Справа № 0870/7674/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/8732/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівЦуркана М. І.,
Чалого С. Я.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року у справі за позовом
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ліпс ЛТД" про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

встановив:

Запорізьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ліпс ЛТД"
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в загальній сумі 4 756 грн 45 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідачем в 2008 році
порушені вимоги Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» щодо
працевлаштування інвалідів у
кількості 4 % середньооблікової
чисельності штатних працівників.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 08 грудня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від
03 лютого 2011 року, в задоволені позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 26 липня 2012 року постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 08 грудня 2009
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03 лютого 2011 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

При новому розгляді справи постановою
Запорізького окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року, в задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить їх скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

В запереченнях відповідач просив
залишити скаргу без задоволення, а
оскаржувані рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що згідно звіту
відповідача про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за формою
№ 10-П1 за 2008 рік середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу складала 13 осіб, фонд
оплати праці штатних працівників - 117 500
грн. 00 коп., середньорічна заробітна
плата штатного працівника - 9 038 грн. 46
коп.

Отже норматив робочих місць, створених
для інвалідів, на підприємстві
становить 1 місце.

У 2008 році на підприємстві інваліди не
працювали.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди прийшли до висновку, що,
незважаючи на те, що кількість
працюючих у відповідача інвалідів не
відповідала нормативу, встановленому
ст. 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", утім відповідачем здійснені
всі необхідні дії для працевлаштування
інвалідів.

Колегія суддів не погоджується з
висновками судів.

Статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що для
підприємств, установ і організацій,
незалежно від форми власності і
господарювання встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4 % від загальної
чисельності працюючих, а якщо працює
від 8 до 25 чоловік - у кількості 1
робочого місця.

Частинами першою - третьою статті 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що підприємства
(об'єднання), установи і організації,
крім тих, що повністю утримуються за
рахунок коштів державного або
місцевого бюджетів, незалежно від
форми власності і господарювання, де
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим частиною першою статті 19
цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів штрафні
санкції, сума яких визначається у
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві (в
об'єднані), в установі, організації за
кожне робоче місце, незайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється, виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

У частині другій наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (у редакції до 18
березня 2006 року) працевлаштування
інвалідів здійснюється центральним
органом виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом від 23 лютого 2006 року № 3483-ІУ
зазначену статтю викладено в іншій
редакції, а Закон України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» доповнено статтею 18-1, за
змістом якої пошук підходящої роботи
для інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Відповідно до частини четвертої статті
20 Закону України «Про зайнятість
населення», за якою підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності реєструються у
місцевих центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 19-1 Закону України
"Про інформацію", статті 20 Закону
України "Про зайнятість населення"
затверджено форму звітності № 3-ПН
"Звіт про наявність вакансій" та
інструкцію щодо їх заповнення (Наказ
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19 грудня 2005 року №
420).

У цьому звіті обов'язкова до заповнення
є інформація щодо характеристики
вакантного місця та основні вимоги до
претендента на вакантне місце тощо.

Здійснивши системний аналіз наведених
норм права, колегія суддів дійшла
висновку, що до обов'язків роботодавців
стосовно забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування, крім створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, відноситься також надання
державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
такого працевлаштування. При цьому
така інформація повинна подаватися в
порядку та формі, визначеними Законом.

Між тим, як встановлено судами, на
виконання вимог законодавства
відповідач подавав до районного центру
зайнятості звіти за формою № 3-ПН
тільки за січень-липень, вересень та
листопад 2008 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що неподання відповідачем
звітів за формою № 3-ПН за серпень, за
жовтень та за грудень 2008 року свідчить
про не вчинення відповідачем всіх
необхідних дій для працевлаштування
інвалідів.

Будь-які інші дії не виправдовують
відповідача та не звільняють його від
відповідальності за порушення правил
господарської діяльності, якщо він не
подав до центру зайнятості звітів за
формою № 3-ПН за всі місяці певного
року.

Аналогічна правова позиція вже
висловлена колегією суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України у постанові
від 31 січня 2011 року у справі № 21-60а10, яка
є обов'язковою для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначені норми права,
та для всіх судів України, відповідно
до частини першої статті 244-2 КАС
України.

Згідно із статтею 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Оскільки висновки судів першої та
апеляційної інстанцій зроблені з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, судові рішення
підлягають скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26 вересня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ліпс ЛТД" на користь
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарських санкцій
та пені в загальній сумі 4 756 грн 45 коп.
(чотири тис. сімсот п'ятдесят шість грн.
45 коп.).

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: