Держземагенства
у Івано - Франківській області у
прийнятті рішення за клопотаннями
ОСОБА_3 від 20 червня 2014р. про надання
дозволу на розробку проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок для
ведення фермерського господарства.

Зобов'язати Головне управління
Держземагенства у Івано - Франківській
області повторно розглянути заяви
ОСОБА_3 від 20 червня 2014р. про надання
дозволу на розробку проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок для
ведення фермерського господарства.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а у разі складення в повному
обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС
України - з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст постанови складено
25.11.2014р.