Справа № 2а-5431/11(2а/0182/21/2014)
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2014 рокусправа №
2а-5431/11(2а/0182/21/2014)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Поплавського В.Ю.

суддів:
Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського
міськрайонного центру зайнятості про
визнання протиправними дій та
бездіяльності, стягнення моральної та
матеріальної шкоди, -

встановив:

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Нікопольського
міськрайонного центру зайнятості, з
урахуванням уточнень позовних вимог,
просив:

- визнати протиправними дії та
бездіяльність відповідача щодо
ненадання йому 03.09.2009 року направлення
на роботу в ПАТ «НФЗ» та надання такого
направлення іншим особам, які не мали
права поворотного прийняття на роботу;

- визнати той факт, що діями, якими
проігноровано його право поворотного
прийняття на роботу, йому завдано
матеріальної та моральної шкоди;

- стягнути з відповідача суму завданих
матеріальних збитків;

- стягнути з відповідача компенсацію за
завдану моральну шкоду у розмірі 200000,00
грн.

Постановою Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12 травня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення норм
матеріального права просить постанову
суду скасувати та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що починаючи з
18.08.2008 року позивач працював машиністом
розливної машини 3 розряду цеху
виробництва феросплавів у ПАТ «НЗФ».

У зв'язку із скороченням штату
працівників, позивача 30.06.2009 року було
звільнено з роботи відповідно до п.1
ст.40 КЗпП України.

Після звільнення, позивач став на облік
до Нікопольського міськрайонного
центру зайнятості.

В обґрунтування позовних вимог та
апеляційної скарги позивач посилався
на те, що відповідно до ч. 1 ст. 42-1 КЗпП
України мав право поворотного
прийняття на роботу у разі прийняття на
роботу працівників аналогічної
кваліфікації, проте відповідачем було
порушено його право, шляхом надання
03.09.2009 року та 07.09.2009 року направлення на
роботу машиніста розливної машини 3
розряду цеху виробництва феросплавів у
ПАТ «НЗФ» не позивачу а іншим особам.

Апеляційний суд вважає такі доводи
необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 42-1 КЗпП України
працівник, з яким розірвано трудовий
договір з підстав, передбачених
пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), протягом одного
року має право на укладення трудового
договору у разі поворотного прийняття
на роботу, якщо власник або
уповноважений ним орган проводить
прийняття на роботу працівників
аналогічної кваліфікації.

В період часу з 30.06.2009 року до 30.06.2010 року
ПАТ «НЗФ» до Нікопольського
міськрайонного центру зайнятості було
подано 6 вакансій на посаду машиніста
розливних машин 3-го розряду, починаючи
з 07.09.2009 року і до 13.10.2009 року. А саме: з
07.09.2009 року безробітним, які підходять
заявленим вимогам, та самому ОСОБА_1
були видані направлення на
працевлаштування на ПАТ «НЗФ».

10 вересня 2009 року, під час прийому
спеціалістом центру зайнятості,
позивачу було видано направлення на
роботу до ПАТ «НЗФ» на ту саму посаду, з
якої він був скорочений 30.06.2009 року.
Однак, у прийнятті на роботу позивачу
було відмовлено у зв'язку з тим, що
вакансія не була заявлена (а.с.12).

Та обставина, що інших осіб було
повідомлено про наявність вакансій
раніше ніж позивача не свідчить про
порушення прав позивача, оскільки
центр зайнятості зобов'язаний
повідомляти осіб які знаходяться у
нього на обліку про наявність вакансій,
не залежно від того чи претендують на
зайняття таких вакансій інші особи.

Крім того, позивач, як особа
зацікавлена у працевлаштуванні, не
повідомляв центр зайнятості про намір
укладення трудового договору з ПАТ
«НЗФ» у разі поворотного прийняття на
посаду машиніста розливних машин 3-го
розряду.

До того ж, жодним нормативним актом не
закріплено обов'язок відповідача
першочергово, в порушення прав на
працевлаштування інших безробітних,
направити позивача до ПАТ «НЗФ» на
виконання ст.42-1 КЗпП України.

Також необхідно зазначити, що норми
ст.42-1 КЗпП України не передбачають
переважного права позивача на
укладення трудового договору між
позивачем та ПАТ «НЗФ».

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, діяв відповідно до норм
чинного законодавства, у зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог.

Що стосується вимог про відшкодування
моральної шкоди, апеляційний суд
зазначає наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Згідно з п.3 ч.2 цієї статті
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала в інших випадках,
встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23
ЦК України моральна шкода полягає,
зокрема, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Разом з тим, позивачем не надано
доказів заподіяння йому моральної
шкоди.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до висновку, що судом першої
інстанції під час розгляду даної
справи об'єктивно, повно та всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи,
застосував до правовідносин, які
виникли між сторонами у справі, норми
права які регулюють саме ці
правовідносини, зроблені судом першої
інстанції висновки відповідають
фактичним обставинам справи, рішення
суду першої інстанції у даній справі
прийнято без порушення норм
матеріального права, і тому постанову
суду першої інстанції у даній
адміністративній справі необхідно
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються дослідженими у справі
доказами і не можуть бути підставою для
скасування законної постанови суду, а
тому апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України,
суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 19 листопада
2014 року.

Головуючий:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова

Суддя:
Д.В. Чепурнов