Справа № 825/3341/14
Суддя: Смірнова О.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 року
Чернігів Справа
№ 825/3341/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді
Смірнової О.Є.,

за участю секретаря
Гайдука С.В.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представників відповідача
Доброходова
О.С.,

Калачової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
адміністративним позовом Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Чернігівській
області до Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області про
визнання протиправним та скасування
пункту вимоги,

В С Т А Н О В И В:

17.10.2014 Управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Чернігівській області (далі -
Управління ДСНС України у
Чернігівській області) звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Державної фінансової інспекції в
Чернігівській області (далі - ДФІ в
Чернігівській області) та остаточно
просить визнати протиправним та
скасувати п. 3 вимоги ДФІ в
Чернігівській області від 18.09.2014 №
25-04-18-14/7242.

Свої вимоги представник позивача
мотивує тим, що п. 3 вимоги ДФІ в
Чернігівській області від 18.09.2014 №
25-04-18-14/7242 щодо усунення виявлених
порушень є незаконним, необґрунтованим
та таким, що порушує права та інтереси
позивача, а тому не підлягає виконанню.
Цивільним кодексом України
встановлено принцип свободи договору,
який, крім іншого, полягає в тому, що
сторони є вільними у визначенні умов
договору. Зазначає, що ч. 6 ст. 231
Господарського кодексу України
передбачено лише загальні правила
визначення розміру штрафних санкцій,
відповідно, у випадку, якщо такі
штрафні санкції встановлені. Тобто,
зазначена норма не містять
імперативного припису щодо порядку та
розміру встановлення пені, та головне -
щодо обов'язку її встановлення, а,
навпаки, передбачає можливість
вільного вибору сторін при
застосування таких умов договору.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що в ході проведення
ревізії своєчасності розрахунків
замовниками за одержані від Управління
ДСНС України у Чернігівській області
послуги з організації пожежної охорони
об'єктів господарювання, встановлено
випадки прострочення, визначених
угодами, термінів перерахування
коштів. Проте, Управлінням ДСНС України
у Чернігівській області не застосовані
(стягнуті) з контрагентів штрафні
санкції за несвоєчасне виконання
останніми зобов'язань за договорами
про закупівлю робіт з охорони від
пожеж, які встановлюються у відсотках,
розмір яких визначається обліковою
ставкою Національного банку України,
за увесь час користування чужими
коштами, як передбачено ч. 6 ст. 231
Господарського кодексу України.
Внаслідок вищевикладеного,
Держбюджетом України недоотримано
42885,26 грн. Тому представник відповідача
вважає, що п. 3 вимоги ДФІ в
Чернігівській області від 18.09.2014 №
25-04-18-14/7242 є законним та просить
відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов належить задовольнити
повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
здійснення державного фінансового
контролю забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю
у своїй діяльності керується
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Судом встановлено, що відповідно до п.
2,35 Плану контрольно-ревізійної роботи
Державної фінансової інспекції
України на 2 квартал 2014 року та на
підставі направлень на проведення
ревізії проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Управління ДСНС України у
Чернігівській області за період з
01.02.2013 по 01.07.2014, за результатами якої
складено акт від 08.09.2014 № 04-21/72 (а.с. 25-28).

Пунктом 7 ст. 10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
передбачено право органів державного
фінансового контролю пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

З метою повного усунення виявлених
порушень, попередження їх виникнення в
подальшому позивачу направлено вимогу
ДФІ в Чернігівській області про
усунення виявлених порушень
законодавства від 18.09.2014 № 25-04-18-14/7242
(а.с. 7-12). Позивача зобов'язано надіслати
інформацію про вжиті заходи на
виконання вимоги ДФІ в Чернігівській
області до 18.11.2014 (а.с. 7-12).

Пунктом 10 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
передбачено право органу державного
фінансового контролю звертатися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

У п. 3 вимоги від 18.09.2014 № 25-04-18-14/7242 ДФІ в
Чернігівській області зазначено, що в
ході ревізії встановлено, що внаслідок
неналежного виконання відповідними
посадовими особами Управління ДСНС
України у Чернігівській області
обов'язків, щодо стягнення з
контрагентів штрафних санкцій за
несвоєчасне виконання останніми
зобов'язань за договорами на охорону
об'єктів від пожеж та здійснення
пожежно-технічного обслуговування
територій, будівель і споруд, які
передбачені укладеними договорами та
чинним законодавством, а саме п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України,
державним бюджетом недоотримано 42885,26
грн. відповідних надходжень, чим
порушено вимоги ст. 526 та ст. 530
Цивільного кодексу України, у зв'язку з
чим:

- стягнути завдані Управлінню ДСНС
України у Чернігівській області та
Державному бюджету України збитки з
ПАТ «Слов'янські шпалери - КФТП» у сумі
91,95 грн., з УБР ПАТ «Укрнафта» - 1719,19 грн.,
з Гнідинцівський ГПЗ ПАТ «Укрнафта» -
22093,80 грн. та НГВУ ПАТ «Укрнафта» - 18980,32
грн. В іншому випадку відшкодувати їх
за рахунок винних осіб, у порядку та
розмірі, встановлених законодавством,
до повного відшкодування завданих
збитків.

Судом встановлено, що між позивачем та
ПАТ «Слов'янські шпалери - КФТП»
укладено договір про закупівлю робіт з
охорони від пожеж від 27.06.2012 № 435/3-12/81. За
умовами даного договору Управління
ДСНС України у Чернігівській області
(Виконавець) зобов'язується у 2012 році
виконувати роботи з охорони від пожеж
території, будівлі та споруди ПАТ
«Слов'янські шпалери - КФТП» (Замовник),
а Замовник прийняти та оплатити такі
послуги. Ціна цього договору
визначається сторонами згідно з
погодженим кошторисом і складає 537012,00
грн., у т.ч. ПДВ 89502,00 грн. Розрахунки
проводяться на підставі акта
приймання-передачі виконаних робіт
шляхом оплати Замовником виконаної
роботи Виконавцем за цим договором
щомісяця в національній валюті України
не пізніше 15 числа, шляхом
перерахування належної до сплати суми
на реєстраційний рахунок Виконавця в
установах Державного казначейства
України. Термін виконання робіт з 01.07.2012
- 31.12.2012 (а.с. 57-64).

Між позивачем та Структурною одиницею
НГВУ «Чернігівнафтогаз», яка діє від
імені ПАТ «Укрнафта» укладено договір
про закупівлю робіт з охорони від пожеж
від 24.12.2012 № 6/12-р/160. Згідно договору
Управління ДСНС України у
Чернігівській області (Виконавець)
зобов'язується протягом дії договору
надавати послуги з охорони від пожеж
території, будівлі та споруди
Структурної одиниці НГВУ
«Чернігівнафтогаз», яка діє від імені
ПАТ «Укрнафта» (Замовник), а Замовник
прийняти та оплатити такі послуги. Ціна
цього договору визначається сторонами
згідно з погодженим кошторисом і
складає 19583934,00 грн., у т.ч. ПДВ 3263989,00 грн.
Розрахунки проводяться на підставі
акта приймання-передачі наданих послуг
шляхом оплати Замовником наданих
послуг Виконавцем за цим договором
щомісяця в національній валюті України
авансовим перерахуванням коштів
належної до сплати суми на
реєстраційний рахунок Виконавця в
установах Державного казначейства
України не пізніше 10 числа кожного
місяця в розмірі 1/12 від суми по
кошторису (додаток № 4 до договору, що є
його невідємною частиною), що складає
543998,17 грн., в т.ч. ПДВ - 90666,36 грн. Термін
надання послуг до 31.12.2015 (а.с. 65-70).

Між позивачем та Структурною одиницею
Прилуцьке УБР ПАТ «Укрнафта», яка діє
від імені ПАТ «Укрнафта» укладено
договір про закупівлю робіт з охорони
від пожеж від 24.12.2012 № 12/14-р/161.
Відповідно до договору Управління ДСНС
України у Чернігівській області
(Виконавець) зобов'язується протягом
дії договору надавати послуги з
охорони від пожеж території, будівлі та
споруди Структурної одиниці Прилуцьке
УБР ПАТ «Укрнафта», яка діє від імені
ПАТ «Укрнафта» (Замовник), а Замовник
прийняти та оплатити такі послуги. Сума
договору на рік визначається сторонами
згідно з погодженим кошторисом і
складає 603611,00 грн., у т.ч. ПДВ 100602,00 грн.
Загальна сума договору 1810833,00 грн., в т.ч.
ПДВ 301806,00 грн. Розрахунки проводяться
на підставі акта приймання-передачі
наданих послуг шляхом оплати
Замовником наданих послуг Виконавцем
за цим договором щомісяця в
національній валюті України авансовим
перерахуванням коштів належної до
сплати суми на реєстраційний рахунок
Виконавця в установах Державного
казначейства України не пізніше 10
числа кожного місяця в розмірі 1/12 від
суми договору. Термін надання послуг до
31.12.2015 (а.с. 71-76).

Крім того, між позивачем та
Гнідинцівським ГПЗ ПАТ «Укрнафта»
укладено договір про закупівлю робіт з
охорони від пожеж від 24.12.2012 №
7/841-р/12-р/162. За умовами даного договору
Управління ДСНС України у
Чернігівській області (Виконавець)
зобов'язується протягом дії договору
надавати послуги з охорони від пожеж
територій, будівель та споруд
Гнідинцівського ГПЗ ПАТ «Укрнафта»
(Замовник), а Замовник прийняти та
оплатити такі послуги. Ціна послуг
визначається сторонами згідно з
погодженим кошторисом (додаток № 1 до
договору, що є його невід'ємною
частиною) і складає 6014346,00 грн. на один
рік, у т.ч. ПДВ 1002391,00 грн. Загальна
вартість на 2013-2015 роки становить 18043038,00
грн., у т.ч. ПДВ 3007173,00 грн. Розрахунки
проводяться на підставі підписаного
сторонами акта приймання-передачі
наданих послуг шляхом оплати
Замовником наданих послуг Виконавцем
за цим договором щомісяця в
національній валюті України авансовим
перерахуванням коштів належної до
сплати суми на реєстраційний рахунок
Виконавця в установах Державного
казначейства України не пізніше 10
числа кожного місяця в розмірі 1/12 від
суми по кошторису (додаток № 1 до
договору, що є його невідємною
частиною) і складає 501195,50 грн., в т.ч. ПДВ
- 83532,58 грн. Термін надання послуг з
моменту підписання сторонами та
затвердження заступником голови
правління - виконавчим директором ПАТ
«Укрнафта» до 31.12.2015 (а.с. 77-84).

Суд зазначає, що вищезазначені
контрагенти позивача оплатили послуги,
надані Управлінням ДСНС України у
Чернігівській області за період з
01.02.2013 по 01.07.2014, що підтверджується
виписками по рахунку (а.с. 85-100).

Суд звертає увагу, що плата здійснена з
порушенням строків встановлених
вищезазначеними договорами. Порушення
строків оплати позивачем не
заперечується.

ДФІ в Чернігівській області вимагає
від Управління ДСНС України у
Чернігівській області застосувати
(стягнути) з даних контрагентів штрафні
санкції за несвоєчасне виконання
контрагентами позивача зобов'язань за
договорами про закупівлю робіт з
охорони від пожеж, які не були
передбачені умовами договорів.

Проте суд не може погодитись з даною
позицією відповідача, виходячи з
наступного.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено принцип свободи договору,
який, крім іншого, полягає в тому, що
сторони є вільними у визначенні умов
договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 Цивільного
кодексу України істотними умовами
договору є умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також ті умови,
щодо яких за заявою хоча б однієї із
сторін має бути досягнуто згоди. Таку ж
норму містить і ч. 2 ст. 180
Господарського кодексу України, при
цьому ч. 3 ст. 180 визначено, що при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Згідно з ст. 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватись, зокрема , неустойкою,
до якої ст. 549 відносить штраф або пеню.

Стаття 548 Цивільного кодексу України
передбачає, що виконання зобов'язання
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Розмір та порядок застосування
штрафних санкцій в господарських
зобов'язаннях врегульовано главою 26
Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Тобто, зазначені норми не містять
імперативного припису щодо порядку та
розміру встановлення пені, та головне -
щодо обов'язку її встановлення, а,
навпаки, передбачають можливість
вільного вибору сторін при
застосування таких умов договору, а ч. 6
ст. 231 Господарського кодексу України
передбачено лише загальні правила
визначення розміру штрафних санкцій,
відповідно, у випадку, якщо такі
штрафні санкції встановлені.

Крім того, статтями 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Суд звертає увагу, що рішенням
Господарського суду Чернігівської
області від 07.09.2010 у справі № 16/31 за
позовом Головного управління
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи у
Чернігівській області до Відкритого
акціонерного товариства
«Чернігівській завод радіоприладів»
про стягнення 2157,65 грн. у позові
відмовлено повністю. В даному рішенні
Господарського суду Чернігівської
області від 07.09.2010 у справі № 16/31
зазначено, що заявлено позов про
стягнення 2157,65 грн. пені за несвоєчасну
оплату послуг, наданих відповідно до
укладеного між сторонами договору від
01.03.2009 № 180. В якості обґрунтування
заявлених вимог позивач посилається на
пункти 1.3, 4.1 укладеного договору, ст.ст.
11, 526, 530, п. 2 ст. 528 ЦК України, ст.ст. 193,231
ГК України та ст.ст. 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань». Проте,
Господарський суд Чернігівської
області вказав, що пеня нарахована без
достатніх правових підстав. Діюче
законодавство передбачає можливість
нарахування пені у розмірі, який
визначається виключно або законом , або
договором. Договір № 180 від 01.03.2009, на
який посилається позивач, не містить
будь - яких домовленостей про
відповідальність у вигляді пені за
несвоєчасне виконання відповідачем
грошового зобов'язання. Чинне
законодавство, яке регулює діяльність
пожежної охорони, зокрема, ст. 35 Закону
України «Про пожежну безпеку», яка має
назву «Відповідальність за порушення
вимог пожежної безпеки» передбачає
нарахування пені в розмірі двох
відсотків за кожний день прострочення
сплати штрафу, застосованого за
порушення встановлених законодавством
вимог пожежної безпеки, невиконання
приписів посадових осіб органів
державного пожежного нагляду
підприємства, установи та організації.
Як слідує з наведеної норми, пеня у
розмірі 2% передбачена за несвоєчасну
сплату адміністративно - господарської
санкції, в той же час норми вказаного
Закону не передбачають можливості
нарахування пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, як це здійснив
позивач, за невиконання договірних
зобов'язань за послуги, надані пожежною
охороною. За таких обставин відсутні
будь - які підстави для сплати
відповідачем неустойки. Рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 07.09.2010 у справі № 16/31
набрало законної сили, що не
заперечується представниками обох
сторін (а.с. 137-140).

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 72 Податкового
кодексу України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Пунктом 35 постанови Кабінету Міністрів
України від 20.04.2006 № 550 «Про
затвердження Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами» (далі - Порядок № 550)
встановлено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції
контролюючого органу, фіксуються в
констатуючій частині акта ревізії з
обов'язковим посиланням на норми
законів чи інші нормативно-правові
акти, які порушено, та зазначенням
винних у їх допущенні осіб.

Відповідно до п. 36 Порядку № 550 акт
ревізії підписується посадовою особою
контролюючого органу та керівником і
головним бухгалтером об'єкта контролю
або особою, уповноваженою на ведення
бухгалтерського обліку, а також за
необхідності іншими працівниками
об'єкта.

У разі коли діями чи бездіяльністю
працівників об'єкта контролю державі
або підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, контролюючий орган
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб (п. 49 Порядку N 550).

Згідно із п. 50 Порядку N 550 за
результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав контролюючі органи
вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущенні
порушень працівників об'єктів
контролю; звернення до суду в інтересах
держави щодо усунення виявлених
ревізією порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів, а також стягнення у дохід
держави коштів, одержаних за
незаконними договорами, без
встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Окрім того, нормами Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» та
Порядку № 550 на посадових осіб ДФІ, що
проводять інспектування, не покладено
обов'язку самостійного визначення та
поіменного зазначення в акті ревізії
кожної з осіб, винних у допущених
порушеннях.

Так, загальні підстави і умови
матеріальної відповідальності
працівників визначені ст. 130 Кодексу
законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника.

Частинами 1 - 3 ст. 136 КЗпП України
встановлено, що покриття шкоди
працівниками в розмірі, що не перевищує
середнього місячного заробітку,
провадиться за розпорядженням
власника або уповноваженого ним
органу, а керівниками підприємств,
установ, організацій та їх
заступниками - за розпорядженням
вищестоящого в порядку підлеглості
органу шляхом відрахування із
заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або
уповноваженого ним органу або
вищестоящого в порядку підлеглості
органу має бути зроблено не пізніше
двох тижнів з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди і звернено до
виконання не раніше семи днів з дня
повідомлення про це працівникові. Якщо
працівник не згоден з відрахуванням
або його розміром, трудовий спір за
його заявою розглядається в порядку,
передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди
провадиться шляхом подання власником
або уповноваженим ним органом позову
до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду.

Згідно ст. 138 КЗпП України для
покладення на працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наявність умов, передбачених
статтею 130 цього Кодексу.

Отже, обов'язок по визначенню осіб,
винних у вчиненні порушень фінансової
дисципліни, обсягу завданої кожної з
них шкоди та наявності у їх діях вини,
пов'язаної із заподіяною шкодою,
законодавством покладено саме на
роботодавця, тобто, в даному випадку -
Управління ДСНС України у
Чернігівській області.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, осіб, які винні в порушенні
відповідачем законодавства,
ревізорами було зазначено начальника
ТУ МНС України у Чернігівській області
ОСОБА_4, начальника відділу економіки і
фінансів ОСОБА_5 та начальника
юридичного сектору ОСОБА_1

Тобто, всупереч вищевказаним нормам
законодавства, ДФІ у Чернігівській
області п. 3 вимоги ДФІ в Чернігівській
області від 18.09.2014 № 25-04-18-14/7242 сама
визначила особу, яку вимагає
притягнути до відповідальності в
порядку, встановленому ст. ст. 130 - 136
КЗпП України та обсяг завданої нею
шкоди. Отже, спірна вимога є такою, що
прийнята поза межами компетенції
Державної фінансової інспекції
України.

Разом з тим, суд бере до уваги те, що при
виявленні збитків, завданих державі чи
об'єкту контролю, орган державного
фінансового контролю має право
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України, та звернутися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів.

Отже, відсутні будь-які підстави для
сплати контрагентами позивача ПАТ
«Слов'янські шпалери - КФТП»,
Структурною одиницею НГВУ
«Чернігівнафтогаз», яка діє від імені
ПАТ «Укрнафта», Структурною одиницею
Прилуцьке УБР ПАТ «Укрнафта», яка діє
від імені ПАТ «Укрнафта»,
Гнідинцівським ГПЗ ПАТ «Укрнафта»
штрафних санкцій за несвоєчасну сплату
отриманих послуг.

Тому суд приходить до висновку, що п. 3
вимоги ДФІ в Чернігівській області від
18.09.2014 № 25-04-18-14/7242 про стягнення
завданих Управлінню ДСНС України у
Чернігівській області та Державному
бюджету України збитків з ПАТ
«Слов'янські шпалери - КФТП» у сумі 91,95
грн., з УБР ПАТ «Укрнафта» - 1719,19 грн., з
Гнідинцівського ГПЗ ПАТ «Укрнафта» -
22093,80 грн. та НГВУ ПАТ «Укрнафта» - 18980,32
грн. є протиправним.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку| або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Представник відповідача як суб'єкт
владних повноважень не довів
правомірність та обґрунтованість п. 3
вимоги ДФІ в Чернігівській області від
18.09.2014 № 25-04-18-14/7242.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
Управління ДСНС України у
Чернігівській області належить
задовольнити.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 за
вказаний позов позивачу необхідно було
сплатити судовий збір в розмірі 73,08 грн.

Позивачем під час подання
адміністративного позову сплачено
судовий збір в розмірі 73,08 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 14.10.2014 № 905 (а.с. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Тому згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судовий збір в розмірі 73,08 грн.
присуджується на користь позивача за
рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
пункт 3 вимоги Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області від
18.09.2014 № 25-04-18-14/7242.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Чернігівській області (код ЄДРПОУ -
38590042) судовий збір в розмірі 73,08 грн.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.Є. Смірнова