Справа № 1423/7826/2011
Суддя: Голубкін О. І.
Дата ухвалення: 2012-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1423/7826/2011
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2012 року Голова Центрального
районного суду міста Миколаєва
Голубкін О.І., розглянув в порядку
скороченого провадження матеріали
адміністративної справи за позовом

позивача
ОСОБА_2

до

відповідача
Управління Пенсійного Фонду
України у Центральному районі міста
Миколаєва ,

суть позову
про соціальний захист,що
передбачений Законом України "Про
соціальний захист дітей війни", -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_2 оскаржила у суді невиконання
відповідачем вимог статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Ухвалою Центрального районного суду
міста Миколаєва від 12.04.2012 позивачу
поновлений строк для звернення до суду
із цим позовом за період з 22.12.2010 року по
22.06.2011 року. З матеріалів справи
вбачається, що позивач просить про
захист його прав за період до ухвалення
рішення по суті справи.

Порядок надання державної
соціальної підтримки особам, як мають
статус «дітей війни», протягом
зазначеного визначався /одночасно/:

1. Законом України №2195-IV «Про
соціальний захист дітей війни», що був
прийнятий 18 листопада 2004 року та набув
чинності 1 січня 2006 року /надалі -
законом №2195-IV/;

2. Законами України «Про державний
бюджет України" на відповідний період.

Аналіз змісту згаданих законів
вказує на те, що вони стосуються різних
предметів регулювання (статусу
громадян певної категорії - у першому
випадку та встановлення доходів та
видатків держави - у другому) та вони
по-різному регулюють порядок надання
такої державної допомоги. Так, закон
№2195-IV у статті 6 містить імперативну
вимогу про виплату підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії;
Закони України «Про державний бюджет
України" на відповідні роки містять
вимоги про зупинення дії цієї норми або
ж про здійснення виплат у меншому
розмірі.

За такого, для вирішення спору по
данній справі суду необхідно
визначитись, який з законів є
приоритетним та підлягає застосуванню
у правовідносинах, що виникли.

При вирішенні цього питання суд
виходить з того, що згідно з п. 3
мотивувальної частини рішення
Конституційного Суду України від 3
жовтня 1997 року №4-зп, у справі щодо
набуття чинності Конституцією України,
- конкретна сфера суспільних відносин
не може бути водночас врегульована
однопредметними нормативно-правовими
актами однакової сили, які за змістом
суперечать один одому. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акту, якщо інше
не передбачене самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції
України рішення Конституційного Суду
України є обов'язковими до виконання на
території України.

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
відносинах, суди повинні застосовувати
положення закону з урахуванням дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше.

01 січня 2006 року набув чинності
прийнятий 18 листопада 2004 року Закон
України № 2195-IV «Про соціальний захист
дітей війни», який у статті 6 містить
імперативну вимогу про виплату
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії.

28 грудня 2007 року був прийнятий Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», стаття 41
розділу ІІ якого змінювала текст
статті 6 закону №2195-IV. У запровадженій
цією нормою редакції стаття 6 закону
№2195-IV передбачала отримання особами,
які мають статус «дітей війни"
підвищення у розмірі надбавки, що
встановлена для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України
№10-рп/2007 від 22 травня 2008 року положення
статті 41 розділу ІІ Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" визнано не
конституційним, отже, з 22 травня 2008 року
воно втратила чинність.

Інших норм з питань соціального
захисту дітей війни до 22 липня 2011 року
не впроваджувалось.

Отже, у період з 22 травня 2008 року до 22
липня 2011 року це питання регулювалось
лише законом №2195-IV, тому, протягом
цього періоду позивач мав право
отримувати щомісячне підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії.

Однак, відповідач такі виплати не
здійснював, отже, протягом цього
періоду права позивача на соціальний
захист відповідачем були порушені.

14 червня 2011 року був прийнятий Закон
України №3491-VI "Про внесення змін до
Закону України "Про державний бюджет
України на 2011 рік" /надалі - закон №3491-VI/,
відповідно до статті 7 якого прикінцеві
положення Закону України "Про
державний бюджет України на 2011 рік"
доповнювались пунктом 4 такого змісту
"Установити, що у 2011 році норми і
положення ... статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" ...
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік"".
Даний закон набуває чинності з 19 червня
2011 року.

За такого, виходячи з наведених фактів,
слід дійти висновку, що саме Закон
№3491-VI з 19 червня 2011 року має
застосовуватись у спірних
правовідносина, а отже - що особи, які
мають статус «дітей війни», зокрема -
позивач, мають право на отримання
підвищення до пенсії у розмірі,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Такий розмір є встановленим
пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів
України від 6 липня 2011 року № 745 "Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету" та становить 49,8
грн. щомісячно. Ця постанова набула
чинності 23 липня 2011 року.

Та обставина, що підвищення у такому
розмірі позивач отримував, сторонами у
справі не заперечується.

Таке ґрунтується на законі та права
позивача не порушує.

Наведене свідчить, що права позивача у
періоди з 22.12.2010 року по 22 липня 2011 року
порушені, через що підлягають
поновленню на підставі судового
рішення.

При визначенні способу поновлення прав
позивача, суд виходить із сутності
порушеного права, способу його
порушення та спрямованості позовних
вимог позивача.

З огляду на це, суд враховує, що права
позивача були порушені нарахуванням
пенсії в обсязі, меншому за
передбачений діючим законодавством, а
також недоплатою пенсії.

За такого, відповідача слід зобов'язати
здійснити належний перерахунок пенсії
позивачеві.

Відповідач стверджує, що обчислення
доплати провести неможливо, оскільки
розмір мінімальної пенсії за віком
законодавчо не визначений.

Але з таким погодитись неможливо.

Так, розмір мінімальної пенсії за віком
є встановлений частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Посилання відповідачів на
неможливість застосування цієї норми є
неправильним, оскільки позивач отримує
пенсію саме в порядку згаданого закону,
через що ця норма поширюється при
обчисленні належної йому пенсії.

Відповідач також посилається про те, що
з його боку відсутній обов'язок щодо
сплати встановлених судом коштів,
оскільки це є обов'язком держави, отже
-органів, що розпоряджаються коштами
Державного бюджету України.

Проте, з цим погодитись неможливо,
оскільки саме на відповідача законом
покладений обов'язок щодо здійсненню
позивачеві належних виплат.

Отже, поданий позов підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 158-163 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов - задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду у Центральному районі міста
Миколаєва здійснити перерахунок
пенсії за період з 22.12.2010 року по 22.06.2011
року, обчисливши її у ці періоди з
урахуванням підвищення в розмірі 30%
визначеної відповідно до частини 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»мінімальної пенсії за
віком, та виплатити визначену різницю..

Постанова в частині стягнення за 1
місяць підлягає негайному виконанню,
вона може бути оскарженою до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Центральний районний суд міста
Миколаєва протягом 10 днів.

Голова

Центрального районного суду

м. Миколаєва
О.І. Голубкін