Справа № 2а-323/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 рокум. Львів№ 9104/43399/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Довгополова О.М.

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Перечинському районі
Закарпатської області на постанову
Перечинського районного суду
Закарпатської області від 01 липня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Перечинському районі Закарпатської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання до вчинення певних дій,
-

В С Т А Н О В И В :

22.06.2011 року позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив зобов'язати
нарахувати та виплатити йому
підвищення до пенсії, як дитині війни
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
за період з 22.11.2010 року по 22.06.2011 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилався на те, що відповідно
до статті 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» він є
особою, якій відповідно до цього Закону
надано статус дитини війни. Згідно зі
статтею 6 цього Закону йому має
виплачуватись щомісячне підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, однак у вказаний період
виплачувалось не в повному обсязі.

Оскарженою постановою прийнятою в
порядку письмового провадження,
адміністративний позов задоволено.
Суд зобов'язав відповідача нарахувати
та виплатити на користь позивача,
підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
передбачене ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», за
період з 22.12.2010 року по 22.06.2011 року з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Апелянт не погодившись з даною
постановою, оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставин
справи та порушив норми матеріального
і процесуального права, а тому просить
її скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позову повністю.

Враховуючи те, що від осіб, які беруть
участь у справі, клопотань про розгляд
справи за їх участю до суду не
надходило, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.
197 КАС України розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач відноситься до категорії
громадян, яким встановлено статус
дитини війни, відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» (у редакції, що була чинною на
час виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів вважає підставними
заявлені вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача нараховувати
і виплачувати підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період шестимісячного строку
звернення до суду, оскільки дія норм
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» не була зупинена
чи обмежена іншими нормативними
актами.

Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право у 2010 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати.

Відповідно її дія не поширюється на
спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» встановлено, що у 2011 році
норми і положення статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

При цьому, п.4 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» не
визначає розмір підвищення до пенсії
дітям війни, а є бланкетною нормою, яка
відсилає до прийнятої на її виконання
постанови КМ України.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 6 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову N 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році
та у 2011 році дітям війни підвищення до
пенсії або щомісячного грошового
довічного утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Враховуючи викладені правові
положення, суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції, про наявність у позивача
права на отримання підвищення до
пенсії як дитині війни, у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Як вбачається із матеріалів справи,
підвищення до пенсії позивачу як
дитині війни, протягом оскаржуваного
періоду здійснювалось у значно меншому
розмірі, а ніж це передбачено ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Разом з тим, суд першої інстанції не
обґрунтовано та з порушенням норм
процесуального права, не залишив
частину позовних вимог позивача без
розгляду, у зв'язку із пропуском
позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно зі ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач із адміністративним позовом до
суду звернувся 22.06.2011 року, тобто із
пропуском строку звернення до суду та
не просив його поновити.

Враховуючи те, що позивачем не наведено
поважних причин пропуску строку
звернення до суду, суд апеляційної
інстанції вважає, що у відповідності до
ст. 100 КАС України позовні вимоги в
частині пропуску шестимісячного
строку звернення до адміністративного
суду, а саме за період з 22.11.2010 року по
21.12.2010 року, слід залишити без розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги підлягаю до
задоволення за період з 22.12.2010 року по
22.06.2011 року включно.

Суд не приймає до уваги посилання
апелянта на те, що до даних
правовідносин не підлягає до
застосування положення ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки чинним законодавством
України розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на підвищення пенсії виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до цього, нарахування та
виплату позивачу підвищення до пенсії
як дитині війни, відповідачу слід
здійснювати з урахуванням положення ч.
1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених за цей
період сум.

Також, суд не може взяти до уваги
посилання апелянта на те, що відповідач
не є розпорядником бюджетних коштів, а
фінансування виплат, пов'язаних із
застосуванням Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
проводиться із державного бюджету,
оскільки відсутність фінансування з
державного бюджету коштів на витрати
пов'язані із виплатою дітям війни
підвищення до пенсії згідно із Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» не може бути підставою для
невиконання положень ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову, якою адміністративний
позов задовольнити.

Керуючись ст. ст. 11, 99, 100, 183-2, 195, 197, 198, 202,
205, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Перечинському районі Закарпатської
області - задовольнити частково.

Постанову Перечинського районного
суду Закарпатської області від 01 липня
2011 року - скасувати та прийняти нову
постанову, якою адміністративний позов
задовольнити.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Перечинському районі Закарпатської
області щодо не нарахування та
невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, передбаченого статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 22.12.2010 року по 22.06.2011
року, із урахуванням частини 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Перечинському районі
Закарпатської області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 22.12.2010 року по 22.06.2011 року, із
урахуванням частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених за цей період сум.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Перечинському районі Закарпатської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання до вчинення дій, в
частині позовних вимог за періоди з
22.11.2010 року по 21.12.2010 року включно -
залишити без розгляду.

На постанову протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий-суддя :Довгополов О.М.Судді :
Гудим Л.Я. Святецький В.В.