Справа № 823/3194/14
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2014 року
справа № 823/3194/14

14 год. 35 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Демченко Н.Ю.,

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
публічного акціонерного товариства
«Жашківське автотранспортне
підприємство 17141» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

24.10.2014 Черкаське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(далі-позивач) звернулось у Черкаський
окружний адміністративний суд з
адміністративним позовом, в якому
просило стягнути з публічного
акціонерного товариства «Жашківське
автотранспортне підприємство 17141»
(далі-відповідач)
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця інвалідами у
2013 році в сумі 6704,55грн. та пеню в розмірі
514,56грн. на користь позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач в 2013 році відповідно до його
звіту не виконав вимоги чинного
законодавства щодо виконання
нормативу на працевлаштування
інвалідів, не здійснив передбачених
законодавством заходів щодо такого
працевлаштування, у зв'язку з чим має
сплатити адміністративно -
господарські санкції з урахуванням
пені.

Представник позивача надав суду заяву
про розгляд справи без його участі.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив,
натомість надав письмове заперечення
проти позову, в якому зазначив, що він
виконав всі передбачені
законодавством заходи, спрямовані на
працевлаштування інваліда на своєму
підприємстві. Тому просив у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно з ч.1 ст.41 КАС України не
здійснювалось фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, у зв'язку з неявкою у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі.

Дослідивши письмові докази, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню, у зв'язку з таким.

Відповідно до абз.2 ст.19 Конституції
України державні органи, органи
місцевого самоврядування та їх
службові і посадові особи зобов'язані
діяти виключно в межах та спосіб,
визначені законом.

Згідно з підп.1 п.5 Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів (далі -
Фонд), затвердженого наказом
Міністерства соціальної політики
України 14.04.2011 №129, Фонд відповідно до
покладених на нього завдань координує
та контролює роботу територіальних
відділень Фонду соціального захисту
інвалідів, у тому числі щодо збору сум
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання підприємствами,
установами, організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю, нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів; обліку
зазначених сум
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Обов'язок підприємства, установи,
організації, фізичної особи, які
використовують найману працю, виділяти
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, встановлений ч.3 ст.18 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від
21.03.1991 №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ).

Ч.1 ст.19 Закону №875-ХІІ встановлений
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі
чотирьох відсотків середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, а якщо працює
від 8 до 25 чоловік - у кількості одного
робочого місця. Відповідно до ч.3
зазначеної статті підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Згідно з ч.11 ст.19 вказаного Закону
норматив робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів,
порядок його встановлення
визначаються виключно цим Законом.
Якщо іншими законами встановлюються
нормативи робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, або
порядок їх встановлення, відмінні від
зазначених у цьому Законі,
застосовуються положення цього Закону.

Отже, на законодавчому рівні
імперативно визначено єдиний норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та порядок його обчислення.

Вимоги до особливостей організації
робочого місця для інвалідів
передбачено ч.3 ст.18 Закону №875-ХІІ,
відповідно до якої суб'єкти
господарювання, які працевлаштовують
інваліда, зобов'язані створювати для
них робочі місця, у тому числі
спеціальні робочі місця з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації і
забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Суд встановив, що публічне акціонерне
товариств «Жашківське автотранспортне
підприємство 17141» зареєстроване як
юридична особа ().

Згідно з даними поданого відповідачем
звіту до Черкаського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів форми №10-ПІ
середньооблікова кількість штатних
працівників відповідача у 2013 році
становила 11 осіб. Отже кількість
робочих місць, які повинні бути
створені для працевлаштування
інвалідів на підприємстві, - 1 штатна
одиниця. Водночас, працюючих інвалідів
згідно з даними цього звіту у 2013 році на
підприємстві не було.

За приписами ч.4 ст.20 Закону України від
1 березня 1991 року №803-ХІІ «Про
зайнятість населення» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) підприємства, установи
і організації незалежно від форми
власності реєструються у місцевих
центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів, та про
працівників, які працюють неповний
робочий день (тиждень), якщо це не
передбачено трудовим договором, або не
працюють у зв'язку з простоєм
виробництва з не залежних від них
причин, і в десятиденний строк - про
всіх прийнятих працівників у порядку,
встановленому законодавством.
Несвоєчасна реєстрація або відмова від
неї, порушення порядку подання
адміністративних даних тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Форму звітності № 3-ПН «Звіт про
наявність вакансій» та інструкції щодо
їх заповнення затверджені наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19 грудня 2005 року
№420 (який був чинним на час спірних
правовідносин), зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 21 грудня
2005 року за №1534/11814.

У абз.1-3 загальних положень цієї
Інструкції зазначено, що відповідно до
Закону України «Про зайнятість
населення» підприємства, установи й
організації, їх структурні підрозділи
та філії незалежно від форми власності
та господарювання повинні за наявності
вакансій у повному обсязі подавати
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакансій) центрам
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платника страхових внесків.

Форма використовується для
інформування населення про наявність
вакансій, сприяння працевлаштуванню
громадян, зареєстрованих у центрах
зайнятості як такі, що шукають роботу,
для підбору персоналу на замовлення
роботодавців, для оцінки поточної
потреби в кадрах та організації
професійної підготовки населення
відповідно до потреб ринку праці.

У разі необхідності підбору
працівників за сприяння центрів
зайнятості фізичні особи, у тому числі
підприємці, також можуть інформувати
центри зайнятості про наявність
вакансій за цією формою.

На підставі комплексного аналізу
вищезазначених правових норм та
положень підзаконних нормативно -
правових актів у їх сукупності, суд
дійшов висновку про наявність у
відповідача обов'язку надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
щомісячно звітувати про наявність
вільних робочих місць (вакансій)
призначених для працевлаштування
інвалідів шляхом подання до центру
зайнятості звітів форми 3-ПН.

З наданих Жашківським районним центром
зайнятості документів суд встановив,
що відповідач протягом 2013 року подав
цьому органу 6 звітів форми №3-ПН "Звіт
про наявність вакансій", а саме: від
25.01.2013, від 30.01.2013, від 13.06.2013, від 30.08.2013,
від 15.11.2013 та від 17.12.2013. Водночас,
зазначені звіти не містять інформації,
необхідної для організації
працевлаштування інвалідів (колонки "15"
звітів від 30.08.2013, від 15.11.2013 та від 17.12.2013
і розділи 4 звітів від 25.01.2013, від 30.01.2013
та від 13.06.2013 - не заповнені).

Отже, відповідач належним чином не
повідомляв центр зайнятості про
наявність у нього вакансій для
працевлаштування інваліда.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов
висновку, що відповідач не вчинив всіх
можливих від нього дій для
забезпечення виконання нормативу
працевлаштування інвалідів.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права вже була
висловлена колегією суддів судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України у постанові
від 11.06.2013 у справі № 21-63а13.

Стосовно доводів відповідача про те, що
ним виконано норматив
працевлаштування інвалідів у 2013 році
та працевлаштована одна особа, якій
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність, а саме:
ОСОБА_1, - суд взяв до уваги таке.

Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції
зі статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 28
вересня 2005 року №286 (далі - Інструкція
№286), середньооблікова кількість
штатних працівників розраховується на
підставі щоденних даних про облікову
кількість штатних працівників, які
повинні уточнюватись відповідно до
наказів про прийом, переведення
працівника на іншу роботу та
припинення трудового договору.

Облікова кількість штатних
працівників за кожен день має
відповідати даним табельного обліку
використання робочого часу
працівників, на підставі якого
визначається кількість працівників,
які з'явились або не з'явились на
роботу.

Водночас, згідно з абз.1 п.3.2.1 розділу 3
цієї Інструкції середньооблікова
кількість штатних працівників за
місяць обчислюється шляхом
підсумовування кількості штатних
працівників облікового складу за
кожний календарний день звітного
місяця, тобто з 1 по 30 або 31 число (для
лютого - по 28 або 29), включаючи вихідні,
святкові та неробочі дні, і ділення
одержаної суми на число календарних
днів звітного місяця.

Положеннями пункту 3.4 щодо Інструкції
заповнення форми звітності № 10-ПІ
(річна) «Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів»
визначено, що дані щодо
середньооблікової кількості штатних
працівників облікового складу (рядок
01), середньооблікової кількості
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність (рядок 02), та кількості
інвалідів, які повинні працювати на
робочих місцях (рядок 03),
відображаються в цілих одиницях. Якщо
при обчисленні виникає дробове число,
його необхідно округлити до цілого
(якщо після коми число 5 і більше, то
воно округлюється в бік збільшення).

Суд звернув увагу, що відповідно до
наказу від 18.11.2013 №11-к (а.с.47) відповідач
працевлаштував інваліда ОСОБА_1 на
посаду сторожа. При цьому, взявши до
уваги середньооблікову кількість
штатних працівників відповідача у 2013
році та кількість відпрацьованого часу
інвалідом (1 місяць 12 днів), керуючись
вищевказаними нормами законодавства
щодо порядку обчислення
середньооблікової кількості
інвалідів, суд дійшов висновку, що
відповідач вважається таким, що не
виконав вимоги ч.1 ст.19 Закону №875-ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст.238 Господарського
кодексу України від 16.01.2003 №436-ІV (далі -
ГК України)
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків, можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів
господарювання.

Ч.ч.1-2 ст.218 ГК України передбачають, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Доказів наявності таких обставин
відповідач не надав.

Ч.ч.1-2 ст.20 Закону №875-ХІІ передбачено,
що для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції
згідно з ч.3 ст.20 Закону №875-ХІІ
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону.

Як вбачається зі звіту форми №10-ПІ,
наданого відповідачем до Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника за 2013 рік
становила 13409,09грн. Тому, сума
адміністративно-господарських санкцій
становить 6704,55грн. Останнім днем сплати
адміністративно-господарських санкцій
є 15 квітня 2014 року, у зв'язку з чим
відповідачу нарахована пеня за
прострочення термінів сплати у розмірі
514,56грн. (12,50%(облікова ставка
НБУ)*120/100/365*192(кількість днів
прострочення)*6704,55грн.).

Суд встановив, що добровільно
відповідач ці суми коштів не сплатив, а
отже позов є обґрунтованим та підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158- 165, 254- 256 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Жашківське
автотранспортне підприємство 17141» (19200,
Черкаська обл., Жашківський район,
м.Жашків, вул.Перемоги, буд.11; ) на користь Черкаського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (18000, м.Черкаси, проспект
Хіміків, буд.50; )
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця інвалідами у
2013 році в сумі 6704грн. 55коп. (шість тисяч
сімсот чотири гривні 55коп.) та пеню в
розмірі 514грн. 56коп. (п'ятсот
чотирнадцять гривень 56коп.).

2. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з моменту
проголошення постанови. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

3.Копію постанови направити сторонам.

Суддя
А.М. Бабич