Справа № 2а/1870/5109/12
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/81631/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської
Т.Ф.,

Винокурова
К.С.,

Олексієнка М.М.,

провівши у порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Державної
митної служби України (далі -
Держмитсужба України; у зв'язку з
реорганізацією у жовтні 2011
року назву змінено на Міністерство
доходів і зборів України), Сумської
митниці Державної митної служби
України (далі - Сумська митниця) про
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення моральної шкоди,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня
2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4 пред'явила у
суді указаний позов.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що постановою Сумського
окружного адміністративного суду від 29
березня 2010 року було визнано
протиправними та скасовано накази
Держмитслужби України від 17 листопада
2009 року № 2046-к "Про припинення
перебування на державній службі" та
Сумської митниці від 17 листопада 2009
року № 268-к "Про звільнення ОСОБА_4";
поновлено її на посаді головного
інспектора з охорони праці Сумської
митниці, стягнуто середній заробіток
за час вимушеного прогулу з дня
звільнення, яким є 17 листопада
2009 року, по день ухвалення судом
постанови, яким є 29 березня
2010 року, у розмірі 11 581, 57 грн; стягнуто
з Держмитслужби України на її користь
моральну шкоду в розмірі 500 грн. Окрім
цього, допущено негайне виконання
постанови в частині поновлення її на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
частині суми стягнення за один місяць.

Зазначене рішення суду в частині, якою
його допущено до негайного виконання,
пред'явлено нею до примусового
виконання, однак, відповідачі його
виконання проігнорували.

Пізніше, Харківський апеляційний
адміністративний суд своєю постановою
від 26 травня 2010 року зазначену
постанову Сумського окружного
адміністративного суду скасував та
ухвалив нове рішення про відмову в
задоволенні позову, у зв'язку з чим
державний виконавець постановою від 30
листопада 2010 року виконавче
провадження закрив.

Посилаючись на те, що Вищий
адміністративний суд України
ухвалою від 23 травня 2012 року цю
постанову апеляційного суду скасував
та направив справу на новий
апеляційний розгляд, а тому постанова
суду першої інстанції відновила свою
дію і підлягає виконанню, та, вважаючи,
що через протиправне невиконання
судового рішення вона була позбавлена
можливості отримувати з 29 березня 2010
року заробітну плату, після
неодноразових доповнень та уточнень,
просила суд:

- зобов'язати Сумську митницю скасувати
у її трудовій книжці запис про
звільнення за порушення присяги,
зазначивши як підставу, постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 29 березня 2010 року, якою
скасовано накази Держмитслужби
України від 17 листопада 2009 року № 2046-к
"Про припинення перебування на
державній службі" та Сумської митниці
від 17 листопада 2009 року № 268-к "Про
звільнення ОСОБА_4".

- зобов'язати Сумську митницю виплатити
їй середній заробіток за час
вимушеного прогулу з дня звільнення,
яким є 17 листопада 2009 року по день
прийняття наказів про поновлення її на
посаді, з урахуванням корегування за
коефіцієнтом підвищення посадового
окладу та надбавок, включаючи премії та
інші виплати, які здійснювалися
протягом цього часу у Сумській митниці,
а також з урахуванням компенсації за
несвоєчасну виплату;

- стягнути з відповідачів у рівних
частинах на її користь моральну шкоду в
розмірі 30 000 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 7 серпня
2012 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково. Зобов'язано
Сумську митницю компенсувати ОСОБА_4
втрату частини доходів (заробітної
плати за один місяць), у зв'язку з
несвоєчасною їх виплатою, за період з 30
березня 2010 року по 20 липня 2012
року (день фактичного виконання).
Зобов'язано Сумську митницю виплатити
ОСОБА_4 втрачений заробіток за період з
30 березня 2010 року по 26 травня 2010
року, з урахуванням коригування за
коефіцієнтом підвищення посадового
окладу та надбавок, а також з
урахуванням компенсації за
несвоєчасну його виплату. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25
жовтня 2012 року постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається
на неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, у зв'язку з чим ставить питання
про скасування ухваленої ним постанови
та залишення в силі постанови суду
першої інстанції, ухваленої відповідно
до закону і скасованої помилково.

У запереченні на касаційну скаргу
Сумська митниця просить залишити без
змін постанову суду апеляційної
інстанції, посилаючись на її
законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Задовольняючи позов у частині
зобов'язання Сумської митниці
компенсувати ОСОБА_4 втрату частини
доходів, у зв'язку з несвоєчасною
виплатою в період з 30 березня 2010
року по 20 липня 2012 року заробітної
плати за 1 місяць, а також виплатити
втрачений нею заробіток за період з 30
березня 2010 року по 26 травня 2010 року, з
урахуванням корегування за
коефіцієнтом підвищення посадового
окладу і надбавок, з компенсацією за
несвоєчасну їх виплату, суд першої
інстанції виходив з того, що такі
вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані, оскільки
обов'язок із здійснення зазначених
виплат покладений на відповідача
статтею 236 Кодексу законів про працю
України, статтею 1 Закону України "Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати" та статтею 34 Закону
України "Про оплату праці".

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та, відмовляючи в
задоволенні позову, апеляційний суд
виходив з того, що ОСОБА_4 обрала
неналежний спосіб захисту своїх прав,
звернувшись з окремим позовом про
зобов'язання відповідачів вчинити дії
та стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком апеляційного суду, оскільки
він ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Частинами другою та третьою статті 14
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України)
передбачено, що постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
для виконання на всій території
України. Невиконання судових рішень
тягне за собою відповідальність,
встановлену законом.

Згідно з частиною четвертою статті 257
КАС України примусове виконання
судових рішень в адміністративних
справах здійснюється в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Поняття "виконавче провадження"
розкрито у статті 1 Закону України від
21 квітня 1999 року № 606-ХІV "Про
виконавче провадження" (далі - Закон
№ 606-ХІV), під яким слід розуміти
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню. Під ним
розуміється завершальна стадія
судового провадження, в межах якої в
примусовому порядку виконується
рішення суду.

Наведене узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини щодо
застосування статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка гарантує право на
справедливий суд. Так, у справі "Горнсбі
проти Греції" названий суд у своєму
рішенні від 19 березня 1997 року зазначив,
що, для цілей статті 6 Конвенції
виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом, має розцінюватися як
складова частина "судового розгляду".

Процедура судового контролю у рамках
адміністративного судочинства
визначена статтею 267 КАС України. Так,
відповідно до частин першої та другої
цієї статті, суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта
владних повноважень про виконання
постанови суду або у разі неподання
такого звіту суддя своєю ухвалою може
встановити новий строк подання звіту
та накласти на винну посадову особу,
відповідальну за виконання постанови,
штраф у розмірі від ста до трьохсот
мінімальних заробітних плат.

Контроль за виконанням судових рішень
в адміністративних справах
здійснюється також через розгляд
адміністративними судами
адміністративних справ. Так, позивач,
на користь якого ухвалено рішення суду,
має право подати до суду першої
інстанції заяву про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, що вчинені суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
його виконання або на порушення прав
позивача, підтверджених ним.

За наслідком розгляду такої заяви,
згідно з частиною десятою статті
267 КАС України, суд приймає ухвалу (за
відсутності обставин протиправності
відповідних рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень - відповідача та порушення
ним прав, свобод, інтересів
особи-позивача) або постанову (у разі
наявності підстав для задоволення
заяви).

Контроль за виконанням судових рішень
в адміністративних справах
здійснюється ще і через розгляд
адміністративними судами
адміністративних позовів стосовно
рішень, дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби в порядку статті 181
КАС України. Такий судовий контроль
ініціюється учасниками виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особами, які залучаються
до проведення виконавчих дій, шляхом
звернення до адміністративного суду з
окремим позовом.

Як зазначалося вище, постановою
Сумського окружного адміністративного
суду від 29 березня 2010 року визнано
протиправними та скасовано накази
відповідачів про звільнення позивача,
поновлено її на посаді, стягнуто
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 17 листопада 2009 року по 29
березня 2010 року у розмірі 11 581,
57 грн та моральну шкоду в розмірі 500 грн.
Допущено негайне виконання постанови в
частині поновлення позивача на посаді
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за один місяць.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 травня 2010
року постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Оскільки ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 23
травня 2012 року постанову суду
апеляційної скасовано і справу
направлено на новий апеляційний
розгляд, то позивач вважала, що
постанова суду першої інстанції
відновила свою дію, а тому пред'явила
новий позов, в якому просила суд
зобов'язати відповідачів виконати
рішення суду, поновити її на посаді та
виплати заробіток за час вимушеного
прогулу з 17 листопада 2009 року по день
фактичного поновлення на роботі, з
урахуванням компенсаційних виплат.

З огляду на те, що позивач, у межах
справи про поновлення на публічній
службі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
питання судового контролю за
виконанням судового рішення не
ініціювала, а пред'явила новий позов, у
якому просить суд зобов'язати
відповідача, який ухиляється від
виконання судового рішення, виконати
його та стягнути на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду, то апеляційний суд
дійшов правильного висновку про
обрання позивачем не передбаченого
чинним законодавством способу захисту
своїх порушених прав. Оскільки ж суд
першої інстанції на цю обставину увагу
не звернув та вирішив спір як новий,
апеляційний суд обґрунтовано його
постанову скасував.

Водночас, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу і на те, що
статтею 236 Кодексу законів про працю
України передбачено право працівника
на компенсацію заробітку, втраченого у
зв'язку з несвоєчасним виконанням
судового рішення про поновлення на
роботі. Цією статтею визначена і
процедура реалізації зазначеного
права - у разі затримки власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення органу, який розглядав
трудовий спір про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату працівнику середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Оскільки на день пред'явлення даного
позову, яким є 11 червня 2012 року, позивач
на посаді поновлена не була, то питання
стягнення компенсації заробітку,
втраченого у зв'язку з несвоєчасним
виконанням судового рішення про
поновлення на роботі поставлено нею на
вирішення суду передчасно.

За таких обставин, апеляційний суд
обґрунтовано скасував постанову суду
першої інстанції як таку, що ухвалена з
порушенням норм як матеріального, так і
процесуального права, та відмовив
ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У зв'язку з тим, що касаційна скарга не
містить доводів, котрі спростовують
правильність висновків апеляційного
суду, зміст оскарженого рішення також
не дає підстав для висновку, що
апеляційним судом порушено норми
матеріального чи процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

К.С. Винокуров

М.М. Олексієнко