Справа № 522/19173/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
522/19173/13-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Науменко А.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Запорожана Д.В.,
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Приморського районного
суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Одеської міської ради,
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради про визнання дій
неправомірними, зобов'язання винести
на засідання сесії та розглянути
клопотання про виділення безоплатно у
власність земельної ділянки,
відшкодування шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на
постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 26 листопада 2013 року, в якій
просить скасувати оскаржену
постанову та ухвалити нову, якою
задовольнити його адміністративний
позов в повному обсязі.

Постановою від 26 листопада 2013 року,
ухваленою у відкритому судовому
засіданні, Приморський районний суд м.
Одеси відмовив у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Одеської міської ради, Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради про визнання
протиправними дій щодо порушення
процедури розгляду клопотань про
надання безоплатно у власність
земельних ділянок для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у межах норм
безоплатної приватизації згідно з
нормами ст. 118 ЗК України та не
винесення на розгляд сесії Одеської
міської ради клопотання про надання
безоплатно у власність земельної
ділянки; про зобов'язання винести на
засідання чергової сесії Одеської
міської ради клопотання про виділення
та передачу у власність земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у межах норм
безоплатної приватизації згідно
орієнтовною площею 0,10 га. в межах міста
Одеси; про визнання протиправними дій
щодо розгляду клопотання про надання
безоплатно у власність земельної
ділянки директором Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради; про стягнення з
відповідачів, в солідарному порядку, у
відшкодування шкоди 20 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
оскільки ч. 6 ст. 118 ЗК України
передбачає надання, окрім іншого
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, при цьому не вказуючи, що
необхідно визначити місце
розташування меж земельної ділянки та
додати інші документі та матеріали.
Апелянт зазначає, що оскільки в
публічному доступі відсутні
інформація щодо наявності будь-яких
пропозицій з читко визначеними
місяцями розташування земельних
ділянко в межах м. Одеси, які можуть
бути приватизовані громадянами,
апелянт у своєму клопотанні до
Одеської міської ради просив визначити
земельну ділянку без його погодження,
що ніяким чином не порушує жодної
норми ЗК України.

Також апелянт посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, а саме ст. 118 ЗК
України, оскільки саме за цією нормою
клопотання позивача про надання
безоплатно у власність земельної
ділянки має розглядатись на сесії
міської ради з прийняттям відповідного
рішення про надання дозволу на
розробку проекту відведення земельної
ділянки або про відмову в наданні
такого дозволу. При цьому апелянт
послався на постанову ВАСУ від 01.11.2011 р.
по справі № К-43374/09, в якій касаційний
суд зазначив, що клопотання подане на
розгляд міської ради має розглядатись
саме на сесії міської ради.

Порушенням норм процесуального права
апелянт вважає посилання суду першої
інстанції на недоведеність позовних
вимог та на те, що позивач не спростував
заперечення відповідачів, що є
порушенням вимог ст. 71 КАС України.

Одеська міська рада, Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надали.

Ухвалюючи постанову про відмову у
задоволенні адміністративного позову
суд першої інстанції встановив, що
сторони по справі підтверджують
обставини надання Департаментом
комунальної власності Одеської
міської ради спірної відповіді від
18.06.2013р. на звернення позивача від 03.06.2013
р., але по різному тлумачать положення
ст. 118 ЗК України та наслідки оформлення
оскарженої відповіді (а.с. 11-13).

На час звернення позивачем до ОМР з
заявою про виділення земельної ділянки
від 03.06.2013 року діяли положення ч. 6 ст. 118
ЗК України в редакції від 02.10.2012 року,
яки набули чинності від 07.12.2012 р, а саме
що заявником у клопотанні зазначаються
цільове призначення та її орієнтовані
розміри, та до клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки ( ст. ст.
25, 29 Закону України «Про землеустрій»).

Оскільки сторони по справі підтвердили
той факт, що позивачу були відомі
положення ч. 6 ст. 118 ЗК України, але
графічні матеріали в дійсності з
заявою не надавалися, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
розгляду заяви позивача на черговій
сесії Одеської міської ради, внаслідок
того, що, відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК
України та ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування», ОМР повинна
була розглянути на пленарному
засіданні заяву позивача у місячний
строк (на чергової сесії) у разі її
належного оформлення відповідно до
положень ч. 6 ст. 118 ЗК України.

При цьому суд першої інстанції
зазначив, що відповідно до положень ч.7
ст. 118 ЗК України, винесення заяви про
виділення ділянки на розгляд сесії ОМР
прямо обумовлено проведенням
попередньої оцінки щодо відповідності
(чи невідповідності) бажаного місця
виділення земельної ділянки вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
генерального плану м. Одеси та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель міста, проектів землеустрою
щодо впорядкування територій м. Одеси.

Також суд першої інстанції звернув
увагу на те, що позивач звернувся з
позовом до суду 30.07.2013 року, тобто на той
час вже діяла ч. 7 ст. 118 ЗК України в
редакції від 02.07.2013 р., яка набула
чинності з 27.07.2013 року, у якої в абзаці
три передбачене право при відповідних
обставинах замовити зацікавленою
особою розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки без надання дозволу ОМР. Ця
норма ч. 7 кореспондується з
положеннями ч. 6 ст. 118 ЗК України, тому
як для замовлення проекту землеустрою
потрібно також надати данні щодо
конкретної земельної ділянки, у тому
числі отримати на неї кадастровий
номер за відповідними координатами на
місцевості.

Суд першої інстанції встановив, що на
підставі резолюції в.о. заступника
Одеського міського голови заява
позивача передана на розгляд
Департаменту для попередньої оцінки
(висновку) щодо відповідності (чи
невідповідності) бажаного місця
виділення земельної ділянки, що
відповідає вимогам положень п. 2.2.5, 2.2.6 ,
3.1., 3.4. діючого Положення про
Департамент комунальної власності ОМР,
та п. 1.1,1.5, 6.1,6.2, 6.5 - 6.7 «Регламенту
виконавчих органів ОМР», положень п. 4
ст. 29, та п. 8 ст. 33 Закону України «Про
місцеве самоврядування», а тому дії ОМР
по роботі з заявою позивача шляхом
передачі її до виконавчого органу -
Департаменту для попередньої оцінки та
оформлення висновку - є правомірним.

Також суд першої інстанції зауважив, що
оцінка місця розташування об'єкту з
оформленням висновку, здійснюється
відповідними виконавчими органами в
межах повноважень, визначених ОМР, а
саме Департаментом та Управлінням
архітектури та містобудування, а не
депутатами на пленарному засіданні.

За таких обставин, з урахуванням
положень ч. 2 ст. 19 Конституції України,
ст. ст. 2, 5, 17, ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про основи містобудування», суд
першої інстанції погодився з доводами
відповідачів, що без визначення
бажаного місця розташування об'єкту та
надання графічних матеріалів, яки б
надали можливість оцінити
розташування ділянки на місцевості у
порівнянні з генеральним планом міста
та іншою містобудівною документацією (
ч. 7 ст. 118 ЗКУ), неможливо підготувати та
отримати в межах повноважень висновку
Управління архітектури та
містобудування ОМР та підготувати
Департаментом «висновку в сфері
земельних відносин» на розгляд сесії
ОМР щодо надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою по
відведенню бажаної земельної ділянки
чи вмотивованої відмови.

Таким чином, суд першої інстанції
встановив, що позивач, при зверненні з
заявою від 03.06.2013 року, не дотримався
процедури, визначеної ст. 118 ЗК України,
про що Департаментом, з відповідними
роз'ясненнями про необхідність
оформлення клопотання відповідно до
положень вказаної статті, наданий
оскаржений лист - відповідь, яка не є
відмовою позивачу у виділенні ділянки
за змістом та по суті.

При цьому суд першої інстанції
зазначив, що заява позивача на розгляд
пленарної сесії ОМР не виносилася та не
розглядалася, будь-яке рішення не
приймалося, що є правомірним оскільки
позивач після отримання оскарженого
листа від 18.06.2013 року та по цей час місце
розташування бажаної земельної
ділянки не визначив, дану інформацію та
документи до відповідачів з належним
клопотанням не надав, внаслідок чого
вказана заява позивача від 03.06.2013 року
не є клопотанням в розумінні ст. 118 ЗК
України и не має розглядатися ОМР в
порядку встановленому у цій нормі.

За таких обставин, позивач отримав у
встановлений строк повну та законну
відповідь на заяву від 03.06.2013 р. у
оскарженому листі від 18.06.2013 р., який
оформлений належною особою, а саме
компетентним виконавчим органом ОМР
відповідно до положень Закону України
«Про звернення громадян».

Оскільки при розгляді справи не
встановлено протиправних дій
відповідачів, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
вимог про відшкодування шкоди в
розмірі 20 000 грн.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Апеляційний суд встановив, що 03 червня
2013 року до Одеської міської ради
надійшло клопотання ОСОБА_1 від 14
травня 2013 року про виділення йому
земельної ділянки орієнтовним
розміром 0,10 га. з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. При цьому ОСОБА_1
послався на подання клопотання в
порядку ст. 118 ЗК України (а.с. 11-12). При
цьому у додатках до клопотання
зазначено, що заявник надав копію
паспорту та ідентифікаційного номеру,
копію договору доручення № 38/05/12 від
14.05.2013 р., графічні матеріали.

18 червня 2013 року Департаментом
комунальної власності Одеської
міської ради, за дорученням
виконуючого обов'язки голови Одеської
міської ради, за вих. № 01-26/0-32-724-0802,
ОСОБА_1 надана відповідь (а.с. 13), в якій
заявника повідомлено про
невідповідність поданого клопотання
вимогам ст. 118 ЗК України, у зв'язку з
відсутністю графічних матеріалів, на
яких би зазначалось бажане місце
розташування земельної ділянки, яку
заявник бажає отримати безоплатно у
власність. Також ОСОБА_1 роз'яснено які
планово-картографічні матеріали мають
бути додані до клопотання та
повідомлено де саме можна отримати ці
планово-картографічні матеріали. При
цьому заявнику повідомлено, що після
подання ним належним чином оформленого
клопотання будуть вчинені дії щодо
підготовки матеріалів для їх
направлення на розгляд міською радою
на відповідній сесії.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України в
редакції чинній на час отримання
Одеською міською радою клопотання
ОСОБА_1 (03.06.2013 р.) громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, у межах норм безоплатної
приватизації, подають клопотання до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інші графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб).

Суд першої інстанції встановив, та
апелянтом не оскаржується той факт, що
до клопотання не надані графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що подане позивачем
клопотання не підпадає під поняття
клопотання визначене в ч. 6 ст. 118 ЗК
України, оскільки відсутність
передбачених цією нормою документів,
унеможливлює дотримання Одеською
міською радою вимог ч. 7 цієї ж статті,
щодо розгляду такого клопотання у
місячний строк.

Внаслідок чого відповідачами
правильно була надана відповідь від
18.06.2013 р., в якій ОСОБА_1 роз'яснений
порядок подання клопотання, перелік
документів, які мають бути подані до
нього, доведена до відома заявника
інформація щодо органу, в якому можливо
отримати необхідні копії документів,
зокрема планово-картографічні
матеріали, та роз'яснений порядок
підготовки документів для розгляду їх
на сесії міської ради.

Також апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
надання позивачу відповіді від 18.06.2013
року повноважним виконавчим органом
Одеської міської ради, що відповідає п.
2.2.5, 2.2.6 , 3.1., 3.4. діючого Положення про
Департамент комунальної власності ОМР,
п. 1.1,1.5, 6.1,6.2, 6.5 - 6.7 «Регламенту
виконавчих органів ОМР», п. 4 ст. 29, та п. 8
ст. 33 Закону України «Про місцеве
самоврядування».

За таких обставин, не знайшли свого
підтвердження доводи апеляційної
скарги щодо порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
щодо неповного з'ясування судом першої
інстанції фактичних обставин, що мають
значення для справи.

Також помилковими є доводи апеляційної
скарги щодо порушення норм
процесуального права, зокрема ст. 71 КАС
України, оскільки ч. 2 цієї статті
покладає на сторін обов'язок
доказування тих обставини, на яких
ґрунтуються їх вимоги та заперечення, в
той час як відповідачі надали до суду
докази на підставі яких ґрунтуються їх
заперечення, а позивач не довів
правомірності своїх вимог.

Оскільки дотримання відповідачами
вимог ст. 118 ЗК України в частині
розгляду клопотання про надання
безоплатно у власність земельну
ділянку, в певній мірі залежить від дій
позивача - надання клопотання
відповідно до вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України
з доданням перелічених у цій частині
документів, що позивач не здійснив,
апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Таким чином, апеляційний суд встановив,
що доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження при
апеляційному перегляді оскарженої
постанови та не спростовують висновків
суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржена
постанова - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.
ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст.
200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Приморського
районного суду м. Одеси від 26 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
Д.В.Запорожан

суддя
Л.П.Шеметенко