Справа № 826/9646/14
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9646/14
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Глущенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтехстандарт» до
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів про визнання
протиправним та скасування рішення, за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтехстандарт» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 29 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Інтехстандарт» звернулося у суд
із позовом до Державної інспекції
України з питань захисту прав
споживачів, в якому просило скасувати
рішення відповідача №0017 від 29.05.2014 про
накладення штрафу за порушення
законодавства про рекламу.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
липня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати таку та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
при винесенні спірного рішення
відповідач діяв обґрунтовано, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені чинним
законодавством.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що 17.03.2014
головним спеціалістом сектору
контролю за рекламною діяльністю та
торгівлею на відстані Халько М.Ю.
відносно позивача було складено
протокол про порушення законодавства
про рекламу, яким зафіксовано
порушення ч. 1 ст. 16 Закону України «Про
рекламу», яке проявилось у розміщенні
(розповсюдженні) зовнішньої реклами
(рекламні вивіски, прапори, тумби - 11
об'єктів зовнішньої реклами) за
адресою: м. Київ, пров. Балтійський, 20,
без відповідних дозволів.

18.03.2014 Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у м. Києві направлено
позивачу вимогу № 07-17-06/505 про надання
документів (письмові пояснення,
свідоцтва про державну реєстрацію,
документальне підтвердження вартості
розповсюдженої реклами за період до
одного року з моменту отримання вимоги
(договори, акти виконаних робіт),
необхідних для розгляду справи про
порушення законодавства про рекламу,
призначену до розгляду на 01.04.2014.

Як зазначає у запереченнях проти
позову відповідач, що не заперечується
позивачем, на вищевказану вимогу
позивач надав письмові пояснення та
свідоцтво про державну реєстрацію
юридичної особи, копії окремих
дозволів на розміщення рекламних
засобів. Інших документів надано не
було.

На підставі вказаного протоколу та
фотофіксації Інспекцією з питань
захисту прав споживачів у м. Києві
прийнято рішення від 01.04.2014 про початок
розгляду справи про порушення
законодавства про рекламу відносно
позивача.

14.05.2014 відбулося засідання стосовно
справи про порушення законодавства про
рекламу, про що був складений
відповідний протокол, яким вирішено
внести на розгляд керівництву
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у м. Києві попередні
висновки (щодо наявності факту
порушення) та матеріали справи для
прийняття рішення. З указаним
протоколом представник позивача був
ознайомлений та висловив незгоду з
попередніми висновками.

29.05.2014 Державною інспекцією України з
питань захисту прав споживачів
прийнято рішення № 0017 про накладення
на позивача штрафу у розмірі 55 913,00 грн
за порушення ним статті 16 Закону
України «Про рекламу»,
відповідальність за яке передбачена
статтею 27 цього Закону. Зазначене
рішення надіслане позивачу листом з
повідомленням від 04.06.2014 № 3126-3-11/7.

Не погоджуючись з таким рішенням
відповідача, позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апелянта, колегія
суддів зважає на наступне.

Державна інспекція України з питань
захисту прав споживачів
(Держспоживінспекція України) діє на
підставі Положення, затвердженого
указом Президента України від 13.04.2011 №
465/2011.

Пунктом 1 цього Положення встановлено,
що Держспоживінспекція України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра економічного
розвитку і торгівлі України.
Держспоживінспекція України входить
до системи органів виконавчої влади і
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів. Вона є спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері державного
контролю за додержанням законодавства
про захист прав споживачів.

Пунктами 4, 7 Положення передбачено, що
Держспоживінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань здійснює у межах своєї
компетенції контроль за додержанням
законодавства про рекламу. Вона
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через свої
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Питання накладення уповноваженими
особами Держспоживінспекції та її
територіальних органів в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі (далі - територіальні
органи) штрафів на рекламодавців,
виробників і розповсюджувачів реклами
за порушення законодавства про рекламу
(крім штрафів, накладення яких належить
виключно до компетенції
Антимонопольного комітету і
регулюється законодавством з питань
авторського права та суміжних прав)
регламентовано Порядком накладення
штрафів за порушення законодавства про
рекламу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №
693.

Відповідно до п. 9 цього Порядку
підставою для розгляду справи про
порушення законодавства про рекламу
(далі - справа) є відповідний протокол,
складений уповноваженою посадовою
особою Антимонопольного комітету,
Національної ради з питань телебачення
і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або
Держспоживінспекції та її
територіальних органів.

Таким чином, оспорюване рішення було
прийнято на підставі та в межах
повноважень, визначених чинним
законодавством. При цьому, позивач не
заперечує дотримання відповідачем
порядку розгляду вказаної справи,
окрім як з підстав не запрошення його
на розгляд справи про порушення.

Разом з тим, наведені доводи позивача
спростовуються матеріалами справи, в
яких наявні повідомлення про такий
розгляд, що призначався на 08.04.2014 та
неодноразово продовжувався: до 15.04.2014,
до 24.04.2014 та до 14.05.2014. Вказані
повідомлення долучались особисто
позивачем до позовної заяви.

Обговорюючи правомірність винесення
спірного рішення, колегія суддів
зважає на наступне.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про
рекламу» визначено, що розміщення
зовнішньої реклами у населених пунктах
проводиться на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад, а поза
межами населених пунктів - на підставі
дозволів, що надаються обласними
державними адміністраціями, а на
території Автономної Республіки Крим -
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, в порядку, встановленому цими
органами на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з ч. 1 ст. 27 вказаного Закону
особи, винні у порушенні законодавства
про рекламу, несуть дисциплінарну,
цивільно-правову, адміністративну та
кримінальну відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до пункту 3 частини 2 цієї
норми відповідальність за порушення
законодавства про рекламу несуть
розповсюджувачі реклами, винні в
порушенні встановленого
законодавством порядку розповсюдження
та розміщення реклами.

Відповідно до п. 24 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2003 № 2067,
виданий у встановленому порядку дозвіл
є підставою для розміщення зовнішньої
реклами та виконання робіт, пов'язаних
з розташуванням рекламного засобу.

Зважаючи на викладене, розміщення
об'єктів зовнішньої реклами без
отримання дозвільних документів є
порушенням вимог чинного
законодавства.

Позивач стверджує, що він не являється
належним розповсюджувачем реклами,
посилаючись на те, що він є орендарем
приміщень за адресою: м. Київ, пров.
Балтійський, 20, та не має права
самостійно встановлювати об'єкти
зовнішньої реклами на будівлі на
прилеглій території без дозволу
орендодавця - ІП «Центр-Автокраїна», з
огляду на що між ним та вказаним
підприємством укладено договір на
розміщення рекламних матеріалів № 702
від 02.12.2013, відповідно до якого, ІП
«Центр-Автокраїна» прийняло на себе
зобов'язання щодо розміщення
рекламно-інформаційного матеріалу на
території та приміщеннях за вказаною
адресою.

Враховуючи те, що позивачем не надано
жодних доказів підписання актів
приймання-передачі виконаних робіт,
платіжних доручень, які б свідчили про
оплату за надання рекламних послуг,
доказів замовлення на розміщення
рекламних матеріалів, узгодження їх
виду, обсягу, місця розміщення, не
надано технічного завдання по
рекламно-інформаційному матеріалу,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
критичної оцінки викладених доводів.

Окрім того, з листа-погодження ІП
«Центр-Автокраїна» від 01.07.2013, копія
якого наявна в матеріалах справи,
вбачається, що вид об'єктів зовнішньої
реклами, їх кількість та зміст
обираються орендарем та/або
суборендарем самостійно.

Відтак, позивачем не доведено, що 11
об'єктів зовнішньої реклами були
розміщені не ним, а будь-яким іншим
підприємством.

Натомість, протоколом від 17.03.2014,
складеним головним спеціалістом
сектору контролю за рекламною
діяльністю та торгівлею на відстані
Халько М.Ю. відносно позивача,
зафіксовано, що останнім за адресою: м.
Київ, пров. Балтійський, 20, було
розміщено 11 об'єктів зовнішньої
реклами (рекламні вивіски, прапори,
тумби).

Як стверджує сам позивач, в рамках
господарської діяльності ним
здійснюється реалізація автомобілів
торгових марок ГАЗ та Geely. Матеріалами
фотофіксації місця правопорушення
підтверджується наявність реклами
торгової марки Geely у вигляді рекламних
вивісок, розміщення прапорів та
реклами цієї марки на колоні.

Так, з матеріалів справи слідує, що
позивач не заперечує, що розміщені
рекламні матеріали є його власністю.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що 23.04.2014 Інспекцією з питань захисту
прав споживачів у м. Києві направлявся
лист № 07-14-06/755 до Управління з питань
реклами Департаменту суспільних
комунікацій виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) з
проханням надати повну інформацію щодо
наявності (відсутності) дозвільних
документів на розміщення об'єктів
зовнішньої реклами у ТОВ
«Інтехстандарт».

У відповідь на запит Інспекції листом
від 06.05.2014 № 059/07-2432 Департамент
суспільних комунікацій повідомив, що
дозволи на 11 об'єктів зовнішньої
реклами, замовником яких є ТОВ
«Інтехстандарт», в процесі оформлення.
Тобто, на час виникнення спірних
правовідносин такі дозволи були
відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо доведеності
відповідачем порушень законодавства
про рекламу з боку позивача.

Положеннями частини 4 статті 27 Закону
України «Про рекламу» визначено, що до
розповсюджувачів реклами за вчинення
дій, передбачених пунктом 3 частини 2
цієї статті, застосуються санкції у
розмірі п'ятикратної вартості
розповсюдження реклами.

За частиною 7 статті 27 Закону у разі
неможливості встановлення вартості
реклами, розповсюдженої з порушенням
вимог цього Закону, на рекламодавців та
розповсюджувачів реклами рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, накладається штраф у
розмірі до 300 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Із письмових пояснень позивача слідує,
що об'єкти зовнішньої реклами позивач
виготовляє силами власного персоналу,
значну частину отримує безкоштовно від
іноземних постачальників. Відтак,
відповідач правомірно застосував до
позивача санкції, виходячи з приписів
частини 7 статті 27 Закону України «Про
рекламу».

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, а матеріали
справи та зміст судового рішення не
свідчать про порушення судом норм
матеріального чи процесуального права,
скарга не підлягає задоволенню, а
оскаржуване судове рішення слід
залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 206, 212, 254,
КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтехстандарт» залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М