Справа № К/9991/839/12-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/839/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Конюшка К.В.

Цуркана М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління праці та
соціального захисту населення
Барської районної державної
адміністрації на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2011 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 01 грудня 2011 року у справі за позовом
управління праці та соціального
захисту населення Барської районної
державної адміністрації до
Контрольно-ревізійного управління у
Вінницькій області про скасування
листа-вимоги,-

в с т а н о
в и л а:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2011 року залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року відмовлено в позові управління
праці та соціального захисту населення
Барської районної державної
адміністрації до
Контрольно-ревізійного управління у
Вінницькій області про скасування
листа-вимоги.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, Контрольно-ревізійним
відділом в Жмеринському і Барському
районах та м. Жмеринці протягом 20-27
липня 2011 року проведено позапланову
ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
управління праці та соціального
захисту населення Барської районної
державної адміністрації за період з 01
січня 2009 року по 31 грудня 2010 року.

За результатами ревізії складено акт
№03-34/59 від 27 липня 2011 року, у якому
зазначено про порушення управлінням
вимог пункту 10 Положення про Єдиний
державний автоматизований реєстр осіб,
які мають право на пільги,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №117 від 29 січня 2003
року, в частині відшкодування витрат,
понесених ВАТ «Барське АТП-10513» за
послуги, надані пільговикам, без
розрахунків щодо вартості таких послуг
за формою « 2-пільга». Також в ході
ревізії виявлено порушення, що
полягало у прийнятті від Жмеринської
дирекції залізничних перевезень
зобов'язань понад розмір, що визначений
договором.

Відмовляючи в позові, суди попередніх
інстанцій виходили з обґрунтованості
висновків, наведених у акті ревізії від
27 липня 2011 року, а тому прийшли до
висновку, що вимога КРВ у Жмеринському
і Барському районах та м. Жмеринці від 27
липня 2011 року №03-17/670 є правомірною.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів з огляду на їх
правомірність та обґрунтованість та
вбачає за доцільне зазначити про таке.

З приводу посилань у акті ревізії щодо
безпідставного відшкодування
Управлінням витрат, понесених ВАТ
«Барське АТП-10513» за послуги, надані
пільговим категоріям пасажирів, слід
зазначити наступне.

Законом України «Про автомобільний
транспорт» (зокрема частиною 2 статті 7)
передбачено, що забезпечувати
компенсацію втрат автомобільному
перевізнику внаслідок перевезення
пільгових категорій пасажирів та
регулювання тарифів зобов'язані органи
виконавчої влади та місцевого
самоврядування.

Компенсація за перевезення пільгових
пасажирів здійснюється за рахунок
бюджетних коштів відповідно до Порядку
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженого постанови
Кабінету Міністрів України від 04
квітня 2002 №256.

Виходячи із змісту пункту 3 вказаного
Порядку, головним розпорядником коштів
місцевого бюджету на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення у даному
випадку є управління праці та
соціального захисту населення
Барської районної державної
адміністрації.

З метою удосконалення обліку осіб, які
мають право на пільги за соціальною
ознакою Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову №117 від 29 січня 2003
року, якою затверджено Положення про
Єдиний державний автоматизований
реєстр осіб, які мають право на пільги.

Пунктом 10 цього Положення визначено, що
підприємства та організації, що
надають послуги, щомісяця до 25 числа
подають уповноваженому органу
(управління праці та соціального
захисту населення) на паперових та
електронних носіях розрахунки щодо
вартості послуг, наданих пільговикам у
минулому місяці, згідно з формою
"2-пільга".

При цьому, як виключення, абзацом 2
цього пункту передбачено, що
підприємства та організації, що
надають послуги з проїзду в міському та
приміському транспорті, у разі
неможливості подати розрахунки за
формою "2-пільга" надсилають
уповноваженому органу розрахунки за
формою, що встановлюється договором на
перевезення пільгових категорій
громадян.

Як вірно враховано судами, для
отримання компенсації втрат внаслідок
перевезення пільгових категорій
пасажирів за період, що перевірявся,
позивач повинен був подавати до
управління праці та соціального
захисту населення Барської районної
державної адміністрації розрахунки за
формою "2-пільга". При цьому, надсилати
уповноваженому органу розрахунки за
формою, що встановлюються договором на
перевезення пільгових категорій
громадян, у зв'язку з неможливістю
подання розрахунків за формою "2-пільга"
товариство не в праві, оскільки
відноситься до категорії перевізників,
які надають послуги з проїзду у
міжміському транспорті. Оскільки
товариство надавало послуги по
перевезенню пільгової категорії
громадян на міжміському транспорті,
тому положення абзацу 2 пункту 10
Положення до нього як до перевізника не
можуть застосовуватися, оскільки у
даному абзаці мова йде про можливість
подання розрахунків за формою, що
встановлюється договором на
перевезення пільгових категорій
громадян, лише для перевізників, що
надають послуги з проїзду в міському та
приміському транспорті.

Разом з тим, позивачем не було доведено
про наявність укладених між
управлінням та ВАТ «АТП-10513» договорів,
якими затверджувалась особлива форма
розрахунків, на яку міститься
посилання у абзаці 2 пункту 10 Положення.
Не обумовлено затвердження такої форми
у досліджених договорам, укладених між
Управлінням та ВАТ «АТП-10513» від 20
лютого 2009 року, додатковою угодою до
договору від 20 лютого 2009 року; від 11
лютого 2010 року, від 28 квітня 2010 року,
додатковою угодою №1 до договору від 28
квітня 2010 року, додатковою угодою №2 до
договору від 28 квітня 2010 року.

Таким чином, є обґрунтованими обставин,
що містяться у акті ревізії, в частині
безпідставного відшкодування
управлінням перевізнику ВАТ «АТП-10513»
витрат по перевезенню пільгових
категорій громадян.

Що ж стосується обставин, викладених у
акті ревізії, стосовно
необґрунтованого прийняття
Управлінням від Жмеринської дирекції
залізничних перевезень зобов'язань
понад розмір, що визначений договором
від 04 лютого 2009 року та додатковою
угодою до нього від 26 травня 2009 року,
колегія суддів вбачає за доцільне
зазначити про таке.

04 лютого 2009 року між управлінням праці
та соціального захисту населення
Барської райдержадміністрації та
Державним територіально-галузевим
об'єднанням «Південно-Західна
залізниця» в особі Жмеринської
дирекції залізничних перевезень
укладено договір про розрахунки за
надані послуги по перевезенню
пільгових категорій громадян.

Пунктом 1.1 даного Договору передбачено,
що договір регламентує
взаємовідносини сторін щодо
відшкодування коштів за перевезення
пільгових категорій громадян, які
здійснюються Перевізником, та
покращення рівня обслуговування
пасажирів у Барському районі
Вінницької області.

Порядок розрахунків з приводу
виконання умов даного договору
визначено пунктом 3 даного Договору.
Так, пунктом 3.3. Договору передбачено,
що при повному відшкодуванні
Управлінням компенсації за проїзд
пільгових категорій громадян
документи, на підставі яких
здійснюється відшкодування
перевізнику (тобто Жмеринській
дирекції залізничних перевезень) не
приймаються управлінням за
відсутності бюджетних асигнувань на
поточний рік і договір вважається
виконаним.

З огляду на такі умови Договору,
договірні відносини вважаються
припиненими, якщо Управлінням в
повному обсязі здійснено
відшкодування за умовами договору і
при умові, що бюджетними асигнуваннями
не передбачено додаткових видатків на
такі цілі.

Згідно із пунктом 2.3 зазначеного
Договору, позивачем взято на себе
зобов'язання по компенсації витрат
Жмеринською дирекцією залізничних
перевезень на суму 10000 гривень. При
цьому, додатковою угодою до даного
Договору до пункту 2.3 зазначеного
Договору внесено зміни, збільшивши
розмір компенсації до 15000 гривень.

Проте, в ході проведеної ревізії
виявлено проведення відшкодування
управлінням Жмеринській дирекції
залізничних перевезень за 2009 рік 17033,42
гривень, що становить більше 15000
гривень, що визначено додатковою
угодою.

Таким чином, як вірно встановлено
судами, управлінням порушено умови
договору державного замовлення в
частині взяття на себе зобов'язань, не
передбачених договірними відносинами,
адже частиною 3 статті 179
Господарського кодексу України
передбачено обов'язок суб'єкта
господарювання належним чином
виконувати умови господарського
договору, що заснований на державному
замовленні.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається. Доводи
касаційної скарги висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Барської районної державної
адміністрації залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 23
вересня 2011 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 01 грудня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: