Справа № 819/1904/13-а
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року

Справа № 876/11771/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської
З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління державної міграційної
служби України у Тернопільській
області, треті особи Завідувач
Кременецького районного сектору
Управління державної міграційної
служби України в Тернопільській
області, ОСОБА_2 про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Управління державної
міграційної служби України у
Тернопільській області, в якому просив
визнати неправомірним та скасувати
рішення відповідача № 1701 від 19.07.13 року,
зобов'язати відповідача зняти з
реєстрації місця проживання ОСОБА_2.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління державної міграційної
служби України у Тернопільській
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
Завідувач Кременецького районного
сектору Управління державної
міграційної служби України в
Тернопільській області, ОСОБА_2 про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду,
його оскаржив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі,
покликаючись на те, що оскаржуване
рішення є незаконним, винесене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить таке
скасувати та прийняти нову постанову,
якою заявлені позовні вимоги
задовольнити.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скаргаи
не підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 20 жовтня 2011
року по справі №22ц-32 вирішено визнати
недійсним свідоцтво серії ЯЯЯ № 909965
про право власності видане 27 липня 2006
року виконкомом Жолобівської
сільської Ради на ОСОБА_2 та рішення
виконкому Жолобівської сільської Ради
від 19 червня 2006 року № 9 «Про порядок
оформлення права власності на нерухоме
майно». Скасовано державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно на
ОСОБА_2 за реєстраційним номером 15217379.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину будинковолодіння АДРЕСА_1
Виділивши у власність позивачу ОСОБА_1:
гараж 1-1 площею 29,6 кв.м.; 1/2 коридору 1-5,
площею 6,85 кв.м.; кімната 1-8, площею 17,5
кв.м.; кімната 1-9, площею 11,9кв.м.; лоджія
1-14,площею 2,5 кв.м.; 1/2 коридору 1-10,
площею 8,0 кв.м.; кімната 1-12, площею 14,9
кв.м.; кімната 1-13, площею 13,9 кв.м., а
всього на суму 125107грн. Разом з тим у
власність ОСОБА_2 рішенням суду
виділено: підвал 1-2, площею 6,4 кв.м.;
підвал 1-3, площею 5,5 кв.м.; кухня 1-4,
площею 31,4 кв.м.; 1/2 коридору 1-5, площею
6,85 кв.м.; кухня 1-6, площею 14,8 кв.м.;
кімната 1-7, площею 31,4 кв.м.; 1/2 коридору
1-10, площею 8,0 кв.м.; кімната 1-11, площею 16,4
кв.м., а всього на суму 148493грн.
Зобов'язано ОСОБА_1 облаштувати
перепланування будинку відповідно до
вимог експертизи. Визначено порядок
користування земельною ділянкою між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 201 кв.м. згідно
додатку № 1 висновку
земельно-технічної експертизи №619 від
21 вересня 2011 року.

Рішенням Кременецького районного суду
Тернопільської області від 24 грудня 2012
року в справі №1909/2774/2012р. вирішено
вселити ОСОБА_1 в належну йому на праві
власності частину будинковолодіння по
АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити
перешкоди у користуванні ОСОБА_4
належною йому на праві власності
частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 та
виселити ОСОБА_2 з належної ОСОБА_1
частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Згідно Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 17.11.2011
року №32075543, виданого Кременецьким
районним комунальним бюро технічної
інвентаризації за ОСОБА_1 на підставі
рішення апеляційного суду
Тернопілької області від 20.10.2011 року
зареєстровано право спільної
часткової власності на житловий
будинок з надвірними будівлями за
адресою АДРЕСА_1, частка 1/2 .

На звернення ОСОБА_1 від 19.07.2013 до
Кременецького районного сектору
Управління ДМС в Тернопільській
області про зняття з реєстрації місця
проживання ОСОБА_2 з посиланням на
відсутність у неї права власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1,
відповідачем прийнято рішення яким
позивачу роз'яснено, що зняти з
реєстрації місця проживання власника
будинковолодіння в даному випадку
немає підстав, оскільки ні даним
Законом України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", ні наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 22.11.2012 № 1077 „Про затвердження
Порядку реєстрації місця проживання та
місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів" не передбачено
реєстрації місця проживання чи зняття
з реєстрації місця проживання в
частині житлового приміщення.

Згідно п. 4 Положення про Державну
міграційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року № 405/2011,
Державна міграційна служба України
відповідно до покладених на неї
завдань, серед іншого, здійснює
реєстрацію/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування фізичних осіб,
веде відповідні реєстраційні обліки.

Відповідно до п. 7 цього Положення
Державна міграційна служба України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через головні
управління міграційної служби в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
управління, відділи (сектори)
міграційної служби в районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення.

Статтею 7 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" визначено, що
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою.

Вимоги статті 7 вказаного Закону також
кореспондують з п. 3.1 Порядком
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів, затвердженим наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 22.11.2012 №1077, яким передбачено такі ж
підстави для зняття з реєстрації місця
проживання особи.

З наведених норм слідує, що підставою
для зняття з реєстрації є рішення суду
про повне позбавлення права власності
на житлове приміщення.

Разом з тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
власниками житлового будинку по
АДРЕСА_1 по 1/2 частці та мають право на
користування належними їм житловими
приміщеннями. Облаштування
перепланування будинку на час розгляду
справи не проведено, окремих адресних
номерів житловому будинку з надвірними
будівлями не присвоєно.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що за
відсутності окремих адресних номерів
на будинок та наявності рівних прав на
частки будинковолодіння, відповідачем
правомірно відмовлено у знятті з
реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з не
визначенням у діючому Законодавстві
підстав для зняття з реєстрації місця
проживання з 1/2 частини житлового
приміщення та підставно відмовив у
задоволенні заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року у справі №819/1904/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська