Справа № 817/3500/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3500/14

25 листопада 2014 року 10год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дорошенко Н.О. за
участю секретаря судового засідання
Лютко М.В. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Державна податкова інспекція у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
до Приватного підприємства
"Інформаційно-консалтингова група"
про стягнення коштів за
податковим боргом та накладення арешту
на кошти, -

ВСТАНОВИВ :

Державна податкова інспекція у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
звернулась до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Приватного підприємства
"Інформаційно-консалтингова група" про
стягнення коштів, з рахунків у банках,
обслуговуючих такого платника, на суму
податкового боргу в розмірі 7595,72 грн.;
накладення арешту на кошти та інші
цінності платника податків, що
знаходяться у банку.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, в позовній заяві
просив справу розглянути без його
участі.

Відповідач заперечень на
адміністративний позов не подав, в
судове засідання не прибув, причини
неприбуття суду не повідомив. Про дату,
час та місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином,
відповідно до ч.11 ст.35 КАС України
(а.с.30). Судом не визнавалася
обов'язковою участь відповідача в
судовому засіданні. Відповідно до ч.4
ст.128 КАС України, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
представника відповідача.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, встановивши
фактичні обставини справи, перевіривши
їх доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінивши їх в сукупності,
відповідно до вимог закону, суд дійшов
висновку, що позов підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Суд встановив, що відповідач Приватне
підприємство
"Інформаційно-консалтингова група"
зареєстрований як юридична особа
Виконавчим комітетом Рівненської
міської ради 07.10.2008, зареєстрований
платником податку на додану вартість
відповідно до свідоцтва №100220559 від
08.04.2009 (а.с.5,7,10).

За даними податкового обліку за
Приватного підприємства
"Інформаційно-консалтингова група"
рахується податковий борг по податку
на додану вартість в сумі 7595,72 грн.
(а.с.12, 20-26), з них:

за основним платежем в сумі 2909,16 грн.,
який виник на підставі декларації
№ від 22.09.2014 (а.с.13-14);

за штрафними санкціями в сумі 4686,56 грн.,
який виник на підставі податкових
повідомлень-рішень від 26.08.214 № та
№ прийнятих на підставі акта №160
від 08.08.2014 (а.с.17-19).

Податкові повідомлення-рішення, на
підставі яких виникла заборгованість,
у встановленому порядку оскаржені не
були. Отже, відповідно до приписів
статті 56 Податкового кодексу України
грошове зобов'язання, визначене
вказаними податковими
повідомленнями-рішеннями, є
узгодженим.

Відповідно до п.57.3 ст.57 Податкового
кодексу України у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового
кодексу України крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Всупереч наведеному, платником
податків узгоджена сума грошового
зобов'язання у встановлений строк
сплачена не була.

Відповідно до пунктів 95.1 та 95.2 статті 95
Податкового кодексу України
контролюючий орган здійснює за
платника податків і на користь держави
заходи щодо погашення податкового
боргу такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Податковим органом надіслано для
боржника вимогу №881-19 від 06.09.2013 (а.с.8),
яка на момент розгляду справи останнім
не задоволена та у встановленому
порядку не оскаржувалась.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

У відповідності до ст.38 Податкового
кодексу України виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк.

Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

З матеріалів справи встановлено, що у
Приватного підприємства
"Інформаційно-консалтингова група"
наявні відкриті банківські рахунки
(а.с.6-7).

Оцінивши усі наявні докази, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
стягнення з відповідача податкового
боргу в сумі 7595,72 грн. з податку на
додану вартість обґрунтована,
відповідає обставинам справи та
наявним матеріалам, у зв'язку з чим в
цій частині позов підлягає до
задоволення.

Що стосується позовної вимоги про
накладення арешту на кошти та інші
цінності платника податків, що
знаходяться у банках, то суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно з пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового
кодексу України, контролюючі органи
мають право звертатися до суду щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності, що знаходяться в банку,
платника податків, який має податковий
борг, у разі якщо у такого платника
податків відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Таким чином, право на пред'явлення
вимоги щодо накладення арешту на кошти
та інші цінності, виникає в разі
встановлення податковим органом
відсутності у платника податків, який
має борг, майна та/або якщо його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або якщо таке
майно не може бути джерелом погашення
податкового боргу.

При цьому, арешту коштів та інших
цінностей такого платника податків, що
знаходяться в банку, передує ряд
заходів, визначених главою 9
Податкового кодексу України, які слід
вжити податковому органу з метою
забезпечення виконання платником
податків свої зобов'язань, в тому числі
встановлення майна та інших цінностей
такого платника податків, що можуть
стати джерелами погашення податкових
зобов'язань платника податків,
передача такого майна у податкову
заставу та накладення
адміністративного арешту на майно.

Відповідно до пп.89.1.2 п.89.1 ст.89
Податкового кодексу України, право
податкової застави виникає у разі
несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної контролюючим
органом, - з дня виникнення податкового
боргу. Пунктом 89.2 цієї статті
визначено, що право податкової застави
поширюється на будь-яке майно платника
податків, яке перебуває в його
власності (господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде прав
власності у майбутньому.

Пунктом 89.3 ст. 89 Податкового кодексу
України встановлено, що майно, на яке
поширюється право податкової застави,
оформлюється актом опису. До акта опису
включається ліквідне майно, яке
можливо використати як джерело
погашення податкового боргу. Опис
майна у податкову заставу здійснюється
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, яке
пред'являється платнику податків, що
має податковий борг. Акт опису майна, на
яке поширюється право податкової
застави, складається податковим
керуючим у порядку та за формою, що
затверджені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику.

Згідно з п.91.3 ст.91 Податкового кодексу
України, податковий керуючий описує
майно платника податків, що має
податковий борг, в податкову заставу,
здійснює перевірку стану збереження
майна, яке перебуває у податковій
заставі, проводить опис майна, на яке
поширюється право податкової застави,
для його продажу у випадках,
передбачених цим Кодексом, одержує від
боржника інформацію про операції із
заставленим майном, а в разі його
відчуження без згоди контролюючого
органу (за умови, коли наявність такої
згоди має бути обов'язковою згідно з
вимогами цього Кодексу) вимагає
пояснення від платника податків або
його службових (посадових) осіб.

Відповідно до абз.2, 3 пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94
цього Кодексу арешт коштів на рахунку
платника податків здійснюється
виключно на підставі рішення суду
шляхом звернення органу державної
податкової служби до суду; звільнення
коштів з-під арешту банк або інша
фінансова установа здійснює за
рішенням суду.

На обґрунтування позову про накладення
арешту на кошти та інші цінності
відповідача, що знаходяться у банках,
позивач покликається на рішення про
опис майна у податкову заставу №44 від
06.02.2012 (а.с.15), та акт опису майна №58 від
23.05.2012, відповідно до якого на день
складання вказаного акту у Приватного
підприємства
"Інформаційно-консалтингова група"
відсутнє ліквідне майно, що може бути
описане у податкову заставу (а.с.16).

Будь-які об'єктивні докази відсутності
чи/або недостатності у відповідача
майна, яке може бути джерелом погашення
податкового боргу, на час звернення до
суду з даним адміністративним позовом
органом державної податкової служби
суду не надані.

За встановлених обставин справи суд
дійшов висновку, що податковий орган з
травня 2012 року не вживав необхідних
заходів для встановлення майна
боржника, яке може бути джерелом
погашення податкового боргу.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд вважає, що
позовна вимога в частині накладення
арешту на кошти та інші цінності
платника, що знаходяться у банку, не
підтверджена належними й допустимими
доказами, а тому до задоволення не
підлягає.

Судові витрати по справі згідно з ч.4
ст.94 КАС України з відповідача не
стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути кошти з Приватного
підприємства
"Інформаційно-консалтингова група" (), яке має податковий борг, з
рахунків у банках, обслуговуючих
такого платника, на суму податкового
боргу 7595,72 грн. (сім тисяч п'ятсот
дев'яносто п'ять гривень 72 коп.).

В решті позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дорошенко Н.О.