Справа № П/805/48/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/18035/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівЦуркана М. І.,
Чалого С. Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07 лютого 2014
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Селидове
Донецької області про стягнення
заборгованості,

встановив:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області
звернулось з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Селидове
Донецької області про стягнення
заборгованості з відшкодування витрат
на виплату пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 за період з липня по листопад 2013
року в сумі 1 350 грн 00 коп.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 07 лютого 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року, в задоволені позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням судів
першої та апеляційної інстанцій,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що позивачем в
період з 01 липня по 30 листопада 2013 року
виплачено пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Однак, відповідач відмовився
відшкодувати витрати на виплату пенсії
вищезазначеним особам з посиланням на
ст. 33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а саме: особи були
працездатні та не перебували на момент
смерті чоловіків на їх утриманні.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача, позивач звернувся з цим
позовом.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з
висновками судів.

Статтею 9 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 1058-IV)
встановлено види пенсійних виплат і
соціальних послуг. Зокрема в частині
першій цієї статті зазначено, що
відповідно до цього Закону за рахунок
коштів ПФУ в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:
пенсія за віком; пенсія по інвалідності
внаслідок загального захворювання (у
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства);
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Розділом V вказаного Закону визначено
умови призначення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника (стаття 36), розмір
такої пенсії (стаття 37), період, на який
вона призначається, зміна її розміру
(стаття 38), призначення однієї пенсії у
зв'язку з втратою годувальника на всіх
членів сім'ї, виділення частки пенсії
(стаття 39).

Так, відповідно до ст. 36 цього Закону
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по III групі
інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, мають
право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, якщо втратили джерело
засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: 1) чоловік (дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, передбаченого
статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому
числі діти, які народилися до спливу 10
місяців з дня смерті годувальника)
померлого годувальника, які не досягли
18 років або старші цього віку, якщо вони
стали інвалідами до досягнення 18 років.
Діти, які навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх
навчальних закладах системи загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах (у тому числі у період між
завершенням навчання в одному із
зазначених навчальних закладів та
вступом до іншого навчального закладу
або у період між завершенням навчання
за одним освітньо-кваліфікаційним
рівнем та продовженням навчання за
іншим за умови, що такий період не
перевищує чотирьох місяців), - до
закінчення такими дітьми навчальних
закладів, але не довше ніж до
досягнення ними 23 років, та діти-сироти
- до досягнення ними 23 років незалежно
від того, навчаються вони чи ні; 3)
чоловік (дружина), а в разі їх
відсутності - один з батьків або брат чи
сестра, дідусь чи бабуся померлого
годувальника незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона) не
працюють і зайняті доглядом за дитиною
(дітьми) померлого годувальника до
досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими,
що були на утриманні померлого
годувальника, відносяться особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
якщо вони: 1) були на повному утриманні
померлого годувальника; 2) одержували
від померлого годувальника допомогу,
що була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для
яких його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
пенсію, мають право, за бажанням,
перейти на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Усиновлені діти мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника нарівні
з рідними дітьми.

Пасинок і падчерка мають право на
пенсію у зв'язку з втратою годувальника
нарівні з рідними дітьми, якщо вони не
одержували аліментів від батьків.

Неповнолітні діти, які мають право на
пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, зберігають це право і в
разі їх усиновлення.

Положення цього Закону, що стосуються
сім'ї померлого, відповідно
поширюються і на сім'ю особи, визнаної
безвісно відсутньою або оголошеною
померлою у встановленому законом
порядку.

Пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Разом із тим згідно із ч. 8 ст. 36 Закону №
1058-IV пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону №
1105-XIV.

Утім, відповідно до ч. 4. ст. 33 Закону №
1105-XIV пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством. Тобто вказана норма
містить посилання на законодавство про
пенсійне забезпечення, оскільки, як
визначено абз. 7 ч. 2 ст. 5 Закону
№ 1058-IV, виключно цим Законом
визначаються умови набуття права та
порядок визначення розмірів пенсійних
виплат.

Абзацом 1 п. 16 Прикінцевих положень
Закону № 1058-IV, який прийнятий пізніше
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-XII "Про пенсійне забезпечення",
встановлено, що до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Згідно із абз. 2. п. 16 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV положення
Закону № 1788-XII застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років. Цим абзацом було доповнено
вказаний пункт згідно із Законом №
3108-IV.

Таким чином, враховуючи, що Закон №
1058-IV, який прийнятий останнім у часі та,
як зазначено у його преамбулі,
розроблений відповідно до Конституції
України та Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначає
принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів ПФУ, що
формуються за рахунок страхових
внесків роботодавців, бюджетних та
інших джерел, передбачених цим Законом,
а також регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом, а
також те, що він чітко визначає, в якій
частині застосовується Закон № 1788-XII,
пріоритетному застосуванню до
відносин, пов'язаних з призначенням і
виплатою пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, підлягає Закон N 1058-IV.

Право на призначення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника закріплено,
зокрема, абз. 2. ч. 1. ст. 36 Закону № 1058-IV,
відповідно до якого батьки і чоловік
(дружина) померлого, які не були на його
утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, якщо
втратили джерело засобів до існування.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що призначення і виплата пенсії
у зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок професійного
захворювання, його дружині має
здійснюватись відповідно до вимог
Закону № 1058-IV.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права була висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постановах від 16 вересня
2014 року (№ 21-351а14) та від 15 квітня 2014 року
(№ 21-67а14).

Між тим, у справі яка розглядається
суди прийшли до неправильного
висновку, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5, яким
управління ПФУ виплатило пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, не мали
права на їх отримання.

Згідно зі ст. 33 зазначеного Закону у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно із підпунктом «д» п. 1 ч. 1
ст. 21 цього Закону) мають непрацездатні
особи, які перебували на утриманні
померлого або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина померлого, яка
народилася протягом не більш як
десятимісячного строку після його
смерті. Такими непрацездатними особами
є, серед іншого, жінки, які досягли 55
років, і чоловіки, які досягли 60 років,
якщо вони не працюють.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 24 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (в редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 1105-XIV) Фонд зобов'язано
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-ХІV.

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у разі настання
страхового випадку.

Статтею 28 Закону № 1105-ХІV встановлено,
що страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку. Зазначені
грошові суми, в тому числі, складаються
із страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Проаналізувавши вищезазначені норми
права, колегія суддів дійшла висновку,
що страхові виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника відповідно до
Закону № 1105-ХІV Фонд виплачує у разі
настання страхового випадку виключно
особам, які мають право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом «д» п. 1 ч. 1 ст. 21
цього Закону), перелік яких міститься у
ст. 33 зазначеного Закону. У разі якщо
особи, яким призначені пенсії у зв'язку
з втратою годувальника, не підпадають
під визначений ст. 33 Закону № 1105-ХІV
перелік осіб, які мають право на
одержання страхової виплати пенсії у
зв'язку з втратою годувальника,
витрати, понесені управлінням ПФУ у
зв'язку з виплатою та доставкою таких
пенсій, не підлягають відшкодуванню
Фондом.

З врахуванням того, що пенсії по втраті
годувальника призначені та виплачені
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 правильно, стаття 33
Закону № 1105-XIV відносить їх до переліку
непрацездатних осіб (жінки, які досягли
55 років), Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України у м.
Селидове Донецької області
неправомірно не прийняв до
відшкодування витрати на виплату та
доставку пенсій таким особам.

Оскільки висновки судів першої та
апеляційної інстанцій зроблені з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, судові рішення
підлягають скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Згідно з ст. 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області задовольнити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07 лютого 2014
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Селидове
Донецької області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області
заборгованість з відшкодування витрат
на виплату пенсії у зв'язку з втратою
годувальника в загальній сумі 1 350 грн 00
коп. (одна тис. триста п'ятдесят грн. 00
коп.)

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: