Справа № 2а/0370/3630/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/33470/13,
К/800/34522/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Костенка М.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби та
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Волинській області

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року

у справі № 2а/0370/3630/11

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби,

Головного управління Державної
казначейської служби України у
Волинській області про визнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень, відшкодування
податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 25 січня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року, позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) до
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
(далі - Ковельська ОДПІ Волинської
області ДПС; відповідач-1) та Головного
управління Державної казначейської
служби України у Волинській області
(далі - ГУДКС України у Волинській
області; відповідач-2) задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення №
від 15 грудня 2011 року та №
від 15 грудня 2011 року. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ФОП ОСОБА_3 бюджетне відшкодування
податку на додану вартість за липень 2011
року в розмірі 188 636,00 грн. та витрати із
сплати судового збору в розмірі 1 942,82
грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідачі оскаржили їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданих касаційних скаргах,
Ковельська ОДПІ Волинської області ДПС
та ГУДКС України у Волинській області,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року, ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року та прийняти нове рішення, яким у
позові відмовити.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційні скарги слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що
відповідачем-1 проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ФОП
ОСОБА_3 з питань правильності
визначення суми від'ємного значення та
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за липень 2011 року, за
результатами якої складено акт №
861/17- від 12 грудня 2011 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки контролюючим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 15
грудня 2011 року, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість за червень
2011 року на 186 636,00 грн., та податкове
повідомлення-рішення №
від 15 грудня 2011 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів)
податку на додану вартість за липень 2011
року в розмірі 186 636,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення
підприємцем пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) у зв'язку з неправомірним
включенням до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість, сплаченої в ціні
імпортованого напівпричепу марки «DOLL»,
з огляду на його реєстрацію не на
суб'єкта підприємницької діяльності, а
на фізичну особу ОСОБА_3

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
ПК України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом статей 52, 128
Господарського кодексу України
відокремлення майна, яке
використовується фізичною
особою-підприємцем для здійснення
підприємницької діяльності, від усього
належного такій фізичній особі майна
не передбачено.

В свою чергу, Порядком державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388,
встановлено можливість реєстрації
транспортних засобів лише за
юридичними чи фізичними особами та не
передбачено їх реєстрації за фізичними
особами-підприємцями.

Таким чином, реєстрація
транспортного засобу на фізичну особу
не є тією обставиною, яка може свідчити
про його придбання без мети подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника, за умови
дотримання останнім вимог пунктів 198.3,
198.6 статті 198 ПК України.

З огляду на викладене, а також
враховуючи встановлені судовими
інстанціями обставини щодо
використання придбаного позивачем
транспортного засобу в
оподатковуваних операціях у межах
власної господарської діяльності та
підтвердження факту його ввезення на
митну територію України належним чином
оформленою вантажною митною
декларацією, колегія суддів вважає, що
суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли цілком обґрунтованого висновку
про відсутність у відповідача-1 в
даному випадку правових підстав для
прийняття оскаржуваних актів
індивідуальної дії.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України не знаходить підстав, які могли
б призвести до зміни чи скасування
постанови Волинського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року та ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2013 року.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Ковельської
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби та
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Волинській області відхилити, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Костенко М.І.