Справа № 826/13089/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О.,
за участю секретаря судового засідання
Міщенко Ю.М., представника позивача
Кучерук Н.С., представника відповідача
та Міністерства юстиції України
Кравчука А.С., розглянувши у відкритому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Комуністичної партії України на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15.10.2014 року у справі за
адміністративним позовом
Комуністичної партії України до
Кабінету Міністрів України, за участю
третьої особи Міністерства юстиції
України про визнання протиправним та
скасування Положення в частині,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.10.2014 року у позові Комуністичної
партії України до Кабінету Міністрів
України, за участю третьої особи
Міністерства юстиції України про
визнання протиправним та скасування
Положення про Міністерство юстиції
України, що затверджене постановою
Кабінету Міністрів України від 02 липня
2014 року № 228, в частині віднесення до
повноважень та завдань Міністерства
юстиції України забезпечення
формування та реалізації державної
політики з питань реєстрації
(легалізації) об'єднань громадян, інших
громадських формувань, відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить
скасувати зазначену постанову,
оскільки вважає, що остання прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи, апеляційну скаргу,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

2 липня 2014 року Кабінет Міністрів
України прийняв постанову № 228 «Про
затвердження Положення про
Міністерство юстиції України» (далі -
Положення).

Позивач вважає, що вказане Положення в
частині віднесення до повноважень та
завдань Міністерства юстиції України
забезпечення формування та реалізації
державної політики з питань реєстрації
(легалізації) об'єднань громадян, інших
громадських формувань, є протиправним
та підлягає скасуванню, а тому
звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що Положення в оскаржуваній частині є
законним та таким, що відповідає
законам України, оскільки КМ України,
здійснює визначену законом політику
(діяльність) у сфері реалізації прав
громадян, зокрема, щодо свободи
об'єднань громадян через Міністерство
юстиції України - центральний орган
виконавчої влади.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції з огляду на таке.

Позивач вважає, що Положення про
Міністерство юстиції України,
затверджено постановою КМ України №228
від 02.07.2014 року (далі - Положення) в
частині віднесення до повноважень і
завдань Міністерства юстиції України
забезпечення формування та реалізації
державної політики з питань
реєстрації (легалізації) об'єднань
громадян, інших громадських формувань,
є протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Згідно з матеріалами справи, позивач
обґрунтовує свої вимоги, зокрема,
відсутністю понять «реєстрації
(легалізації) об'єднань громадян, інших
громадських формувань», а також
виходом КМ України за межі своїх
повноважень, встановлених законом, в
частині наділення Міністерства
юстиції України повноваженнями
забезпечувати реалізацію державної
політики з питань реєстрації
(легалізації) об'єднань громадян.

Згідно положень статті 36 Конституції
України громадяни України мають право
на свободу об'єднання у політичні
партії та громадські організації для
здійснення і захисту своїх прав і
свобод та задоволення політичних,
економічних, соціальних, культурних та
інших інтересів, за винятком обмежень,
встановлених законом в інтересах
національної безпеки та громадського
порядку, охорони здоров'я населення або
захисту прав і свобод інших людей.

Згідно з положеннями статті 1 Закону
України "Про Кабінет Міністрів України"
Кабінет Міністрів України (Уряд
України) є вищим органом у системі
органів виконавчої влади. Кабінет
Міністрів України здійснює виконавчу
владу безпосередньо та через
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади, Раду міністрів
Автономної Республіки Крим та місцеві
державні адміністрації, спрямовує,
координує та контролює діяльність цих
органів.

Згідно з частиною першою статті 19
Закону України "Про Кабінет Міністрів
України" діяльність Кабінету Міністрів
України спрямовується на забезпечення
інтересів Українського народу шляхом
виконання Конституції та законів
України, актів Президента України, а
також Програми діяльності Кабінету
Міністрів України, схваленої Верховною
Радою України, вирішення питань
державного управління у сфері
економіки та фінансів, соціальної
політики, праці та зайнятості, охорони
здоров'я, освіти, науки, культури,
спорту, туризму, охорони навколишнього
природного середовища, екологічної
безпеки, природокористування, правової
політики, законності, забезпечення
прав і свобод людини та громадянина,
запобігання і протидії корупції,
розв'язання інших завдань внутрішньої
і зовнішньої політики, цивільного
захисту, національної безпеки та
обороноздатності.

09.12.2010 Президентом України відповідно
до пункту 15 частини першої статті 106
Конституції України видано Указ №
1085/2010 «Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади».
Згідно із Схемою організації та
взаємодії центральних органів
виконавчої влади, затвердженою
вказаним Указом Президента, визначені
центральні органи виконавчої влади,
діяльність яких спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через відповідних членів
Кабінету Міністрів України. Міністром
юстиції України спрямовується і
координується діяльність, зокрема,
Державної реєстраційної служби
України.

Згідно із Законом України від 21.02.2014
«Про відновлення дії окремих положень
Конституції України» та з огляду на
наявні повноваження Кабінет Міністрів
України видав постанову від 10.09.2014 № 442
«Про оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади».

При цьому відповідно до пункту 1
Положення про Державну реєстраційну
службу України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 02.07.2014 року № 219, Державна
реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції, який реалізує
державну політику з питань, зокрема,
реєстрації (легалізації) об'єднань
громадян, громадських спілок, інших
громадських формувань.

Слід зазначити, що Положенням про
Державну реєстраційну службу України,
що було затверджено Указом Президента
України від 06.04.2011 № 401/2011, так само було
передбачено, що діяльність Державної
реєстраційної служби України
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції.

Таким чином, твердження позивача про
те, що Уряд наділивши Міністерство
юстиції повноваженнями забезпечувати
формування та реалізацію державної
політики з питань реєстрації
(легалізації) об'єднань громадян, інших
громадських формувань вийшов за межі
своїх повноважень, є безпідставними.

Водночас позивач як на підставу своїх
вимог посилається на те, що «реєстрація
(легалізації) об'єднань громадян, інших
громадських формувань» визначалась
Законом України «Про об'єднання
громадян», який з 01.01.2013 втратив
чинність у зв'язку із введенням в дію
Закону України «Про громадські
об'єднання». На думку позивача
законодавство України не відносить до
повноважень Міністерства юстиції
забезпечення реалізації державної
політики і з 01.01.2013 не передбачає
«реєстрацію (легалізацію) об'єднань
громадян, інших громадських
формувань».

Проте суд апеляційної інстанції не
погоджується з вказаною позицією
позивача, виходячи з такого.

Статтею 3 Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади»
визначено, що міністерства, інші
центральні органи виконавчої влади у
своїй діяльності керуються
Конституцією України, цим та іншими
законами України, указами Президента
України та постановами Верховної Ради
України, прийнятими відповідно до
Конституції та законів України, актами
Кабінету Міністрів України, іншими
актами законодавства України.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що Указ Президента України
від 06.04. 2011 № 401/201, яким затверджено
Положення про Державну реєстраційну
службу України на момент виникнення
спірних правовідносин є чинним.
Відповідно до статті 106 Конституції
України Президент України на основі та
на виконання Конституції і законів
України видає укази і розпорядження,
які є обов'язковими до виконання на
території України.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі № 12-рп/98 за конституційним
зверненням Київської міської ради
професійних спілок щодо офіційного
тлумачення частини третьої статті 21
КЗпП України від 09.07. 1998, було дано
офіційне тлумачення терміну
«законодавство». Конституційний Суд
України дійшов висновку, що термін
«законодавство» потрібно розуміти так,
що ним охоплюються закони України,
чинні міжнародні договори України,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, а також
постанови Верховної Ради України,
укази Президента України, декрети і
постанови Кабінету Міністрів України,
прийняті в межах їх повноважень та
відповідно до Конституції України і
законів України.

Отже, позиція позивача стосовно того,
що чинне законодавство України не
передбачає «реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань» не заслуговує на увагу,
оскільки вказані положення
передбачені чинним Указом Президента
України від 06.04. 2011 № 401/201, який є
складовою частиною законодавства
України.

Статтею 1 Закону України «Про
об'єднання громадян» було встановлено,
що обєднанням громадян є добровільне
громадське формування, створене на
основі єдності інтересів для спільної
реалізації громадянами своїх прав і
свобод. Відповідно до статті 3 даного
Закону громадська організація - це
об'єднання громадян для задоволення та
захисту своїх законних соціальних,
економічних, творчих, вікових,
національно-культурних, спортивних та
інших спільних інтересів. Легалізація
(офіційне визнання) об'єднань громадян
відповідно до вимог статті 14 Закону
України «Про об'єднання громадян» було
обов'язковою і здійснювалося шляхом їх
реєстрації або повідомлення про
заснування. Легалізація громадської
організації здійснювалося відповідно
Міністерством юстиції України,
місцевими органами державної
виконавчої влади, виконавчими
комітетами сільських, селищних,
міських Рад народних депутатів.

В свою чергу, згідно зі статтею 1 Закону
України «Про громадські об'єднання»
громадське об'єднання - це добровільне
об'єднання фізичних осіб та/або
юридичних осіб приватного права для
здійснення та захисту прав і свобод,
задоволення суспільних, зокрема
економічних, соціальних, культурних,
екологічних, та інших інтересів.
Статтею 12 Закону України «Про
громадські об'єднання» передбачено, що
громадське об'єднання, яке має намір
здійснювати діяльність зі статусом
юридичної особи, підлягає реєстрації в
порядку, визначеному Законом України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців», з
урахуванням особливостей,
установлених цим Законом.

З аналізу вищевказаних норм
вбачається, що предметом регулювання
цих Законів є однорідні суспільні
відносини в сфері реалізації права на
свободу об'єднань для здійснення та
захисту прав і свобод, задоволення
суспільних, зокрема економічних,
соціальних, культурних, екологічних, та
інших інтересів.

Як під час дії Закону України «Про
об'єднання громадян» так і на момент
виникнення спірних правовідносин
реєстрація об'єднань фізичних осіб
та/або юридичних осіб приватного права
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців».

Відповідно до частини четвертої статті
3 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, здійснює реєстрацію
(легалізацію) об'єднань громадян (у тому
числі професійних спілок та їх
об'єднань), благодійних організацій,
політичних партій, творчих спілок та їх
рриторіальних осередків, адвокатських
об'єднань, торгово-промислових палат,
асоціацій органів місцевого
самоврядування, інших установ та
організацій, визначених законом, та
видає виписку з Єдиного державного
реєстру, оформлену державним
реєстратором відповідного
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, за
місцезнаходженням юридичної особи.

Таким чином, суд апеляційної
інстанції вважає, що Положення про
Міністерство юстиції України, жодним
чином не передбачає нових функцій
та не наділяє новими повноженнями
Міністерство юстиції України, які не
передбачені чинним законодавством
України.

Водночас питання об'єднання громадян
регулюється також Законом України "Про
політичні партії в Україні". Згідно зі
статтею 2 цього закону політична партія
- це зареєстроване згідно з законом
добровільне об'єднання громадян -
прихильників певної
загальнонаціональної програми
суспільного розвитку, що має своєю
метою сприяння формуванню і вираженню
політичної волі громадян, бере участь у
виборах та інших політичних заходах.

Реєстрацію політичних партій здійснює
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань (ч.1. ст.11 ЗУ "Про політичні
партії в Україні").

Позивач згідно відомостей Реєстру
політичних партій № з/п 109 є політичною
партією http://www.minjust.gov.ua/31094#.

Отже, з огляду на встановлені у справі
обставини, суд апеляційної інстанції
вважає, що згідно законодавства
Міністерство юстиції України має
повноваження відповідно до Положення
забезпечувати формування та
реалізацію державної політики з питань
реєстрації (легалізації) об'єднань
громадян, інших громадських формувань,
а тому позовні вимоги є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що всупереч
частини другої статті 120 Конституції
України, частини другої статті 1,
частини другої статті 3, частини першої
статті 6 та статті 7 Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади»,
оскаржуваними нормами абзацу 2 пункту 1
та підпункту 2 пункту 3 Положення про
Міністерство юстиції України Кабінет
Міністрів України наділив
Міністерство юстиції України
повноваженнями та завданнями
забезпечувати реалізацію державної
політики з питань реєстрації
(легалізації) об'єднань громадян, інших
громадських формувань, колегія суддів
апеляційної інстанції до уваги не
приймає, оскільки оскаржувані
позивачем норми Положення
відповідають чинному законодавству
України.

Таким чином, оскільки судове рішення
ухвалене судом першої інстанції
відповідно до норм матеріального
права, при дотриманні норм
процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комуністичної
партії України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.10.2014 року - без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня складання в повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.В. Межевич

Суддя
Г.В. Земляна

Суддя
Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлений 20.11.2014
року.

.

Головуючий суддя
Межевич М.В.

Судді:
Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.