Справа № 2а-4357/11
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року

Справа № 7889/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.,

суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Камінь-Каширському районі
Волинської області на постанову
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 06 травня 2011 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області про зобов'язання перерахувати
і виплатити не донараховану й
невиплачену пенсію,

В С Т А Н О В И
В :

Позивачка звернулася 11.04.2011 року в суд з
позовом про стягнення заборгованості
та зобов'язання здійснити перерахунок
доплати до пенсії як непрацюючому
пенсіонеру і додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю та їх виплату
згідно із законом.

Вимоги мотивовані тим, що вона є
потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 3
категорії, що підтверджується
посвідченням особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи, а
тому відповідно до ч.2 ст. 39 Закону
України « Про статус в соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на отримання доплати до
пенсії як непрацюючий пенсіонер, що
проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення в розмірі
двох мінімальних заробітних плат та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Просить визнати дії відповідача щодо
невиплати їй у повному розмірі
підвищення до пенсії та додаткової
пенсії, передбачених ст. 39, 51
вищевказаного Закону неправомірними,
зобов'язати останнього провести
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії у розмірі двох мінімальних
заробітних плат та додаткової пенсії у
розмірі 25 процентів мінімальної пенсії
за віком, як це передбачено згаданим
статтями Закону починаючи з 04 серпня 2010
року з врахуванням уже виплачених сум
по день прийняття судового рішення.

Постановою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
06 травня 2011 року в порядку скороченого
провадження позов задоволено. Визнано
неправомірними дії пенсійного органу.
Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок і виплатити позивачці
доплату до пенсії як непрацюючому
пенсіонеру, що проживає в зоні
гарантованого добровільного
відселення в розмірі двох мінімальних
заробітних плат, передбаченого ч.1, 2 ст.
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 11 жовтня 2010
року по 06 травня 2011 року включно з
врахуванням ст. 53 Закону України «Про
Державний бюджет на 2010 рік» і
виплачених сум, та як особі, яка
віднесена до категорії 3, додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії
за віком, передбаченої ч.2 ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за вказаний вище період із врахуванням
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням управління Пенсійного фонду
України в Камінь-Каширському районі
Волинської області подало апеляційну
скаргу, з якої із-за порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, просить його
скасувати та постановити рішення, яким
відмовити позивачці в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування вимог покликання
маються на те, що на даний час відсутні
законодавчі механізми та фінансування
для реалізації Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив, оцінив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Колегією суддів встановлено та
підтверджено наявними у справі
матеріалами, що позивачка є
непрацюючою пенсіонеркою та
потерпілою від Чорнобильської
катастрофи третьої категорії, що
підтверджено пенсійним посвідченням,
посвідченням громадянки, яка потерпіла
від Чорнобильської катастрофи.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.39 Закону, пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення підвищуються
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат, а відповідно до його ст.51 особам,
віднесеним до категорії 3, щомісячно
призначається додаткова пенсія за
шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 25
процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідач згідно довідки, поданого
письмового заперечення та відмови
виплачував позивачці підвищення до
пенсії та додаткову пенсію в розмірах,
передбачених постановами Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» та від 26
липня 1996 року №836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що є значно меншими.

Виходячи з принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні позивачці розмірів
підвищення до пенсії застосуванню
підлягають ст.ст.39, 51 Закону, а не
згадані постанови, оскільки останні
істотно звужують обсяг раніше
встановлених законом прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
в розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Слід погодитися із висновком суду
першої інстанції, що положення ч. 3 ст. 28
згаданого Закону не є перешкодою для
застосування мінімального розміру
пенсії за віком для обчислення інших
пенсій чи доплат, пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону в разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорії, та
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

При вирішенні адміністративного
позову щодо проведення перерахунку
пенсії, судом першої інстанції вірно
враховано, що згідно із ч.2 ст. 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, відповідач зобов'язаний
здійснити перерахунок позивачці
додаткової пенсії відповідно до вимог
ст. 51 Закону із застосуванням ст. 28 ч.1
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ч. 3 ст. 4 Закону України
«Про прожитковий мінімум» та ст. 52
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік», і цей перерахунок
має бути здійснений за період з 11
жовтня 2010 року по 06 травня 2011 року
включно з врахуванням виплачених їй
сум.

Що стосується перерахунку позивачці
підвищення до пенсії, то цей
перерахунок має бути здійснений також
за період з 11 жовтня 2010 року по 06 травня
2011 року включно відповідно до вимог ч.1
та ч.2 ст.39 Закону в розмірі двох
мінімальних заробітних плат із
врахуванням ст.53 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік».

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 198 п.1 ч.1, 183-2
ч.10, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області залишити без задоволення,
постанову Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
06 травня 2010 року по справі № 2а-4357/11, без
змін.

Ухвала є остаточною та касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга