Справа № 2а-2170/10/2570
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/47756/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернігові

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 червня
2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2011
року

у справі № 2а-2170/10/2570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Славич»

до Державної податкової інспекції у м.
Чернігові

про визнання незаконною та скасування
податкової вимоги, зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2010 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2011
року, адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Славич» (далі - ТОВ «ТД «Славич»;
позивач) до Державної податкової
інспекції у м. Чернігові (далі - ДПІ у м.
Чернігові; відповідач) задоволено в
повному обсязі. Визнано першу
податкову вимогу № 1/1895 від 03 грудня 2009
року такою, що прийнята з порушенням
норм чинного податкового
законодавства, та скасовано її.
Зобов'язано ДПІ у м. Чернігові
врахувати при визначенні зобов'язань
ТОВ «ТД «Славич» з податку на додану
вартість подані 20 листопада 2009 року
уточнюючі розрахунки податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок у
податкових деклараціях за січень -
грудень 2008 року та липень 2009 року.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21
червня 2010 року, ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07 червня 2011 року та
прийняття нового рішення про повну
відмову в задоволенні позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивачем
20 листопада 2009 року подано до ДПІ у м.
Чернігові уточнюючі розрахунки
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок у податкових деклараціях за
січень - грудень 2008 року та липень 2009
року, якими зменшено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 107 503,73 грн.

В свою чергу, податковим органом листом
№ 19837/10/28-108 від 23 листопада 2009 року
повідомлено ТОВ «ТД «Славич» про
невизнання поданих ним уточнюючих
розрахунків податковою звітністю з
підстав незазначення в них номерів
рядків декларацій, до яких додаються
додатки, що містять інформацію про
уточнені показники поданих раніше
декларацій.

Невизнання названих уточнюючих
розрахунків стало також підставою для
направлення контролюючим органом на
адресу позивача першої податкової
вимоги № 1/1895 від 03 грудня 2009
року про необхідність сплати
податкового боргу з податку на додану
вартість у розмірі 107 503,73 грн.

Задовольняючи адміністративний позов
в повному обсязі, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 4.1.2 пункту 4.1
статті 4 Закону України від 21 грудня 2000
року № 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
прийняття податкової декларації є
обов'язком контролюючого органу.
Податкова декларація приймається без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників через канцелярію, чий
статус визначається відповідним
нормативно-правовим актом. Відмова
службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

Податкова звітність, отримана
контролюючим органом від платника
податків як податкова декларація, що
заповнена ним всупереч правилам,
зазначеним у затвердженому порядку її
заповнення, може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків. У цьому випадку,
якщо контролюючий орган звертається до
платника податків з письмовою
пропозицією надати нову податкову
декларацію з виправленими показниками
(із зазначенням підстав неприйняття
попередньої), то такий платник податків
має право: надати таку нову декларацію
разом зі сплатою відповідного штрафу;
оскаржити рішення податкового органу в
порядку апеляційного узгодження.

Отже, податкова звітність може бути не
визнана контролюючим органом як
податкова декларація виключно у
випадках, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків. Будь-яких інших
підстав для невизнання податкової
звітності, як-от - незазначення в
уточнюючих розрахунках номерів рядків
декларацій, до яких додаються додатки,
чинним на час виникнення спірних
правовідносин законодавством не
передбачено.

При цьому слід зазначити, що
відсутність в уточнюючих розрахунках
номерів рядків декларацій, до яких
додаються додатки, не впливає на
показники поданих платником
уточнюючих розрахунків, не призводить
до неможливості або ускладнення
перевірки податковим органом
зазначених у них даних, а відтак
відсутні підстави для невизнання таких
уточнюючих розрахунків документами
податкової звітності.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
відхилити, а постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.