Справа № 2а-4198/10/2170
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/4177/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Костенка М.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Генічеської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області

на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 02 серпня
2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року

у справі № 2-а-4198/10/2170

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Генічеської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області

про скасування рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій

та за позовом Генічеської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення штрафних (фінансових)
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського
окружного адміністративного суду від 02
серпня 2012 року, залишеною без
змін ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року, позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3; позивач) до Генічеської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області (далі
- Генічеська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Херсонській області; відповідач)
задоволено повністю. Скасовано рішення
№ від 21 липня 2010 року та №
від 21 липня 2010 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій. В
задоволенні позовних вимог
Генічеської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Херсонській області до ФОП ОСОБА_3 про
стягнення штрафних (фінансових)
санкцій відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Генічеська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Херсонській області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 02
серпня 2012 року, ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17 грудня 2013 року та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог підприємця відмовити повністю, а
також задовольнити позовні вимоги
податкового органу про стягнення з ФОП
ОСОБА_3 штрафних (фінансових) санкцій.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить її відхилити, а
постановлені у справі судові рішення
залишити без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами
Державної податкової адміністрації у
Херсонській області проведено
перевірку господарської одиниці, що
належить позивачу, з питань дотримання
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, за результатами якої
складено акт № 00332/2302/НОМЕР_3 від 15 липня
2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято рішення
№ від 21 липня 2010 року, яким до
ФОП ОСОБА_3 застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 27 443,00
грн., та рішення № від 21 липня 2010
року, яким до ФОП ОСОБА_3 застосовано
суму штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 667 625,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення
підприємцем пункту 12 статті 3 Закону
України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 265/95-ВР) з огляду на
незабезпечення ведення обліку
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму в розмірі 13 721,56 грн.
шляхом заповнення в книзі обліку
доходів і витрат графи 3 «витрати на
виробництво продукції».

Крім того, контролюючий орган дійшов
висновку про порушення позивачем
пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15 грудня 2004 року № 637,
(далі - Положення) у зв'язку з
неоприбуткуванням готівкових коштів в
загальному розмірі 133 525,00 грн. в книзі
обліку доходів і витрат.

Скасовуючи оскаржувані акти
індивідуальної дії, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 12 статті 3
Закону № 265/95-ВР суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 Закону № 265/95-ВР
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою-суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави для висновку про те, що
обов'язок ведення обліку товарних
запасів не міг бути покладений на
суб'єктів підприємницької
діяльності-фізичних осіб, які
здійснювали підприємницьку діяльність
за спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03 липня 1998 року № 727/98
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин).

З огляду на викладене та враховуючи те,
що позивач на час проведення перевірки
був платником єдиного податку, що
засвідчується наявним в матеріалах
справи свідоцтвом № 125233 від 01 січня 2010
року, у контролюючого органу були
відсутні правові підстави для
застосування до нього штрафних
(фінансових) санкцій за порушення
пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР.

При цьому слід зазначити, що форма
Книги обліку доходів і витрат,
встановлена додатком № 10 до Інструкції
про прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993 року № 12 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), не передбачає
ведення обліку товарних запасів, тому
відсутність записів про придбання
товарів (оприбуткування продукції) у
книзі обліку доходів і витрат не можна
вважати порушенням.

Відповідно до пункту 2.6 глави 2
Положення уся готівка, що надходить до
кас, має своєчасно (у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Пунктом 1.2 глави 1 Положення визначено,
що оприбуткування готівки - це
проведення підприємствами і
підприємцями обліку готівки в касі на
повну суму її фактичних надходжень у
касовій книзі, книзі обліку доходів і
витрат, книзі обліку розрахункових
операцій; книга обліку доходів і витрат
- це документ установленої форми, що
застосовується відповідно до
законодавства України для
відображення руху готівки. Форму
відповідної книги обліку доходів і
витрат установлено Державною
податковою адміністрацією України.

Згідно з пунктом 1 Порядку ведення
книги обліку доходів і витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 вересня 2001 року
№ 1269, (далі - Порядок) книга
обліку доходів і витрат ведеться
суб'єктами підприємницької
діяльності-фізичними особами,
оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва (у тому числі
шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку), а також особами, які
мають пільговий торговий патент для
продажу товарів (крім підакцизних)
(надання послуг) відповідно до
законодавства з питань патентування
деяких видів підприємницької
діяльності, якщо такі особи не є
платниками податку на додану вартість
згідно із законодавством.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що
суб'єктом підприємницької діяльності
до книги обліку доходів і витрат
заносяться такі відомості: порядковий
номер запису; дата здійснення операції,
пов'язаної з проведеними витратами
і/або отриманим доходом; сума витрат за
фактом їх здійснення, в тому числі
заробітна плата найманого працівника;
сума вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день.

Таким чином, оприбуткування готівки
суб'єктом малого
підприємництва-фізичною особою, якому
надано право проводити розрахунки
готівкою із споживачами без
використання реєстратора
розрахункових операцій та
розрахункової книжки, передбачає,
зокрема, відображення ним у книзі
обліку доходів і витрат усієї суми
отриманої виручки.

В наведеному випадку готівка позивачем
оприбутковувалась у день її отримання
в книзі обліку доходів і витрат у
встановленому порядку, що
засвідчується наявною в матеріалах
справи копією витягу з відповідної
книги.

Крім того, варто враховувати, що за
змістом частин 1, 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього
Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу, як з'ясовано судами,
контролюючим органом не надано жодних
доказів на підтвердження наявності на
місці проведення розрахунків на момент
проведення перевірки неоприбуткованих
у встановленому порядку готівкових
коштів у розмірі 133 525,00 грн.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 02
серпня 2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17 грудня 2013 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Генічеської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
відхилити, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 02
серпня 2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Костенко М.І.