Справа № 826/18216/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
У Х В А Л А

26 листопада 2014 року м.
Київ № 826/18216/14

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Добрівська Н.А.,
ознайомившись з позовною заявою та
доданими до неї матеріалами

за позовомОСОБА_1доДержавної
фіскальної служби Українипровизнання
протиправним та скасування наказу
№561-о від 30 квітня 2010 року та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 19 листопада 2014 року (згідно
відмітки на поштовому конверті)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної фіскальної служби
України, в якому просить суд:

- «визнати протиправним та скасувати
наказ Державної податкової
адміністрації України від 30 квітня 2010
року № 561-о;

- зарахувати до стажу державної служби
час вимушеного прогулу, починаючи з 11
червня 2010 року по 23 жовтня 2014 року».

Відповідно до пунктів 5, 6 частини
першої статті 107 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи подано адміністративний
позов у строк, установлений законом
(якщо адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними) та чи немає інших підстав
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду або відмови у
відкритті провадження в
адміністративній справі, встановлених
цим Кодексом.

Так, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є,
зокрема, визнання протиправним та
скасування наказу Державної
податкової адміністрації України №561-о
від 30 квітня 2010 року, яким позивача
звільнено з 11 червня 2010 року з посади
заступника начальника управління -
начальника 1 відділу Управління
внутрішньої безпеки ДПА України та
податкової міліції у запас за пунктом 64
підпунктом «ж» (за власним бажанням)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29 липня
19991 року № 114.

За висновком суду, спірні
правовідносини стосуються проходження
позивачем та звільнення його з
публічної служби в розумінні пункту 15
частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про проходження служби
особами начальницького складу
податкової міліції та обчислення їм
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги» від 30
жовтня 1998 року №1716 установлено, що
особи начальницького складу
податкової міліції проходять службу в
порядку, встановленому Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114.

Як вбачається з наказу Державної
податкової адміністрації України №561-о
від 30 квітня 2010 року, позивача
звільнено з посади та служби за пунктом
64 підпунктом «ж» (за власним бажанням)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29 липня
19991 року №114.

Частиною першою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції на момент звільнення
позивача було встановлено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України в редакції на момент
звільнення позивача встановлено, що
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно частини третьої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України в редакції на момент
звільнення позивача для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до пункту 13 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 06 березня 2008 року № 2 «Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ» при розгляді
спорів з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
застосовуються строки звернення до
суду, встановлені спеціальними
законами. У разі коли ці закони
зазначені питання не врегульовують, то
з врахуванням необхідності
субсидіарного застосування законів
про працю суди повинні виходити із
строків звернення до суду, визначених
частиною першою статті 233 Кодексу
законів про працю України. Тому
громадянин може звернутися із заявою
про вирішення спору в тримісячний
строк із дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
з публічної служби - у місячний строк із
дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Згідно частини першої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції на момент звернення
позивача до суду адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Відповідно до частини третьої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України зі змінами, внесеними згідно із
Законом № 2453-VI від 07 липня 2010 року, для
захисту прав, свобод та інтересів особи
цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Таким чином, Кодексом
адміністративного судочинства України
як станом на час звільнення позивача,
так і станом на час звернення до суду
встановлено, що строки обчислюються з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

З доданої позивачем до позовної заяви
копії трудової книжки ОСОБА_1
вбачається, що остання містить запис
про звільнення позивача зі служби за
власним бажанням з 11 червня 2010 року та
посилання на наказ № 561-о від 30 квітня
2010 року.

Таким чином, про підстави свого
звільнення (за власним бажанням) та
реквізити наказу, яким позивача
звільнено, останній дізнався у 2010 році,
отримавши трудову книжку.

При цьому, після звільнення з посади та
служби позивач працював з 12 жовтня 2010
року по 31 грудня 2011 року у Товаристві з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Еліт», з 10 січня 2012 року по 15 серпня
2013 року у ПП «Укрстройгруп», з 30 квітня
2014 року по 16 травня 2014 року у Державній
службі геології та надр України, що
підтверджується копією його трудової
книжки.

Працевлаштування позивача після
звільнення зі служби підтверджують
отримання ним трудової книжки та
обізнаність останнього про звільнення
його саме за власним бажанням з 11
червня 2010 року.

Не можуть бути визнані судом такими, що
свідчать про поважність причин
пропуску строку звернення до суду,
посилання позивача на не ознайомлення
його з наказом про звільнення та не
надання копії такого наказу, що, за
твердженням позивача, свідчить про
порушення Державною податковою
адміністрацією України положень
статті 47 Кодексу законів про працю
України.

Так, відповідно до частини другої
статті 47 Кодексу законів про працю
України у разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Таки чином, обов'язок щодо видачі копії
наказу про звільнення у день
звільнення покладено на власника лише
у разі звільнення працівника з
ініціативи власника.

У даному випадку позивача звільнено за
власним бажанням, про що позивачу
достеменно було відомо ще у 2010 році, а
жодних звернень позивача до
відповідача з вимогою надати йому
копію наказу про звільнення з 2010 року
по 19 листопада 2014 року, тобто по час
звернення до суду, позовні матеріали не
містять.

Встановлення процесуальних строків
законом передбачено з метою
дисциплінування учасників процесу та
своєчасного виконання ними
передбачених процесуальним законом
певних процесуальних дій. Інститут
строків в судовому процесі сприяє
досягненню юридичної визначеності у
публічно-правових відносинах, а також
стимулює учасників процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними.

Відповідно до частини першої статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі
позовної заяви та доданих до неї
матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Згідно частини другої статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що позивачем при зверненні з
даним позовом до суду пропущено і
річний строк, і тримісячний строк і
місячний строк звернення до суду й
підстав для визнання поважними причин
пропуску строку звернення до суду
судом не встановлено.

При цьому позовна вимога про
зарахування до стажу державної служби
час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 11
червня 2010 року до 23 жовтня 2014 року є
похідною позовною вимогою від позовної
вимоги про визнання протиправним та
скасування наказу Державної
податкової адміністрації України від 30
квітня 2010 року №561-о.

Згідно частини третьої статті 155
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, позовна заява якої
залишена без розгляду, після усунення
підстав, з яких заява була залишена без
розгляду, має право звернутися до
адміністративного суду в загальному
порядку.

Керуючись ст. ст.99, 100, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

У Х В А Л И В:

Залишити позовну заяву ОСОБА_1 до
Державної фіскальної служби України
про визнання протиправним та
скасування наказу №561-о від 30 квітня 2010
року та зобов'язання вчинити певні дії -
без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку
і строки визначені статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції у порядку та
строки встановлені ст.ст.185-187 КАС
України.

Суддя
Н.А. Добрівська