Справа № 821/2376/13-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

21 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
821/2376/13-а

Категорія: 8.2.6 Головуючий в 1 інстанції:
Попов В.Ф. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина В.Л., Єщенка О.В.

розглянув у порядку письмового
провадження в м. Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою
Новокаховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 04
липня 2013 року за адміністративним
позовом приватного підприємства
«Махаон -9» до Державної податкової
інспекції у м. Нові Каховка Херсонської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У червня 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним вище адміністративним
позовом та, посилаючись на порушення
податковим органом вимог ст. ст. 139, 198 ПК
України при прийнятті податкових
повідомлень-рішень, які є наслідком
оцінки податковим органом
господарських відносин ПП «Махаон-9» з
ПП «ТА «Інтер-Тур», що полягає у
визнанні безтоварними господарських
операцій з придбання дизпалива між
цими контрагентами, просив: скасувати
податкове повідомлення-рішення
Новокаховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області (надалі - ОДПІ) від 05 червня 2013
року № про збільшення приватному
підприємству «Махаон -9» (надалі -
Підприємство) суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 94999 грн. та
податкового повідомлення-рішення
№ від 05 червня 2013 року про
збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 99750 грн.

За наслідками розгляду
адміністративного позову Херсонським
окружним адміністративним судом 04
липня 2013 ухвалено постанову про
задоволення адміністративного позову
Підприємства.

Суд першої інстанції скасував
податкові повідомлення-рішення ОДПІ
від 05 червня 2013 року № та .

Приймаючи означене рішення суд першої
інстанції виходив з того, що
контролюючим органом не надано до суду
належних доказів укладення угоди без
мети реального настання правових
наслідків, натомість, позивачем, крім
первинних документів, надано і
документи, які підтверджують
використання придбаного дизпалива у
своїй господарській діяльності. Крім
того, з наданих Підприємством
документів вбачається, що ПП «ТА
«Інтер-Тур» у декларації з ПДВ за
червень 2012 року задекларував податкові
зобов'язання з ПДВ від продажу
паливно-мастильних матеріалів
позивачу, а податкові зобов'язання були
виключені податковим органом на
підставі акту перевірки від 08 серпня 2012
року №419/22-4/32927936.

В апеляційній скарзі ОДПІ, не
обґрунтувавши своїх вимог та не
зазначаючи того, у чому полягає
неправильність чи неповнота
дослідження доказів і встановлення
обставин у справі та (або) застосування
норм права, просить скасувати
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року та прийняти нову постанову суду
про відмову Підприємству у задоволенні
адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції заслухав
суддю-доповідача, розглянув та
обговорив доводи апеляційної скарги,
перевірив матеріали справи та вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом
першої інстанції обставин справи та
правильність застосування правових
норм, апеляційний суд звертає увагу на
таке.

В період з 21 травня 2013 року по 24 травня
2013 року ДПІ було проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку
позивача щодо документального
підтвердження господарських відносин
із ПП «ТА «Інтер-Тур» за червень 2012
року.

Під час проведення перевірки було
встановлено, що Підприємство 20 червня
2012 року придбало для своїх потреб у ПП
«ТА «Інтер-Тур» 46095 л. дизельного
пального на загальну суму 380000 грн. у т.ч.
ПДВ 63333 грн. 34 коп.

До відповідача надійшов акт ДПІ у м.
Херсоні від 08 серпня 2012 року №419/22-4/32927936
де йдеться про підозру у фіктивності та
реальності здійснення господарської
діяльності ПП «ТА «Інтер-Тур», оскільки
в ланцюгах постачання цього
підприємства знаходиться ПП «А-Ліра»
відносно цього підприємства ДПІ у
Скадовському р-ні Херсонської області
ДПС були складені акти про порушення ч.1
ст. 201, ч.1-6 ст. 203, ст.215, 216, 626, 629, 662, 655, 656 ЦК
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання наслідків. Крім цього,
ДПІ у м. Херсоні Херсонської області
ДПС не може перевірити взаємовідносини
ПП «ТА «Інтер-Тур» з контрагентами,
оскільки на дату складання акту цей
суб'єкт підприємницької діяльності має
стан платника відмінний від основного -
знаходиться у розшуку, не знаходиться
за місцем реєстрації. З цих підстав,
відповідач дійшов висновку про
недійсність всіх первинних документів
ПП «ТА «Інтер-Тур» та про здійснення
між контрагентами операцій без мети
реального настання правових наслідків,
без економічної вигоди, виключно з
метою формування додаткового ланцюга
походження товарно-матеріальних
цінностей та формування податкового
кредиту та валових витрат для інших
суб'єктів підприємницької діяльності.
Податковий орган вважає, що єдиною
метою проведення документування
фактично не здійснених господарських
операцій є отримання підприємством
податкової вигоди. ПП «ТА «Інтер-Тур»
використовуючи свої реквізити і
банківські рахунки, документально
оформляло неіснуючі операції на
одержання й продаж
товарно-матеріальних цінностей, після
чого виписані документи передавалися
замовникам (діючим суб'єктам
господарювання) товарів для їхнього
відображення в бухгалтерському й
податковому обліку, з метою
незаконного формування податкового
кредиту й валових витрат, заниженню
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість, податку на прибуток
підприємств.

Також перевіряючи зазначили, що ПП
«Махаон-9» при купівлі товарів, повинно
мати документи, які підтверджують його
право власності на придбаний товар. На
їх погляд, такими документами, є
товарно-транспортні та
супроводжувальні первинні документи, а
первинна транспортна документація
відноситься до первинних документів,
на основі яких ведеться бухгалтерський
облік.

Задовольняючи позов ПП «Махаон-9» про
скасування вказаного податкового
повідомлення-рішення суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС
України покладено обов'язок
доказування в адміністративному суді
правомірності прийнятих ним рішень, не
доведено наявність порушень,
зафіксованих актом перевірки від 08
серпня 2012 року №419/22-4/32927936, а тому
прийняте на підставі такого акту
податкове повідомлення-рішення є
незаконним і підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким
висновком Херсонського окружного
адміністративного суду.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
господарську діяльність визначено як
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг чи
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Кодексу
податковий кредит звітного періоду
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 Кодексу не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

Ознаками відсутності реального
характеру операції є: неможливість
здійснення платником податку
зазначених операцій з урахуванням
часу, місця знаходження майна або
обсягу матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для виробництва
товарів, виконання робіт або послуг;
відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів; облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій; здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

Факт вчинення певних господарських
операцій, та правомірність подальшого
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
первинних документів платника
податків.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
відображення у бухгалтерському обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують та
підтверджують факти здійснення
господарських операцій і які повинні
мати визначені цим Законом та
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, обов'язкові реквізити.

З матеріалів справи вбачається, що 20
червня 2012р. між ПП «Махаон-9» (Покупець)
та ПП «ТА «Інтер-Тур» (Продавець) було
укладено договір поставки №47
дизельного пального, за умовами якого
Продавець зобов'язується поставити та
передати в пункт постачання товару
(Херсонська область, м. Таврійськ, вул..
Залізнична 5 а), а Покупець прийняти та
оплатити товар, на умовах та у строки,
що передбачені Договором

Передача товару дизельного палива за
вказаним договором від продавця до
покупця підтверджується наявними в
матеріалах справи податковою й
видатковою накладною,
товарно-транспортною накладною від 20
червня 2012 року серії 10 ААБ
№546531,договором оренди цілісного
майнового комплексу від 01 червня 2011
року №25, укладеними між ПП «Транс
Таврія» та ПП «Махаон-9» та додатковою
угодою до цього договору, про оренду
цистерн для зберігання
паливно-мастильних матеріалів,
платіжними дорученнями, як доказами
розрахунків за поставлене паливо.

На підтвердження використання
придбаного у ПП «ТА «Інтер-Тур» товару
в подальшій господарській діяльності
позивача в матеріалах справи
містяться: копії договорів оренди
транспортних засобів, укладених
позивачем з метою використання у
власній господарській діяльності з СПД
«ОСОБА_1.», СПД «ОСОБА_2.», ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 Надано штатний розклад, як доказ
перебування у штаті підприємства 7-ми
водіїв.

Суму податку на додану вартість
відповідно до податкових накладних по
договірних відносинах з контрагентом
ПП «Махаон-9", окрім податкової
накладної, позивач включив до складу
податкового кредиту з ПДВ за червень 2012
року.

В акті перевірки відсутні відомості
щодо того, що на момент проведення
перевірки позивачем не надано до
перевірки податкові накладні, або
податкові накладні оформлені із
порушеннями Податкового кодексу
України чи Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Слід зазначити,
що жодних зауважень з приводу наданих
позивачем доказів та первинних
документів на обґрунтування
відсутності факту виконання позивачем
умов господарських договорів з
контрагентами відповідач ні до суду
першої, а ні до суду апеляційної
інстанцій не надав.

Більше того, позивачем доведено, що при
укладенні договорів він переконався у
тому, що підприємства-контрагенти були
зареєстровані у Єдиному державному
реєстрі підприємств та організацій
України, а також зареєстровані як
платники податку на додану вартість і
мали право на видачу податкових
накладних.

У разі невиконання контрагентом
(іншими особами - учасниками
господарських операцій з
контрагентами позивача в ланцюгу
постачання товару) добросовісного
платника податків зобов'язань по
сплаті податку до бюджету, негативні
наслідки (відповідальність) настають
лише для нього.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюванний
правочин).

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочини, якщо його недійсність
установлено законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання судом
такого правочину недійсним не
вимагається. Нікчемний правочин є
недійсним на підставі закону, а тому
також не створює інших наслідків, крім
тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами; правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

Оскільки встановлено, що договори з
контрагентом ПП Махаон-9» укладено у
письмовій формі, виконання вказаних
договорів підтверджується первинними
документами, тому суд апеляційної
інстанції погоджується з судом першої
інстанції, що сторони договору діяли
виключно для досягнення економічних
результатів та з метою отримання
прибутків у відповідності до ст.3 ГК
України. Укладені договори
відповідають вимогам ст.203 ЦК України,
не порушують публічний порядок, не
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, територіальної громади,
недійсність таких договорів прямо
законом не встановлена, а також такі
договори судом недійсними не
визнавалися, а отже є чинними.

Колегія суддів вважає, що факт
порушення контрагентами може мати
податкові наслідки для платника, лише
якщо податкова служба доведе, що
платник діяв без достатньої
обачливості і обережності, та йому мало
бути відомо про порушення
контрагентів, або його діяльність
спрямована на отримання податкової
вигоди при операціях переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань. Таким чином,
наведені в акті перевірки порушення не
дають право податковому органу вчиняти
дії щодо визнання угод нікчемними, а є
лише підставою, при наявності
достатніх доказів, для звернення до
суду у встановленому законодавством
порядку з вимогою про визнання
правочинів недійсними.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що ані актом перевірки, ані
іншими матеріалами справи не
встановлено жодного фактичного
порушення саме позивачем вимог
законодавства, яким регламентується
порядок формування податкового
кредиту, яке б позбавляло його права на
формування податкового кредиту по
взаємовідносинах з ПП «ТА «Інтер-Тур».
ДПІ при проведенні перевірки не надано
належної оцінки наявним первинним
документам позивача, невірно
застосовано норми податкового
законодавства, що призвело до
прийняття незаконного
повідомлення-рішення.

Заперечуючи проти позову та в
обґрунтування вимог апеляційної
скарги ДПІ зазначає, що контрагенти
позивача не могли здійснювати
господарську діяльність через
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення операцій з
купівлі-продажу та перевезення. Суд
апеляційної інстанції критично
ставиться до таких тверджень апелянта,
оскільки такі висновки взято
відповідачем з актів перевірок ДПІ у м.
Херсоні від 08 серпня 2012р. №419/22-4/32927936
щодо ознак фіктивності та реальності
здійснення господарської діяльності
ПП «ТА «Інтер-Тур» і ПП «А-Ліра», без
самостійної перевірки таких обставин
та без наявності жодного
документального підтвердження таких
доводів. Більше того, сама по собі
наявність або відсутність у
контрагентів окремих документів,
транспортних засобів, нерухомості,
земельних ділянок, певної кількості
персоналу, не можуть являтися
вичерпними ознаками неправомірності
вчиненої господарської операції, якщо
з інших даних вбачається фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків, у
зв'язку з його господарською
діяльністю.

Суд апеляційної інстанції не може
погодитись з твердженням апелянта про
необхідність вивчення платником
податків всіх обставин можливостей
здійснення господарських операцій
його контрагентів постачальників
товарів (робіт, послуг). На думку суду,
при укладені договорів головним для
суб'єкта господарювання є предмет
договору, цінова політика, строки та
спосіб доставки (виконання) предмету
договору, розрахунки по договору
(угоді), а також реєстрація
постачальника як суб'єкта
господарювання в органах виконавчої
влади та допоміжна інформація про
реєстрацію платником податку на додану
вартість у органах податкової служби.
Тому відповідач не має права
наполягати на отримані додаткової
інформації позивачем від його
контрагентів - постачальників товарів
(робіт, послуг).

Враховуючи відсутність доказів на
підтвердження обставин, на які
посилається відповідач, вказуючи на
нікчемність правочинів, укладених
позивачем та ПП «ТА «Інтер-Тур»,
суб'єктивний та оціночний характер
доводів, якими це підтверджується,
наявність первинних документів та
інших доказів на підтвердження
товарності зазначених правочинів, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про незаконність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Зважаючи на все вище викладене,
Одеський апеляційний адміністративний
суд дійшов висновку, що при розгляді
справи судом правильно застосовані
норми матеріального і процесуального
права, вірно встановлено фактичні
обставини справи та дана правова
оцінка.

Постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми законів України та відповідають
чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки
базуються на невірному трактуванні
відповідачем фактичних обставин норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новокаховської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області -
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року за адміністративним позовом
приватного підприємства «Махаон -9» до
Державної податкової інспекції у м.
Нові Каховка Херсонської області
Державної податкової служби про
скасування податкових
повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її підписання та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України на
протязі двадцяти днів з часу отримання
сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: