Справа № 819/2747/13-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/2747/13-a

"10" січня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хрущ
В. Л.,

за участю:

секретаря
судового засідання Найко
Н.І.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

за відсутності відповідача та третьої
особи,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду в м.Тернополі
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1

до Сектору державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Підволочиського
районного управління юстиції
Тернопільської області,

третя особа - ОСОБА_3,

про: 1) скасування запису про реєстрацію
обтяження від 03.10.2013 року (номер запису
про обтяження 2713671), перенесений у
Єдиний реєстр заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна 16.09.2007 року;

2) скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 7404777 від 30.10.2013 року;

3) зобов'язання провести державну
реєстрацію припинення обтяження
(заборони) або вилучити запис про
реєстрацію обтяження (заборони), -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_1 з адміністративним позовом до
Сектору державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Підволочиського районного
управління юстиції Тернопільської
області, третя особа - ОСОБА_3, про:

1) скасування запису про реєстрацію
обтяження від 03.10.2013 року (номер запису
про обтяження 2713671), перенесений у
Єдиний реєстр заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна 16.09.2007 року;

2) скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 7404777 від 30.10.2013 року;

3) зобов'язання провести державну
реєстрацію припинення обтяження
(заборони) або вилучити запис про
реєстрацію обтяження (заборони).

Позовні вимоги мотивовано тим, що
ОСОБА_1, отримавши витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію прав та їх обтяжень
дізналася, що на її майно накладено
обтяження на підставі ухвали
Підволочиського районного суду від
16.05.2003 року. Вид обтяження: арешт
нерухомого майна. Ухвала
Підволочиського районного суду від
16.05.2003 року була прийнята з метою
забезпечення позову (у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4) шляхом
заборони ОСОБА_4 відчужувати
будинковолодіння та надвірні
господарські будівлі, які належать
ОСОБА_1, - до вирішення справи по суті.
20.05.2003 року Підволочиським районним
судом позов ОСОБА_1 було задоволено.

30.10.2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Сектору державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Підволочиського районного
управління юстиції Тернопільської
області з заявою для проведення
державної реєстрації припинення
обтяження. Проте, 30.10.2013 року державним
реєстратором було прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень за №7404777. Позивач не
погоджується з вказаним рішенням,
вважає, що є усі наявні підстави для
припинення обтяження (заборони) на
нерухоме належне їй майно.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились. Проте, 12.12.2013 року до суду
надійшли письмові заперечення
(вх.№11846), у яких відповідач просить в
задоволенні позову в частині
скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №7404777 від 30.10.2013 року -
відмовити, зазначаючи при цьому, що в
решті позовних вимог - він покладається
на думку суду. Крім цього, просить суд
розглядати справу без його участі.

Третя особа в судові засідання не
з'явилась, хоча про розгляд справи
повідомлялась належним чином,
будь-яких заяв чи клопотань від неї до
суду не надходило.

12.12.2013 року позивач подав до суду заяву
про зменшення позовних вимог - в
частині скасування рішення про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 7404777 від 30.10.2013 року,
оскільки вважає, що скасування
вказаного рішення жодним чином не
вплине позитивно на ситуацію, що
склалася у зв'язку з необхідністю
проведення реєстрації припинення
обтяження. Вказана заява прийнята
судом.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України - якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Позивач та представник позивача, які
з'явились у призначене судове
засідання, - не заперечували проти
розгляду даної справи в порядку
письмового провадження без фіксування
судового засідання технічними
засобами, що підтверджується
відповідною заявою, долученою до
матеріалів справи. При цьому, позивач
та представник позивача зазначили, що
підтримують позовні вимоги.

Тому, враховуючи наведене, - суд визнав
за можливе здійснити розгляд даної
справи у відповідності до положень
статей 12, 41, частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, - за відсутності відповідача
та третьої особи, за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

У ході дослідження матеріалів справи,
суд встановив наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 є власником 1/2
житлового будинку з двома прибудовами,
загальною площею 75,2 кв.м., житловою
площею 40,6 кв.м. Також, є власником хліва
з підвалом, загальною площею 23,2 кв. м.
(площа підвалу 8,1 кв. м.) та огорожі,
загальною площею 13 кв. м., що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 05.05.1992 року, свідоцтвом
про право на спадщину за законом від
05.05.1992 року, технічним паспортом на
жилий дім індивідуального фонду
АДРЕСА_1 від 16.06.1992 року, рішенням
Підволочиського районного народного
суду від 07.06.1973 року, рішенням
Підволочиської районної ради народних
депутатів від 29 березня 1982 року № 111
«Про збільшення жилої площі гр. ОСОБА_5
жителю АДРЕСА_1».

28.12.2002 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали
договір дарування, згідно якого ОСОБА_6
подарувала ОСОБА_4 1/2 частину житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами АДРЕСА_1, в тому числі: 1/2
частину хліва з підвалом, саман,
зазначені в генплані під літ. «Б», 1/2
частину огорожі (штахет/сорт, залізо),
зазначеної в генплані під літ. « 1».

Вподальшому ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_4 про визнання
частково недійсним договору дарування,
оскільки частина подарованих
приміщень, а саме: 1/2 частина хліва з
підвалом, саман, зазначені в генплані
під літ. «Б», 1/2 частина огорожі
(штахет/сорт, залізо), зазначеної в
генплані під літ. « 1», - належать ОСОБА_1
на праві приватної власності.

Крім того, ОСОБА_1 звернулась до суду із
заявою про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на вищезазначене
майно, подароване ОСОБА_4, з метою
заборони його відчуження.

Ухвалою Підволочиського районного
суду від 16.05.2003 року з метою
забезпечення позову заборонено ОСОБА_4
відчужувати будинковолодіння та
надвірні господарські будівлі - до
вирішення справи по суті.

19.05.2003 року, на підставі вищезазначеної
ухвали Підволочиського районного суду
від 16.05.2003 року, було накладено
відповідне обтяження (архівний запис з
ФЕМІДИ за №).

Вказаний запис вподальшому було
перенесено Підволочиською державною
нотаріальною конторою до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна 16.09.2007 року,
реєстраційний номер: 5668985, та до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, про реєстрацію речових
прав та їх обтяжень - на підставі
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень (з відкриттям розділу),
індексний номер: 6391930 від 03.10.2013 року.
Номер запису про обтяження: 2713671.

Судом також встановлено, що 20.05.2003 року
рішенням Підволочиського районного
суду визнано недійсним договір
дарування, посвідчений 28 грудня 2002 року
нотаріусом Підволочиської державної
нотаріальної контори, - в частині
відчуження ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 1/2
частини хліва з підвалом, 1/2 частини
огорожі.

Вказане рішення Підволочиського
районного суду від 20.05.2003 року - набрало
законної сили 20.06.2003 року, що
підтверджується наявними матеріалами
справи.

Вподальшому, отримавши витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень, ОСОБА_1 дізналася, що
обтяження, накладене на підставі
ухвали Підволочиського районного суду
від 16.05.2003 року - існує і досі. Вид
обтяження: арешт нерухомого майна.
Відомості про суб'єктів обтяження:
Особа, майно/права якої обтяжуються
(власник): ОСОБА_4.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1, звернулася до
державного реєстратора з заявою, про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, для проведення державної
реєстрації припинення обтяження
заборони на житловий будинок з
реєстраційним номером 46, що
розташований у АДРЕСА_1, за суб'єктом:
ОСОБА_1. Проте, державний реєстратор
прийняв рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №7404777 від 30.10.2013 року.

Зі змісту вказаного рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
видно, що підставою для відмови
визначено звернення неналежної особи.
Крім того, зазначено, що державна
реєстрація припинення іпотеки,
обтяження проводиться на підставі
заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний
подати протягом п'яти робочих днів з
дня припинення іпотеки, обтяження
самостійно або на письмову вимогу
боржника чи іншої особи, права якої
порушено через наявність таких
реєстраційних записів. У разі
придбання (передачі) за результатом
прилюдних торгів (аукціонів)
нерухомого майна, що є предметом
іпотеки, державна реєстрація
припинення іпотеки проводиться на
підставі заяви державного виконавця.

Після цього, ОСОБА_1, звернулася із
заявою до Відділу державної виконавчої
служби Підволочиського районного
управління юстиції та отримала
відповідь № 5587/03-35 від 01.11.2013 року, що
згідно даних ЄДРВП відкритих
виконавчих проваджень про стягнення з
ОСОБА_1 аліментних, договірних чи інших
зобов'язань станом на 01.11.2013 року у
відділі на виконанні немає.

Таким чином, з метою захисту своїх прав
та інтересів, позивач звернулась до
суду для врегулювання спірного
питання.

Перевіривши матеріали справи,
розглянувши доводи, викладені в позові,
та надавши їм належну правову оцінку,
проаналізувавши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню, - з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно всіх форм власності, їх обтяжень
та правочинів щодо нерухомості -
регулюються Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952), з
подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до абзацу 1 статті 2 Закону
№1952 - державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжуються внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Вирішуючи справу в частині скасування
запису про реєстрацію обтяження,
перенесений на підставі архівного
запису з ФЕМІДИ за № від 19.05.2003
року Підволочиською державною
нотаріальною конторою до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна 16.09.2007 року за
реєстраційним №5668985 та до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
про реєстрацію речових прав та їх
обтяжень на підставі рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (з відкриттям розділу) від
03.10.2013 року за номером запису про
обтяження: 2713671, - суд не може не надати
оцінку обставинам справи, виходячи з
наступних положень законодавства,
чинного у відповідні періоди.

Як вже було зазначено вище, ухвалою
Підволочиського районного суду від
16.05.2003 року з метою забезпечення позову
заборонено ОСОБА_4 відчужувати
будинковолодіння та надвірні
господарські будівлі - до вирішення
справи по суті.

Абзацом 4 названої статті Закону надано
визначення обтяженню, яким є заборона
розпоряджатися та/або користуватися
нерухомим майном, яка встановлена або
законом, або актами уповноважених на це
органів державної влади, їх посадових
осіб або яка виникає на підставі
договорів.

Положенням про Єдиний реєстр заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України №31/5 від 09.06.1999,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.06.1999 за №364/3657 (далі -
"Положення про Єдиний реєстр заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна"),
- було встановлено порядок ведення
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, унесення
(одержання) інформації до (з) нього.

Згідно п. 1.1. вказаного Положення Єдиний
реєстр заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна (далі - Реєстр заборон)
- це електронна база даних, яка містить
відомості про: обтяження нерухомого
майна: накладені заборони відчуження
та арешти нерухомого майна, вилучення
записів про заборони відчуження та
арешти нерухомого майна; тимчасові
застереження щодо нерухомого майна:
внесені до Реєстру заборон тимчасові
застереження щодо нерухомого майна,
вилучення записів про тимчасові
застереження; видані витяги з Реєстру
заборон.

На виконання наказу Міністерства
юстиції України від 18.08.2004 № 85/5 «Про
знесення змін та доповнень до деяких
нормативно-правових актів
Міністерства юстиції України»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18.08.2004 за № 1020/9619,
Держінформ'юстом здійснювалось
перенесення діючих записів про
заборони/арешти з бази даних раніше
створеного прикладного програмного
забезпечення Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
(ФЕМІДА), зареєстрованих приватними
нотаріусами та державними
нотаріальними конторами, до бази даних
нового прикладного програмного
забезпечення Реєстру заборон (далі -
модернізований Реєстр заборон).

Пунктом 4 вказаного наказу було
установлено, що перенесення інформації
з бази даних раніше створеного
прикладного програмного забезпечення
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна (ФЕМІДА) до
бази даних нового прикладного
програмного забезпечення здійснюється
частинами за окремими нотаріальними
округами.

Позивачем не заперечувалось, а
матеріалами справи, зокрема, Витягом
№10242380 підтверджується, що дата
реєстрації Підволочиською державною
нотаріальною конторою запису 16.09.2007
року за реєстраційним №5668985 -
відповідно є датою перенесення запису
№ про наявність обтяження
нерухомого майна, який у свій час був
здійснений на підставі вищезазначеної
ухвали Підволочиського районного суду
від 16.05.2003 року про забезпечення позову,
- саме з бази даних раніше створеного
прикладного програмного забезпечення
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна (ФЕМІДА)
відповідною Державною нотаріальною
конторою до модернізованого Реєстру
заборон.

Відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» -
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно розпочав
функціонування з 01.01.2013 року.
Наповнення Державного реєстру прав
інформацією про речові права на
нерухоме майно здійснюється за даними,
які містяться в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно, Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, Державному реєстрі іпотек та
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, - згідно з Порядком державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України 22.06.2011 року
№ 703.

Таким чином, наявність вищенаведених
записів (з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
(ФЕМІДИ) за № від 19.05.2003 року та
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, внесеного
16.09.2007 року Підволочиською державною
нотаріальною конторою за
реєстраційним №5668985) - фактично і
стала підставою для внесення 03.10.2013
року відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
про реєстрацію речових прав та їх
обтяжень за номером 2713671.

Будь-які докази того, що після
постановлення 20.05.2013 року
Підволочиським районним судом
рішення на користь ОСОБА_1 та до моменту
внесення вказаних записів - судом
окремим процесуальним документом
приймалось рішення про скасування
вжитих ним заходів забезпечення
позову, яке б, відповідно, у разі його
направлення до суб'єкта владних
повноважень - давало підстави для
скасування реєстрації обтяження,
проведеної саме на виконання
вищенаведеної ухвали суду від 16.05.2003
року, - судом не встановлені.

При цьому, доказів того, що після
постановлення 20.05.2013 року
Підволочиським районним судом
рішення на її користь та на момент
перенесення вказаних записів
уповноваженими суб'єктами на підставі
запису з ФЕМІДИ № від 19.05.2003 року
до відповідних реєстрів, -
безпосередньо сама позивач чи будь-яка
інша (зацікавлена) особа звертались до
уповноваженого органу з відповідними
документами, які б підтверджували
відсутність підстав для внесення цих
записів у відповідності до вимог
законодавства, чинного в окремий
період, в залежності від дати вчинення
записів, - судом не встановлено і
позивачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що в даному випадку відбулося
перенесення, існуючих у базі даних
попередніх реєстрів заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
записів про обтяження належного
позивачу майна, а аж ніяк не внесення
нового запису.

З огляду на зазначене, суд приходить до
переконання про відсутність правових
підстав для задоволення позовної
вимоги ОСОБА_1 про скасування запису
про реєстрацію обтяження від 16.09.2007
року за реєстраційним №5668985 та від
03.10.2013 року за номером запису про
обтяження: 2713671,- оскільки внаслідок
перенесення таких записів до
відповідних Реєстрів - права ОСОБА_1 не
були порушені, а саме внесення таких
записів - відбулось у відповідності з
вимогами чинного законодавства, за
наявності для цього всіх правових
підстав. Відтак, і прав позивача, які б
підлягали захисту та відновленню саме
шляхом скасування в судовому порядку
таких записів, - не встановлено.

Разом з тим, суд зазначає, що на
підставі наявних у справі матеріалів
вставлено, що звернувшись до суду із
даним позовом, позивач, незважаючи на
спосіб викладення позовних вимог,
насправді прагне захистити надане їх
законом право власника відповідного
нерухомого майна, щодо якого на даний
час відсутній спір, - шляхом внесення до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно відповідної інформації
про припинення обтяження, накладеного
на належне їй майно - в її ж інтересах
при розгляді судової справи .

Вищезазначена обставина - не може
залишитись поза увагою суду, який в
силу положень чинного процесуального
законодавства, зобов'язаний при
розгляді справи забезпечувати
дотримання усіх принципів здійснення
правосуддя (закріплених статтею 7
Кодексу адміністративного судочинства
України) в адміністративних судах у
їх сукупності.

Тому, вирішуючи даний спір, суд вважає
за необхідне вирішити питання про
можливість внесення до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
відповідного запису, який свідчитиме
про дотримання принципу обов'язковості
внесення відповідної інформації щодо
конкретно визначеного майна, а саме,
інформації про припинення обтяження
нерухомого майна - внаслідок
встановлення обставин, які
підтверджують необхідність її
внесення.

У зв'язку з цим, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 124
Конституції України, юрисдикція судів
розповсюджується на всі
правовідносини, що виникають в державі.
Судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання - на всій території України.

Так, ухвалою Підволочиського районного
суду від 16.05.2003 року, якою судом було
вжито відповідні заходи забезпечення
позову, заявленого самою ж ОСОБА_1,
відповідачу було заборонено
відчужувати будинковолодіння та
надвірні господарські будівлі - саме до
вирішення справи по суті.

По суті вказана справа була вирішена
Підволочиським районним судом - 20.05.2003
року, і відповідне рішення суду за
наслідками розгляду даної справи -
набрало законної сили 20.06.2003 року, що
підтверджується наявними у даній
справі матеріалами.

Таким чином, у ході розгляду даної
справи судом встановлено, що оскільки
судове рішення у відповідній справі -
набрало законної сили у встановленому
законом порядку, - то необхідність у
продовженні вжитих ухвалою суду у цій
справі заходів забезпечення позову -
автоматично відпала.

Згідно з положеннями статті 10 Закону
України №1952 - державний реєстр прав
містить відомості про зареєстровані
права і обтяження, суб'єктів прав,
об'єкти нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав.

Статтею 19 Закону України №1952
встановлені підстави для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, частина
2 якої передбачає, що державна
реєстрація обтяжень здійснюється на
підставі встановленої законом
заборони користування та/або
розпорядження нерухомим майном; рішень
судів, що набрали законної сили;
постанови органів досудового слідства,
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно; накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна нотаріусом; рішення органу
місцевого самоврядування про
віднесення об'єктів нерухомого майна
до застарілого житлового фонду; інших
актів відповідних державних органів та
посадових осіб згідно із законом;
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті
15 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» форма і вимоги до
заповнення заяв та запитів, що
подаються до органу державної
реєстрації прав, а також форма і вимоги
до оформлення рішень, що приймаються у
зв'язку з проведенням державної
реєстрації прав, взяттям на облік
безхазяйного нерухомого майна та
наданням інформації з Державного
реєстру прав, установлюються
відповідно до законодавства.

Наказом Міністерства юстиції України
від 17 квітня 2012 року № 595/5 «Про
впорядкування відносин, пов'язаних із
державною реєстрацією речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
затверджено форми та вимоги до
заповнення заяв (запитів) у сфері
державної реєстрації прав, у тому числі
форму заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень (щодо обмеження
речового права) та вимоги до заповнення
заяв.

У відповідності до положень частини 9
статті 16 Закону України №1952 - державна
реєстрація припинення іпотеки,
обтяження проводиться на підставі
заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний
подати протягом п'яти робочих днів з
дня припинення іпотеки, обтяження
самостійно або на письмову вимогу
боржника чи іншої особи, права якої
порушено через наявність таких
реєстраційних записів. Разом із заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у паперовій формі подаються
оригінали документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, їх копії, засвідчені в
установленому порядку.

Статтею 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» встановлені
підстави для відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зокрема, у державній реєстрації прав та
їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа.

Таким чином законодавством
встановлений порядок звернення до
реєстраційної служби з приводу
припинення обтяження на нерухоме майно
та форми відповідних заяв.

Частиною 3 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа, яка
звернулася за судовим захистом,
розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

В ході розгляду даної справи позивач
зменшила позовні вимоги і просила не
розглядати вимогу про скасування
рішення відповідача про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 7404777 від 30.10.2013 року,
вважаючи, що скасування вказаного
рішення жодним чином не вплине
позитивно на ситуацію, що склалася у
зв'язку з необхідністю проведення
реєстрації припинення обтяження.

Тому за наслідками розгляду даної
справи - суд не наводить висновків щодо
правомірності чи неправомірності
прийняття відповідачем вказаного
рішення.

В той же час, поза увагою суду не можуть
залишитись положення частини 1 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, якою на суд покладено
обов'язок при вирішення справи
керуватись принципом законності.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Суб'єктом права приватної власності
відповідно до статті 325 Цивільного
кодексу України є фізичні особи.

Статтею 26 зазначеного Кодексу
встановлено, що фізична особа має усі
особисті немайнові права та здатна
мати усі майнові права, передбачені
Конституцією України, Цивільним
кодексом України та іншими законами.

Матеріалами справи, а саме: свідоцтвом
про право власності від 05.05.1992 року,
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 05.05.1992 року, технічним
паспортом на жилий дім індивідуального
фонду АДРЕСА_1 від 16.06.1992 року, рішенням
Підволочиського районного народного
суду від 07.06.1973 року, рішенням
Підволочиської районної ради народних
депутатів від 29 березня 1982 року № 111
«Про збільшення жилої площі гр. ОСОБА_5
жителю АДРЕСА_1», а також, безпосередньо
рішенням Підволочиського районного
суду від 20.05.2003 року, - підтверджується
те, що позивач - ОСОБА_1 - є власником 1/2
житлового будинку з двома прибудовами,
загальною площею 75,2 кв.м., житловою
площею 40,6 кв.м., хліва з підвалом,
загальною площею 23,2 кв. м. (площа
підвалу 8,1 кв. м.) та огорожі, загальною
площею 13 кв. м.

У зв'язку з цим, суд виходить з того, що
частиною другою статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Право на справедливий судовий розгляд
(див. рішення Суду у справі Sokurenko and Strygun
v. Ukraine, no. 29458/04, § 23, від 20.07.2006) включає в
себе право на доступ до суду та право на
доступ до правосуддя в широкому
розумінні (рішення Суду у справі Tserkva Sela
Sosulivka v. Ukraine, no. 37878/02, §§ 50 і 53, від 28.02.2008).

Як свідчить позиція Суду у багатьох
справах, основною складовою права на
суд - є право доступу, в тому розумінні,
що особі має бути забезпечена
можливість звернутись до суду для
вирішення певного питання, і що з боку
держави не повинні чинитись правові чи
практичні перешкоди для здійснення
цього права.

Суд також вважає за необхідне
застосувати частину четверту статті 8
(Верховенство права) Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачає, що
забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Крім того, згідно з вимогами частини 7
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі відсутності
закону, що регулює відповідні
правовідносини, - суд застосовує закон,
що регулює подібні правовідносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого закону суд виходить із
конституційних принципів і загальних
засад права (аналогія права).

Як видно з матеріалів справи, у Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень за №10242380 - у відомостях про
суб'єктів обтяження містяться
відомості лише відносно особи,
майно/права якої обтяжуються (власника)
ОСОБА_4. Проте, жодних відомостей про
обтяжувача - вказаний Витяг не містить

Водночас, як встановлено в ході
розгляду даної справи, - вказане
обтяження (арешт нерухомого майна) у
реєстрі ФЕМІДА, - було зареєстроване на
підставі відповідної ухвали суду від
16.09.2007 року - саме з метою забезпечення
позову ОСОБА_1, тобто, фактично, позивач
і виступала обтяжувачем у даному
випадку.

При цьому, зважаючи на те, що саме з
метою недопущення порушення прав та
інтересів ОСОБА_1 було зареєстроване
таке обтяження, - то суд приходить до
переконання, що в даному випадку,
позивач є особою, права якої порушено
через наявність таких реєстраційних
записів, а відтак, ніхто, окрім неї, і не
може звернутись до уповноваженого
органу (відповідача) із відповідною
заявою про державну реєстрацію
припинення обтяження.

Суд підкреслює, що засіб юридичного
захисту має бути ефективним, як на
практиці, так і за законом.

Тому, при розгляді справи було б
неприйнятно враховувати право на
ефективний засіб захисту, а саме,
встановлення механізму відновлення,
поновлення порушеного права, без його
практичного застосування, оскільки
практичне застосування ефективного
механізму захисту - є обов'язковим.
Протилежний підхід суперечитиме
принципу верховенства права.

У відповідності до вимог частини 2
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України - у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії. Водночас, суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Виходячи з аналізу норм Закону України
№1952, проведення державної реєстрації
припинення обтяження, запис про який
перенесено до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, - на
підставі заяви особи, з метою
забезпечення позову якої і було
постановлено відповідне судове
рішення, яке стало підставою для
реєстрації такого обтяження, - не тягне
за собою незворотніх правових
наслідків.

Тому, зважаючи на те, що норми Закону
№1952 не ставлять конституційно
покладений на відповідача обов'язок
вчинити відповідні дії по проведенню
державної реєстрації припинення
обтяження - в залежність саме від
неврегулювання на законодавчому рівні
певних питань, а також враховуючи те, що
вказані вище норми Закону - не
передбачають можливості нездійснення
державним реєстратором відповідних
реєстраційних дій з підстав, що не
визначені цим законом, - суд приходить
до висновку, що саме проведення
державної реєстрації припинення
обтяження, яке було здійснене на
виконання ухвали суду у справі, за
наслідками якої є рішення, яке набрало
законної сили, в даному випадку - не
порушуватиме нічиїх прав та законних
інтересів, сприятиме реалізації прав,
свобод та інтересів не лише позивача,
але і третьої особи у даній справі,
відповідатиме конституційному
принципу обов'язковості судових
рішень, положенням статті 19
Конституції України.

Що ж стосується вимоги позивача про
зобов'язання відповідача вилучити
відповідний запис з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
- то суд зазначає, що вказана вимога
заявлена позивачем одночасною із
вимогою про зобов'язання провести
державну реєстрацію припинення
обтяження, і є альтернативною вказаній
вимозі.

Проте сукупності підстав для
одночасного заявлення таких вимог
позивачем - позивачем не доведено, тому,
суд приходить до переконання, про
необхідність обрання належного та
ефективного способу захисту прав
позивача, з підстав, наведених вище.

Інші доводи сторін, в тому числі,
наведені в позові доводи позивача,
окрім тих, про які зазначено вище,
вищенаведених висновків суду - не
спростовують та в основу судового
рішення за наслідками розгляду даної
адміністративної справи - покладені
бути не можуть, оскільки такі доводи не
містять жодної інформації, яка б
дозволяла віднести їх до предмету
доказування, та визнати підтвердженими
належними та допустимими доказами у
даній справі, враховуючи безпосередній
предмет спору, а відтак, - не повинні
прийматися до уваги судом та не можуть
бути враховані при розгляді
адміністративної справи, в контексті
вимог, закріплених статтею 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінюючи
наявні у матеріалах справи письмові
докази, які мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті, в
їх сукупності, а також враховуючи те, що
оскільки, фактично, державна
реєстрація припинення обтяження - є
єдиним по своїй суті способом
відновлення прав позивача, ефективним
механізмом захисту її прав, який
відповідатиме принципу верховенства
права, та є визначальним для вирішення
даного спору, - суд з урахуванням вимог
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України дійшов висновку,
що позовні вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню шляхом обрання
необхідного способу реалізації її
прав, а саме: шляхом зобов'язання
відповідача здійснити державну
реєстрацію припинення обтяження, який
міститься у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, за номером
запису про обтяження: №2713671 від 16.09.2007
року; за підставою виникнення
обтяження: ухвала, серія та номер:б/н,
виданий 16.05.2003 року, видавник:
Підволочиський районний суд; за
підставою внесення запису: рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (з відкриттям розділу)
індексний номер:6391930 від 03.10.2013 року; за
видом обтяження: арешт нерухомого
майна; за змістом, характеристикою
обтяження: архівний запис з Феміди за
№ від 19.05.2003 р.; за відомостями
про суб'єктів обтяження: особа, майно,
права якої обтяжуються (власник):
ОСОБА_4; за відомостями про реєстрацію
до 01.01.2013 р.: назва реєстру: Єдиний
реєстр заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, реєстраційний номер:
5668985, 16.09.2007, реєстратор: Підволочиська
державна нотаріальна контора.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 12, 41, 69-71, 128,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

2. Зобов'язати Сектор державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Підволочиського районного управління
юстиції Тернопільської області
провести державну реєстрацію
припинення обтяження відносно об'єкта
нерухомого майна за реєстраційним
номером 46, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, щодо якого 16.09.2007 року
до Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно державним реєстратором
Реєстраційної служби Підволочиського
районного управління юстиції
Тернопільської області внесена
наступна відповідна інформація:

- номер запису про обтяження: №2713671;

- дата, час державної реєстрації:
16.09.2007…;

- підстава виникнення обтяження:
ухвала, серія та номер: б/н, виданий
16.05.2003 року, видавник: Підволочиський
районний суд;

- підстава внесення запису: рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (з відкриттям розділу)
індексний номер: 6391930 від 03.10.2013 року;

- вид обтяження: арешт нерухомого майна;

- зміст, характеристика обтяження:
архівний запис з Феміди за № від
19.05.2003 р.;

- відомості про суб'єктів обтяження:
особа, майно, права якої обтяжуються
(власник): ОСОБА_4;

- відомості про реєстрацію до 01.01.2013 р.:
назва реєстру: Єдиний реєстр заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
реєстраційний номер: 5668985, 16.09.2007,
реєстратор: Підволочиська державна
нотаріальна контора.

3. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.