Справа № 2а/1519/6721/11
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

21 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
2а/1519/6721/11

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Дрішлюк Андрій Ігорович Одеський
апеляційний адміністративний суд в
складі колегії суддів:

Головуючого: судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В.,
Романішина В.Л.

розглянув у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Департаменту праці та соціальної
політики Одеської міської ради на
постанову Малиновського районного
суду міста Одеси від 18 січня 2012 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту праці та соціальної
політики Одеської міської ради в
Малиновському районі м. Одеси про
стягнення разової щорічної допомоги на
оздоровлення та визнання дій
відповідача протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до Департаменту праці та
соціальної політики Одеської міської
ради в Малиновському районі м. Одеси
про визнання протиправними дій та
зобов'язання провести перерахунок та
виплатити щорічну допомогу на
оздоровлення за 2011 рік у розмірі,
встановленому ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

За наслідками розгляду позовних вимог
Малиновським районним судом міста
Одеси 18 січня 2012 року прийнято у
скороченому провадженні постанову про
задоволення позову, зобов'язано
департаменту праці та соціальної
політики Одеської міської ради в
Малиновському районі м. Одеси
здійснити нарахування ОСОБА_2 щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі 5
мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2011 рік
та стягнути вказану суму з
Департаменту праці та соціальної
політики Одеської міської ради в
Малиновському районі м. Одеси на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивач
правомірно просить провести згідне
вимог зазначених положень Закону
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат за 2011
рік.

Не погоджуючись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржену
постанову та винести нову, якою позов
залишити без задоволення.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Позивач письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС. Отримує пенсію за віком відповідно
до ЗУ «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», як
ліквідатор аварії ЧС І категорії.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на охорону їхнього життя і здоров'я,
соціального захисту потерпілого
населення, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них закріплені в Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивачу
повинна виплачуватись щорічно
одноразова грошова допомога на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат і ця
допомога виплачується за місцем
проживання органами соціального
захисту населення. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати вказаної грошової
допомоги.

Відповідно до п.30 ст.71 Закону України
Про Державний бюджет України на 2007 рік»
дію ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати допомоги
на 2007 рік було зупинено.

Проте Рішенням Конституційного суду
України від 09.07.2007 року №6-рп/2007
зупинення дії ст.48 вищевказаного
Закону на 2007 рік в частині виплати
компенсацій і допомоги передбачене
ст.71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» було визнано
таким, що не відповідає Конституції
України.

Відповідно до п.п. 11 п.28 розділу II ЗУ
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» дію ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати допомоги
на 2008 рік було також зупинено.

Рішенням Конституційного суду України
від 22 травня 2008 року №10рп/08 визнані
такими, не відповідають Конституції
України, вищевказані положення Закону
України «Про Державний бюджет раїни на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
припинення ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» стосовно
виплати щорічної допомоги в розмірах,
передбачених цією статтею.

Відповідачем незважаючи на викладені
обставини в 2011 році проводилася
виплата щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірах, встановлених
Постановою КМУ від 26.07.1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та Постановою КМУ від
12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме: за 2011 рік виплату
оформлено в розмірі 120 грн.

За таких обставин, судом першої
інстанції вірно встановлено, що право
позивача на отримання допомоги на
оздоровлення згідно ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за 2011 рік порушено, оскільки відповідач
діяв неправомірно та з порушенням норм
чинного на момент виплати допомоги на
оздоровлення законодавства.

Відповідно до ст. 22 Конституції України
права і свободи громадянина закріплені
цією Конституцією, не є вичерпними. При
прийнятті нових законів, або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Крім цього відповідно до ст.71 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»дія
положень цього Закону не може
призупинятись іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Дію ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати
вищезазначеної щорічної допомоги на 2011
рік не було зупинено положеннями
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

Таким чином, не застосовуючи положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» при розрахунку суми
допомоги на оздоровлення, виплачених
позивачу, відповідач фактично звузив
гарантовані права та пільги для осіб,
які постраждали внаслідок
чорнобильської катастрофи І категорії,
що суперечить нормам Закону України
«Про статус і соціальний захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
Конституції України.

Відсутність бюджетного фінансування
не може бути причиною невиконання
покладених на суб'єкта владних
повноважень зобов'язань, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується, на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного апеляційний
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 183-2, 197, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту праці
та соціальної політики Одеської
міської ради залишити без задоволення,
постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 18 січня 2012 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її підписання та
оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:
О.О. Димерлій

Суддя:
О.В. Єщенко

Суддя:
В.Л.
Романішин