Справа № 2а-24875/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р.

Справа № 142600/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 19 грудня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі про визнання відмови
протиправною, зобов'язання нарахувати
та виплатити підвищення до пенсії
інваліду війни, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі, яким просив визнати
протиправною відмову відповідача щодо
проведення перерахунку та виплатити
йому підвищення до пенсії як інваліду
війни та зобов'язати відповідача
здійснювати йому, починаючи з червня 2011
року, нарахування та виплату
підвищення до пенсії як інваліду війни
ІІ групи відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» в
розмірі 350% мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленого ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 19 грудня 2011 року у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постанова мотивована тим, що
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі виплачувало ОСОБА_1 спірне
підвищення до пенсії в розмірі,
визначеному ч. 4 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» в редакції, яка
набрала чинності з 01.01.2006 року, а саме 40%
мінімальної пенсії за віком. Отже, дії
відповідача є правомірними, а тому
позов задоволенню не підлягає.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив позивач, вважає її незаконною
та необґрунтованою. Просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою позов
задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що зміни до ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», що набули чинності з 01.01.2006
року, а саме зменшено розмір підвищення
до пенсії як інвалідам війни ІІ групи з
350% до 40% мінімальної пенсії за віком, є
неконституційними, оскільки звужують
обсяг прав даної категорії осіб, що не
допустимо в силу вимог ст. 22
Конституції України. Тому в даному
випадку повинні застосовуватися
відповідні положення даного Закону,
чинні до внесення зазначених вище змін.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення з
наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 є військовим
пенсіонером та має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів війни.

З 22.01.2008 року йому встановлено ІІ групу
інвалідності і відповідно до ч. 4 ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» він має право на підвищення
пенсії у відсотковому відношенні до
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» було встановлено,
що інвалідам війни II групи пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються у розмірі 350% мінімальної
пенсії за віком.

Однак Законом України від 05.10.2005 року
«Про внесення змін до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», який набрав
чинності з 01.01.2006 року, було внесено
зміни, зокрема, до ч. 4 ст. 13 цього Закону
та викладено її в такій редакції:
«інвалідам війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються:
інвалідам I групи - у розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, II
групи - 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, III групи - 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність».

Як зазначило Управління Пенсійного
фонду України в м. Тернополі в
листі-відповіді від 25.11.2011 року № 1036/4-11,
наданій ОСОБА_1 і в запереченні на
позов, а також не заперечується
позивачем, йому виплачується пенсія з
урахуванням надбавки як інваліду війни
ІІ групи у розмірі 30% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, тобто в розмірі,
встановленому чинним законодавством.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правомірно та обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову.

Твердження позивача про
неконституційність зазначених вище
змін до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» колегія суддів
вважає безпідставним, оскільки
відповідно до ст. ст. 147, 150 Конституції
України та ст. 13 Закону України «Про
Конституційний Суд України» виключно
Конституційний Суд України вирішує
питання про відповідність законів та
інших правових актів Конституції
України і дає офіційне тлумачення
Конституції України та законів
України.

А згідно з ст. 152 Конституції України
закони та інші правові акти за рішенням
Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності. Закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Зазначені вище положення Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» не
визнавались у встановленому порядку
Конституційним Судом України такими,
що не відповідають Конституції України
(е неконституційними), отже, є чинними і
підлягають виконанню.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 19 грудня 2011 року у справі №
2а-24875/11/1915 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі про визнання відмови
протиправною, зобов'язання нарахувати
та виплатити підвищення до пенсії
інваліду війни - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький