Справа № 2а-2906/10/2270/08
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/80012/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні
касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.10.2011 по
справі №2-а-2906/10/2270/08 (№31700/10/9104) за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у місті Хмельницькому про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 24.06.2010
позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у місті
Хмельницькому про скасування рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій - задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення про
застосування штрафних санкцій від 08.04.10
№/0/2896.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.10.2011
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 24.06.2010
скасовано та прийнято нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 12.11.2011
звернувся з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 22.12.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20.10.2011 та залишити в силі постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 24.06.2010.

В обґрунтування своїх вимог фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 посилається
на порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального права,
зокрема, статей 3 та 17 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією в місті Хмельницькому
проведено виїзну позапланову
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 з питань дотримання порядку
проведення розрахунків за
товари(послуги), вимог з регулювання
обігу готівки, наявності торгових
патентів і ліцензій, про що складено
акт від 25.03.2010 №0101/22/25/23//3117 року.

На підставі акту Державною податковою
інспекцією в місті Хмельницькому
прийнято рішення від 08.04.2010 №/0/2896
про застосування до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних
(фінансових) санкцій на суму 235425,00грн.
за порушення вимог пунктів 1 та 2 статті
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме: за не
проведення розрахункових операцій на
суму 47085,00грн. через реєстратор
розрахункових операцій та не видача
розрахункових документів (чеків).

Висновок податкового органу базується
на тому, що фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 не заповнював всі графи книги
обліку та витрат, що призвело до
порушення пунктів 1 та 2 статті Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що невиконання
платником податку свого обов'язку щодо
належного ведення книги обліку доходів
і витрат призводить до виникнення у
нього обов'язку застосовувати
реєстратори розрахункових операцій.

Проте, з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Відповідно до пункту 6 статті 9 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» реєстратори
розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються
при продажу товарів (наданні послуг)
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється відповідно
до законодавства з питань
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва (в тому числі шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного
податку), якщо такі суб'єкти не
здійснюють продаж підакцизних товарів
(крім пива на розлив), за умови ведення
такими особами книг обліку доходів і
витрат у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу,
уповноваженого провадити державну
регуляторну політику.

Відповідне право суб'єкта малого
підприємництва закріплене також в
статті 6 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Таким чином, суб'єкти підприємницької
діяльності-фізичні особи - платники
єдиного податку відповідно до приписів
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» мають право не
застосовувати реєстратори
розрахункових операцій та
розрахункові книжки, за умови що такі
особи не здійснюють продаж підакцизних
товарів (крім пива на розлив) та ведуть
книги обліку доходів і витрат.

Як вбачається з матеріалів справи,
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є
платником єдиного податку та веде
книгу обліку доходів та витрат.

Таким чином, вимоги пункту 1 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» щодо проведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій не
поширюються на діяльність позивача.

Пунктом 1 частини першої статті 17
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» передбачено
відповідальність: за проведення
розрахункових операцій з
використанням РРО або розрахункових
книжок на неповну суму вартості
проданих товарів (наданих послуг);
непроведення розрахункових операцій
через РРО з фіскальним режимом роботи;
невідповідності суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, зазначеній у денному
звіті, а в разі використання
розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня;
нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки на
окремому господарському об'єкті такого
суб'єкта господарювання.

З огляду на зазначене, вимоги вказаної
норми не передбачають
відповідальності за неналежне ведення
книги обліку доходів і витрат, а тому
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій на підставі пункту
1 частини першої статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» є безпідставним.

Враховуючи викладене, висновок суду
першої інстанції щодо протиправності
рішення про застосування штрафних
санкцій від 08.04.10 №/0/2896 є
правильним.

Оскільки апеляційний суд під час
розгляду справи неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення, а суд першої
інстанції вирішив спір з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, то зазначена обставина
відповідно до частини першої статті 226
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для скасування
ухваленої у справі постанови
апеляційного суду та залишення в силі
постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 226, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.10.2011 по
справі №2-а-2906/10/2270/08 (№31700/10/9104)
скасувати, залишити в силі постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 24.06.2010.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку, на підставі та у
строки, передбачені статтями 235 - 238, 240
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________ Т.М.
Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв