Справа № 826/7499/14
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м. Київ
К/800/53171/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Костенка М.І.,

секретаря - Загороднього А.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за касаційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 01
липня 2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06 жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, третя особа - Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві про визнання
протиправними дій та бездіяльності,
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 01
липня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 жовтня 2014
року, позов задоволено у повному
обсязі. Визнано протиправними дії
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києвіа щодо
перенаправлення податкової декларації
ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2012
рік до Державної податкової інспекції
у Оболонському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві.
Зобов'язано Державну податкову
інспекцію у Дарницькому районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
вчинити дії щодо реєстрації ОСОБА_1 за
податковою адресою: АДРЕСА_1. Визнано
протиправною бездіяльність Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві щодо не надання позивачу
податкової знижки за наслідками 2012
року. Зобов'язано Державну податкову
інспекцію у Дарницькому районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
підготувати висновок про повернення
суми надміру сплаченого податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 7 589, 24
грн. на користь позивача та подати
такий висновок для виконання
відповідному органу Державної
казначейської служби України.

В касаційній скарзі Державна податкова
інспекція у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - ДПІ, відповідач),
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1
звернувся до ДПІ з заявою від 28
листопада 2013 року, в якій просив
повернути йому з бюджету 7859,24 грн. від
суми сплаченого податку з доходів
фізичних осіб у зв'язку із
застосуванням податкової знижки зі
сплати відсотків за іпотечним кредитом
та вчинити необхідні дії по визначенню
його податкової адреси: 02095, АДРЕСА_1.

До заяви додано податкову декларацію
про майновий стан і доходи за 2012 рік,
додаток №6 до рядка 11 податкової
декларації про майновий стан і доходи
"Перелік сум витрат, що включаються до
складу податкової знижки згідно із
статтею 166 розділу IV Податкового
кодексу України", довідку про
нараховану заробітну плату,
меморіальні ордери, копію договору
кредиту, копію іпотечного договору,
копію купівлі-продажу квартири, копію
паспорта.

Листом ДПІ від 27 грудня 2013 року
№658/26-51-17-03-20 позивача проінформовано
про перенаправлення його податкової
декларації до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві,
за місцем реєстрації та запропоновано
звернутись до наведенного органу для
отримання податкової знижки у зв'язку
зі сплатою відсотків за користування
іпотечним житловим кредитом.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45
Податкового кодексу України платник
податків - фізична особа зобов'язаний
визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків -
фізичної особи визнається місце її
проживання, за яким вона береться на
облік як платник податків у
контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може
мати одночасно не більше однієї
податкової адреси.

За правилами пунктів 49.1, 49.8 статті 49
Податкового кодексу України податкова
декларація подається за звітний період
в установлені цим Кодексом строки
контролюючому органу, в якому
перебуває на обліку платник податків.

Прийняття податкової декларації є
обов'язком контролюючого органу. Під
час прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

Згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції
щодо заповнення податкової декларації
про майновий стан і доходи,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України 07 листопада 2011 року
№1395, фізична особа - платник податку
подає декларацію за звітний податковий
період в установлені Кодексом строки
до органу державної податкової служби
за своєю податковою адресою (місцем
проживання фізичної особи, за яким вона
береться на облік як платник податку в
органі державної податкової служби).

Таким чином, фізична особа - платник
податку подає податкову декларацію за
звітний до контролюючого органу за
своєю податковою адресою; у свою чергу
податкова адреса платника податків - це
місце її проживання, за яким вона
береться на облік як платник податків у
контролюючому органі (місцем
проживання фізичної особи, за яким вона
береться на облік як платник податку в
органі державної податкової служби).

Отже, податковою адресою платника
податків-фізичної особи є місце
проживання, яке не обов'язкового
збігається із місцем реєстрації.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 травня 2012 року в адміністративній
справі №2а-4191/12/2670 та від 27 червня 2013
року в адміністративній справі
№826/7832/13-а, які набрали законної сили,
вже встановлено обставини щодо
податкової адреси позивача, а саме
АДРЕСА_2.

Частина перша статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначає, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, Податковий кодекс України не
передбачає можливості перенаправляти
податкову декларацію до іншого
контролюючого органу за місцем
реєстрації фізичної особи, а тому
висновки судів щодо визнання
протиправними дій ДПІ в цій частині
позовних вимог є законними.

Згідно з пунктом 63.3 статті 63
Податкового кодексу України
передбачено, що з метою проведення
податкового контролю платники
податків підлягають реєстрації або
взяттю на облік у контролюючих органах
за місцезнаходженням юридичних осіб,
відокремлених підрозділів юридичних
осіб, місцем проживання особи (основне
місце обліку), а також за місцем
розташування (реєстрації) їх
підрозділів, рухомого та нерухомого
майна, об'єктів оподаткування або
об'єктів, які пов'язані з
оподаткуванням або через які
провадиться діяльність (неосновне
місце обліку).

Відповідно до пункту 63.5 статті 63
Податкового кодексу України всі
фізичні особи - платники податків та
зборів реєструються у контролюючих
органах шляхом включення відомостей
про них до Державного реєстру фізичних
осіб - платників податків у порядку,
визначеному цим Кодексом.

Однак, не дивлячись на самостійне
визначення позивачем податкової
адреси відповідно до пункту 45.1 статті 45
Податкового кодексу України та
всупереч рішенням суду, які набрали
законної сили, ДПІ не визнає, що
податковою адресою ОСОБА_1 є АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим зобов'язання
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
вчинити дії щодо реєстрації позивача
за податковою адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до пунктів 166.1, 166.2 статті 162
Податкового кодексу України платник
податку має право на податкову знижку
за наслідками звітного податкового
року.

Підстави для нарахування податкової
знижки із зазначенням конкретних сум
відображаються платником податку у
річній податковій декларації, яка
подається по 31 грудня включно
наступного за звітним податкового
року.

До податкової знижки включаються
фактично здійснені протягом звітного
податкового року платником податку
витрати, підтверджені відповідними
платіжними та розрахунковими
документами, зокрема квитанціями,
фіскальними або товарними чеками,
прибутковими касовими ордерами,
копіями договорів, що ідентифікують
продавця товарів (робіт, послуг) і їх
покупця (отримувача). У зазначених
документах обов'язково повинно бути
відображено вартість таких товарів
(робіт, послуг) і строк їх продажу
(виконання, надання). Оригінали
зазначених у підпункті 166.2.1 цього
пункту документів не надсилаються
контролюючому органу, але підлягають
зберіганню платником податку протягом
строку давності, встановленого цим
Кодексом.

Підпункт 166.3.1 пункту 166.3 статті 166
Податкового кодексу України
передбачає, що платник податку має
право включити до податкової знижки у
зменшення оподатковуваного доходу
платника податку за наслідками
звітного податкового року, визначеного
з урахуванням положень пункту 164.6
статті 164 цього Кодексу, частину суми
процентів, сплачених таким платником
податку за користування іпотечним
житловим кредитом, що визначається
відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Згідно приписів статі 175 Податкового
кодексу України платник податку -
резидент має право включити до
податкової знижки частину суми
процентів за користування іпотечним
житловим кредитом, наданим
позичальнику в національній або
іноземній валютах, фактично сплачених
протягом звітного податкового року.

При сплаті процентів за іпотечним
житловим кредитом в іноземній валюті
сума платежів за такими процентами,
здійснених в іноземній валюті,
перераховується у гривні за офіційним
валютним (обмінним) курсом
Національного банку України, що діє на
день сплати таких процентів.

Таке право виникає в разі якщо за
рахунок іпотечного житлового кредиту
будується чи купується житловий
будинок (квартира, кімната), визначений
платником податку як основне місце
його проживання, зокрема згідно з
позначкою в паспорті про реєстрацію за
місцезнаходженням такого житла.

У разі якщо будинок (квартира, кімната)
купується за рахунок іпотечного
житлового кредиту, частина суми
процентів, що включається до
податкової знижки платника податку -
позичальника іпотечного житлового
кредиту, дорівнює добутку суми
процентів, фактично сплачених
платником податку протягом звітного
податкового року в рахунок його
погашення, і коефіцієнта, що враховує
мінімальну площу житла для визначення
податкової знижки, розрахованого
відповідно до пункту 175.3 цієї статті.

Коефіцієнт, що враховує мінімальну
площу житла для визначення податкової
знижки на суму процентів за іпотечним
житловим кредитом, обчислюється за
такою формулою:

К = МП / ФП (К - коефіцієнт, МП - мінімальна
загальна площа житла, що дорівнює 100
квадратним метрам, ФП - фактична
загальна площа житла, що будується
(придбавається) платником податку за
рахунок іпотечного кредиту).

У разі якщо цей коефіцієнт більший ніж
одиниця, до податкової знижки
включається сума фактично сплачених
процентів за іпотечним кредитом без
застосування такого коефіцієнта.

Право на включення до податкової
знижки суми, розрахованої згідно з цією
статтею, надається платнику податку за
одним іпотечним кредитом протягом 10
послідовних календарних років
починаючи з року, в якому: об'єкт
житлової іпотеки придбавається;
збудований об'єкт житлової іпотеки
переходить у власність платника
податку та починає використовуватися
як основне місце проживання.

З аналізу наведених правових норм суди
прийшли до правильного висновку, що в
даному випадку необхідними та
достатніми умовами для надання
позивачу податкової знижки на частину
суми процентів за користування
іпотечним житловим кредитом є:
фактична сплата ним протягом звітного
року частини суми процентів за
іпотечним житловим кредитом;
підтвердження відповідними платіжними
та розрахунковими документами;
придбання за рахунок такого іпотечного
житлового кредиту житла, визначеного
як основне місце проживання.

Встановлено, що згідно з договором
кредиту від 26 травня 2006 року №44.05-537/1,
іпотечним договором від 26 травня 2006
року №44.02-702/1 та договором
купівлі-продажу квартири від 26 травня
2014 року, ОСОБА_1 на умовах іпотечного
житлового кредиту придбав квартиру
АДРЕСА_3 загальною площею 58 кв. м., та яка
визначена ним як основне місце
проживання.

Таким чином, позивач має право на
податкову знижку за наслідками 2012 року
з частини суми процентів, сплачених ним
за користування іпотечним житловим
кредитом.

Відповідно до меморіальних ордерів,
копії яких містяться в матеріалах
справи, протягом 2012 року позивач
сплатив суми процентів за користування
іпотечним житловим кредитом всього у
розмірі 44 597,16 грн. З огляду на площу
придбаної квартири вбачається, що
коефіцієнт, що враховує мінімальну
площу житла для визначення податкової
знижки, більший ніж одиниця (100/58=1,724), до
податкової знижки позивач включив суму
фактично сплачених процентів за
іпотечним кредитом без застосування
такого коефіцієнта.

У податковій декларації позивачем
визначено суму загального річного
оподатковуваного доходу у розмірі 253
114,52 грн., суму сплаченого податку на
рівні 39 091,05 грн., суму податку, на яку
зменшуються податкові зобов'язання у
зв'язку з використанням податкової
знижки у розмірі 7 589,24 грн., та суму, що
підлягає поверненню з бюджету у зв'язку
із застосування податкової знижки - 7
589,24 грн.

Відповідно до пункту 43.3 статті 43
Податкового кодексу України
обов'язковою умовою для здійснення
повернення сум грошового зобов'язання
є подання платником податків заяви про
таке повернення (крім повернення
надміру утриманих (сплачених) сум
податку з доходів фізичних осіб, які
розраховуються контролюючим органом
на підставі поданої платником податків
податкової декларації за звітний
календарний рік шляхом проведення
перерахунку за загальним річним
оподатковуваним доходом платника
податку) протягом 1095 днів від дня
виникнення помилково та/або надміру
сплаченої суми.

Як передбачає пункт 43.5 статті 43
Податкового кодексу України,
контролюючий орган не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви готує
висновок про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету та
подає його для виконання відповідному
органові, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
протягом п'яти робочих днів здійснює
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань
платникам податків у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Таким чином, подана позивачем
податкова декларація із зазначенням
суми, що підлягає поверненню з бюджету,
є умовою для здійснення повернення
надміру сплаченої суми грошового
зобов'язання та підставою для
підготовки відповідачем висновку про
повернення 7 589,24 грн. з відповідного
бюджету та подання його для виконання
відповідному органові Державної
казначейської служби України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів про
визнання протиправною бездіяльності
ДПІ щодо не надання позивачу
податкової знижки за результатами 2012
року, зобов'язання відповідача
підготувати висновок про повернення
суми надміру сплаченого податку на
доходи фізичних осіб з відповідного
бюджету у розмірі 7 589,24 грн. на користь
ОСОБА_1 та подання висновку на
виконання відповідному органу
Державної казначейської служби
України.

Стосовно вимог про зобов'язання ДПІ не
чинити перешкод позивачу у реалізації
його права на податкову знижку, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осію у сфері публічно
правових відносин від порушень з боку
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх порушень,
а тому ухвалення судового рішення щодо
захисту прав та інтересів особи на
майбутнє, передбачаючи, що вони можуть
бути порушені, є безпідставним.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 220-1, 221, 223, 224,
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві залишити без задоволення,
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01 липня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 жовтня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді