Справа № 524/3019/14-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 р.Справа №
524/3019/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
30.09.2014р. по справі №524/3019/14-а

за позовом ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду
першої інстанції з позовом, в якому
просив визнати незаконною
бездіяльність виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука Полтавської області в
частині неповідомлення позивача про
наявне у нього за колективним
договором 2010-2013 років право на
отримання матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
та в частині невиплати самостійно
відповідачем у 2011 році вищевказаної
матеріальної допомоги та зобов'язати
виконавчий комітет Автозаводської
районної ради м. Кременчука нарахувати
та виплатити позивачеві за 2011 рік
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати.

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 30.09.2014 р. у задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
30.09.2014 р. та винести нове рішенням, яким
позов задовольнити. В обґрунтування
посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
ст. 1 Закону України "Про оплату праці",
ст. 1, 5 Закону України "Про колективні
договори і угоди", неврахування
обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що працював у
виконавчому комітеті Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області. Згідно з п. 5.3
колективного договору на 2010-2013 роки,
укладеного між виконавчим комітетом та
трудовим колективом, відповідач взяв
на себе зобов'язання, при наявності
коштів надавати працюючим матеріальну
допомогу на вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати.
Однак, у 2011 році вказаної допомоги
позивач не отримав. Стверджує, що з
колективним договором його
ознайомлено не було, а тому про
порушення свого права на отримання
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати
дізнався лише в 2014 році. Зазначив, що
норми п.5.3 колективного договору не
передбачають необхідності подання
працівниками жодної заяви про виплату
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань. Вказує, що
вищезазначена допомоги була
передбачена до виплати у 2011 році всім
працівникам, які мали трудові
відносини із відповідачем по справі
станом на 01.01.2011 року, а тому повинна
була бути виплачена позивачу при
звільненні. За таких обставин, вважає
висновок суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позову
безпідставним.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач з 24.09.1991 р. по
10.10.2011 р. перебував на службі у
виконкомі Автозаводської районної
ради м. Кременчука. (а.с. 8-9).

Позивач з 10.10.2011 року звільнений з
посади у зв'язку з досягненням
граничного віку перебування на службі
в органах місцевого самоврядування
згідно зі ст. 18 ЗУ "Про службу в органах
місцевого самоврядування", що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією трудової книжки ОСОБА_1
серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Згідно з розпорядженням голови
Автозаводської районної ради м.
Кременчука № 120-0 від 24.10.2011 року "Про
виплату матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
працівникам виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука" спеціалістам надано
матеріальну допомогу на вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
мінімальної заробітної плати станом на
01.10.2011 року (а.с.82).

У списку працівників виконкому
Автозаводської районної ради для
виплати матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
за жовтень 2011 року ОСОБА_1 відсутній.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх безпідставності, оскільки позивач
був звільнений із займаної посади у
жовтні 2011 року до видання
розпорядження голови Автозаводської
районної ради м. Кременчука № 120 від
24.10.2011 року "Про виплату матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань
працівникам виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука", а також з того, що ОСОБА_1
письмово не звертався до відповідача
із заявою про виплату йому даної
матеріальної допомоги за 2011 рік.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу врегульовано Законом України
"Про державну службу".

Загальні засади діяльності посадових
осіб місцевого самоврядування, їх
правовий статус, порядок та правові
гарантії перебування на службі в
органах місцевого самоврядування
визначено Законом України "Про службу в
органах місцевого самоврядування".

Статею 33 Закону України "Про державну
службу" встановлено, що оплата праці
державних службовців повинна
забезпечувати достатні матеріальні
умови для незалежного виконання
службових обов'язків, сприяти
укомплектуванню апарату державних
органів компетентними і досвідченими
кадрами, стимулювати їх сумлінну та
ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців
установлюються залежно від складності
та рівня відповідальності виконуваних
службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно
до рангу, присвоєного державному
службовцю.

Державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці
державних службовців є Державний
бюджет України та інші джерела,
визначені для цієї мети положеннями
про органи державної виконавчої влади,
затвердженими указами Президента
України та постановами Кабінету
Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не
може бути підставою для зменшення
посадових окладів, надбавок до них та
фінансування інших, передбачених цим
Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Частинами 3 та 4 статті 21 Закону України
"Про службу в органах місцевого
самоврядування" передбачено, що умови
оплати праці посадових осіб місцевого
самоврядування визначаються Кабінетом
Міністрів України. Джерелом формування
фонду оплати праці посадових осіб
місцевого самоврядування є місцевий
бюджет.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" від 09.03.2006 р. №
268, передбачено право керівників
органів, зазначених у пункті 1 цієї
постанови, у межах затвердженого фонду
оплати праці, право надавати
працівникам матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань
та допомогу для оздоровлення при
наданні щорічної відпустки у розмірі,
що не перевищує середньомісячної
заробітної плати працівника (місячного
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького складу).

Як вбачається зі змісту роз'яснень
Міністерства праці та соціальної
політики України від 16.10.2009 р. № 620/13/84-09,
рішення про надання такої матеріальної
допомоги приймається керівником
відповідного органу, виходячи з
обставин, викладених у заяві
працівника.

Наявною в матеріалах справи довідкою
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області № 01-29/1875 від 30.09.2014
року підтверджено, що ОСОБА_1 із заявою
про виплату матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
за 2011 рік до відповідача не звертався
(а.с.69).

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 5 Закону
України "Про колективні договори і
угоди", умови колективних договорів і
угод, укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали.

Пунктом 5.3 Колективного договору на
2010-2013 роки, прийнятого на загальних
зборах профспілкового комітету
Автозаводського райвиконкому 20.04.2010
року, зареєстрованого у Департаменті
праці та соціального захисту населення
виконкому Кременчуцької міської ради
06.05.2010 року передбачено, що при
наявності коштів адміністрація
зобов'язується надавати матеріальну
допомогу працюючим у розмірі
середньомісячної заробітної плати на
вирішення соціально-побутових проблем.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відхиляє доводи позивача про
необізнаність щодо наявності у нього
права на отримання допомоги на
вирішення соціально-побутових питань,
оскільки виплата вказаної допомоги
передбачена оприлюдненим у загальному
порядку нормативно-правовим актом, а
вищезазначений колективний договір
обговорювався на загальних зборах
колективу, і був доведений до відома
працівників, у т.ч. ОСОБА_1

Судова колегія зазначає, що видача
розпорядження про виплату
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань є правом
керівника відповідного органу, в
даному випадку, голови Автозаводської
районної ради, реалізація якого
можлива лише у випадку наявності
відповідних коштів.

Матеріалами справи підтверджено, що
виплата працівникам виконкому
Автозаводської районної ради
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань згідно з
розпорядженням голови Автозаводської
районної ради м. Кременчука відбулася
24.10.2011 року, тобто, після звільнення
ОСОБА_1 з посади завідуючого відділу з
благоустрою та екології виконкому
Автозаводської районної ради.

При цьому, колегія суддів зауважує, що
згідно з пунктом 2 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" від 09.03.2006 р. № 268
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань надається в
межах затвердженого фонду оплати
праці, тобто, з розрахунку щодо
затвердженої штатним розписом
кількості посад певного органу, в
даному випадку виконкому
Автозаводської районної ради, а не з
розрахунку кількості працівників, які
протягом року працюють на цих посадах.

Враховуючи, що на час видачі
розпорядження голови Автозаводської
районної ради № 120-о від 24.10.2011 року
позивач був звільнений з посади, та
беручи до уваги, що постановою Кабінету
Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 не
передбачено обов'язку керівника
установи щодо виплати матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань при
звільненні працівника з посади,
колегія суддів відхиляє посилання
позивача на те, що відповідачем
протиправно не виплачено йому вказаної
допомоги, виплата якої носить
обов'язковий характер.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач у спірних відносинах діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законом, з
дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а
відтак, підстави для задоволення
позову відсутні.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів встановила, що при прийнятті
судового рішення у справі суд першої
інстанції дійшов вичерпних юридичних
висновків щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 30.09.2014р. по справі № 524/3019/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Мельнікова Л.В. Донець Л.О.