Справа № 473/3476/13-а
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 р. Справа № 473/3476/13-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції:
Ротар М.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 27 вересня 2013 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в м. Вознесенську та
Вознесенському районі Миколаївської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м.
Вознесенську та Вознесенському районі
Миколаївської області, в якому просила
визнати протиправним рішення
відповідача щодо призначення та
виплати позивачу пенсії за вислугу
років від 25 липня 2013 року та зобов'язати
відповідача призначити та виплатити
позивачу пенсію за вислугу років з 25
квітня 2013 року.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані
тим, що позивач 25.04.2013 року звернулася
до відповідача із заявою про
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до п. «д» ст. 55 ЗУ «Про
пенсійне забезпечення». Однак рішенням
від 25 липня 2013 року їй було незаконно
відмовлено в призначенні пенсії за
вислугу років, оскільки її страховий
стаж становить 18 років 4 місяці 21 день, в
тому числі пільговий 12 років 2 місяці 19
днів, при необхідному 20 років в т.ч.
пільговому 10 років.

Відповідач наполягав на відсутності
підстав для призначення позивачу
пенсії на пільгових умовах.

Постановою Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 27 вересня 2013 року
відмовлено у задоволенні
адміністративного позову.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на зазначену постанову, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржене рішення, прийняти
нове, яким задовольнити
адміністративний позов.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 квітня 2013 року
ОСОБА_2 звернулась до управління
Пенсійного фонду України в м.
Вознесенську та Вознесенському районі
Миколаївської області за призначенням
пенсії за вислугу років відповідно до
п. «д» ст. 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», яким
передбачено право на пенсію за вислугу
років працівників плавскладу
морського, річкового флоту і флоту
рибної промисловості (крім суден
портових, що постійно працюють на
акваторії порту, службово-допоміжних,
проз'їздних, приміського і
внутрішнього сполучення), жінки після
досягнення 50 років і при загальному
стажі роботи не менше 20 років, з них не
менше 10 років на зазначеній роботі.

Рішенням комісії з питань призначення
та виплати пенсії та допомоги УПФУ в м.
Вознесенську та Вознесенському районі
Миколаївської області від 25.07.2013 року
позивачу було відмовлено в призначені
пенсії по вислузі років, оскільки
страховий стаж становить 18 років 4
місяці 21 день в т.ч. пільговий 12 років 2
місяці 19 днів, при необхідному 20 років в
т.ч. пільгового 10 років.

Підставою для відмови у призначенні
пенсії стало те, що ОСОБА_2 працювала в
Державній судноплавній компанії
«Чорноморське морське пароплавство» з
07.01.1983 року по 17.01.2003 року, що
підтверджується копією трудової
книжки позивачки.

Проте, відповідно до довідки від 05.06.2013
року № 253, за час своєї праці, позивач
перебувала у відпусках без збереження
заробітної плати в періоди з 02.10.1984 по
08.10.1984, з 04.07.1993 по 02.08.1993, з 14.08.1993 по
23.08.1993, з 01.12.1993 по 24.12.1993, з 06.05.1994 по
09.03.1995, з 23.09.1995 по 26.01.1996, з 08.03.1996 по
27.10.1996, з 20.11.1996 по 27.12.1996, з 24.01.1997 по
09.05.2001,а тому страховий стаж становить 18
років 4 місяці 21 день в т.ч. пільговий 12
років 2 місяці 19 днів.

Позивач вважає, що її трудовий стаж
перевищує 20 років, що підтвержується
записами в трудової книжці, оскільки
роботодавець ДСК «ЧМП», щоб не
виплачувати заробітну плату надавав
відпустку без збереження заробітної
плати, або з частковим її збереженням,
що не залежало від позивача.

Ухвалюючи постанову про відмову у
задоволенні адміністративного позову,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що відповідачем доведено відсутність
підстав для призначення ОСОБА_2 пенсії
по вислузі років відповідно до п. «д»
ст..55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», а, відтак, відсутні
підставі для задоволення позовних
вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України
«Про відпустки», в редакції до 02.11.2000 р.,
власник або уповноважений ним орган у
разі простою підприємства з незалежних
від працівників причин міг надавати
відпустку без збереження заробітної
плати або з частковим її збереженням. В
такому випадку за працівником
зберігалося робоче місце та загальний
страховий стаж.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про відпустки» від 2
листопада 2000 р. № 2073-ІІІ зазначена
норма була вилучена.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про відпустки» та ст. 82,84 КЗпП України,
у випадках, коли працівник знаходився у
відпустці без збереження заробітної
плати за сімейними обставинами, до
загального стажу роботи зараховується
не більше 15 календарних днів на рік.

Відповідно до довідки Державної
судноплавної компанії «ЧМП» про
підтвердження пільгового стажу роботи
від 11.06.2013 № Д-761 всі відпустки без
збереження заробітної плати
оформлювалися на підставі поданої
заяви ОСОБА_2

В зв'язку з відсутністю даних щодо
підстав надання позивачу відпусток без
збереження в період з 02.10.1984 р. по 09.05.2001,
відповідачем було враховано їй лише
періоди перебування у відпустці без
збереження заробітної плати не більше
15 календарних днів на рік, тобто 02.10.1984
по 07.10.1984. з 04.07.1993 по 18.07.1993, з 06.05.1994 по
20.05.1994, з 01.01.1996 по 15.01.1996, з 24.01.1997 по
07.02.1997, з 01.01.1998 по 15.01.1998, з 01.01.1999 по
15.01.1999, з 01.01.2000 по 15.01.2000 та з 01.01.2001 по
15.01.2001.

Враховуючи наведене, відповідачем
було обраховано, що страховий стаж
позивача становить 18 років 4 місяці 21
день, в т.ч. пільговий 12 років 2 місяці 19
днів при необхідному страховому стажі,
для призначення пенсії, 20 років, в тому
числі пільгового 10 років.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
регламентовано, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення
але у адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апеляційна скарга не містить
доказів, що позивач перебувала у
відпусках без збереження заробітної
плати в періоди з 02.10.1984 по 08.10.1984, з
04.07.1993 по 02.08.1993, з 14.08.1993 по 23.08.1993, з 01.12.1993
по 24.12.1993, з 06.05.1994 по 09.03.1995, з 23.09.1995 по
26.01.1996, з 08.03.1996 по 27.10.1996, з 20.11.1996 по
27.12.1996, з 24.01.1997 по 09.05.2000 р. з ініціативи
роботодавця.

За таких обставин колегія суддів
вважає наведені висновки суду першої
інстанції правильними і такими, що
відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71
КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, суд
-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову управління
Пенсійного фонду України в м.
Вознесенську та Вознесенському районі
Миколаївської області від 27 вересня 2013
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій сторонам, які
беруть участь у справі, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий суддя /підпис/
Єщенко О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Романішин В.Л.