Справа № 9101/85184/2011
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2012-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

"12" червня 2012 р.справа № 2а-0870/667/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М.,

суддів: Католікяна
М.О., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Мамалат І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Запорізької митниці

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 15.06.2011 р. у
справі № 2а-0870/667/11

за позовом Відкритого акціонерного
товариства "Запорізький абразивний
комбінат" (правонаступник - Публічне
акціонерне товариство "Запорізький
абразивний комбінат")

до Запорізької митниці

про скасування податкових повідомлень,

встановив:

У січні 2011 року Відкрите акціонерне
товариство "Запорізький абразивний
комбінат" (правонаступник - Публічне
акціонерне товариство "Запорізький
абразивний комбінат") звернулось до
суду першої інстанції з позовом до
Запорізької митниці, в якому просило:

- визнати нечинним податкове
повідомлення форми "Р" №56 від 28.12.2010р. у
частині донарахування суми
податкового зобов'язання за платежем
ввізне мито на суму 12441,48грн. в т.ч.
основний платіж 8294,32грн. і штраф 4147,16
грн.;

- визнати нечинним податкове
повідомлення форми "Р" №57 від 28.12.2010р. у
частині донарахування суми
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на суму 95137,29
грн. в т.ч. основний платіж 63424,86грн. і
штраф 31712,43 грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 15.06.2011 р. у
справі № 2а-0870/667/11 позов задоволено, а
саме визнані протиправними та
скасовані податкові повідомлення
відповідача форми «Р» № 56 від 28 грудня
2010 року та № 57 від 28 грудня 2010 року.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову
постанову про відмову в задоволенні
позову.

У судовому засіданні представник
позивача проти задоволення реляційної
скарги заперечував та просив залишити
постанову суду першої інстанції без
змін.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явився, що не перешкоджає розгляду
справи.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У період з 29.09.2010 по 30.11.2010 відповідачем
була проведена планова виїзна
перевірка стану дотримання
законодавства України з питань митної
справи позивачем за період його
діяльності з 01.10.2007 по 30.06.2010, за
результатами якої було складено акт
№13/10/112000014/ від 30.11.2010 року.

За результатами перевірки позивача
встановлено порушення вимог п. 5 ст. 267
МК України в частині визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, п. 4.3 ст. 4
Закону України «Про податок на додану
вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997, що
полягає в заниженні митної вартості
імпортованих товарів через подання
недостовірних відомостей для митного
оформлення про витрати на
транспортування імпортованих товарів,
що призвело до заниження податкового
зобов'язання на загальну суму 65 089,23
грн., з яких ввізне мито - 9 658,03 грн.,
податок на додану вартість - 55 431,23 грн.,
а також встановлено факт недотримання
порядку декларування, чим порушено
вимоги ст.ст. 40, 81, 88 МК України, що
призвело до заниження податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 14 015,70 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення форми «Р» № 56 від 28.12.2010,
яким позивачу визначена сума
зобов'язання з ввізного мита у розмірі
14 487,05 грн. та податкове повідомлення
форми «Р» № 57 від 28.12.2010, яким позивачу
визначено зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 104 170,35 грн.

Так, в акті перевірки зазначено, що
транспортування товару, який було
оформлено за ВМД від 11.08.2009 № 112000003/9/004187,
здійснював перевізник/експедитор ТОВ
«Укрінтерекспедиція». При митному
оформленні товару позивачем
надавалась довідка про транспортні
витрати від 20.07.2009 № 121, в якій
зазначалось, що вартість доставки
вантажу за маршрутом Bruhl (Німеччина) -
Ягодин (Україна) складає 10 000 грн., але
при перевірці первинних
бухгалтерських документів позивача, а
саме: акту здачі-прийняття робіт від
12.08.09 № 1785, рахунку від 12.08.09 № 1785 та
податкової накладної від 12.08.09 № 95, -
встановлено, що вартість транспортних
витрат за межами митного кордону
України склала 17 540 грн., а по території
України склали 2 650,00 грн., які сплачені в
повному обсязі за платіжним дорученням
від 09.10.09 № 2791 в сумі 20 190 грн.

З наведеного відповідач робить
висновок, що сума заниження позивачем
розміру транспортно-експедиційних
витрат по доставці імпортованих
вантажів за ВМД від 11.08.2009 № 112000003/9/004187
складає 7 540 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість підходу відповідача
щодо визначення витрат на
транспортування оцінюваних товарів до
місця ввезення на митну територію
України, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач направляв відповідачу
заперечення на вказаний акт перевірки
та копії актів виконаних робіт,
складених експедитором - ТОВ
«Укрінтерекспедиція» та відповідачем,
з розшифровкою розміру вартості
транспортних послуг по іноземній
території і по Україні.

Зокрема, відповідно до копії акту
виконаних транспортно-експедиторських
послуг № 1758 від 12.08.2009 року за маршрутом
(D) Bruhl 50321 - (UA) Запоріжжя (а.с. 46),
складеного експедитором - ТОВ
«Укрінтерекспедиція» та позивачем,
вартість автопослуги по іноземній
території до п/п Яготин складає 1000,00
грн., автопослуги з п/п Яготин до
Запоріжжя - 7 540 грн., експедиторської
послуги - 2 650 грн., в т.ч. ПДВ 441,67 грн.
Загальна вартість послуги з ПДВ склала
20 190 грн.

Відповідач вказані зауваження не
врахував та прийняв податкове
повідомлення форми «Р» № 57 від 28.12.2010
року, яким позивачу визначено
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 104 170,35 грн.

Відповідно до п. 4.3 ст. 4 Закону України
«Про податок на додану вартість», у
редакції на час проведення перевірки,
для товарів, які імпортуються на митну
територію України платниками податку,
базою оподаткування є договірна
(контрактна) вартість таких товарів,
але не менша митної вартості,
зазначеної у ввізній митній декларації
з урахуванням витрат на
транспортування, навантаження,
розвантаження, перевантаження та
страхування до пункту перетину митного
кордону України, сплати брокерських,
агентських, комісійних та інших видів
винагород, пов'язаних з ввезенням
(пересиланням) таких товарів, плати за
використання об'єктів інтелектуальної
власності, що належать до таких
товарів, акцизних зборів, ввізного
мита, а також інших податків, зборів
(обов'язкових платежів), за винятком
податку на додану вартість, що
включаються у ціну товарів (робіт,
послуг) згідно із законами України з
питань оподаткування.

Згідно з п. 10.3 ст. 10 Закону України «Про
податок на додану вартість» платники
податку, визначені у пункті 2.4 статті 2
цього Закону, тобто будь-які особи, що
імпортують товари на митну територію
України, відповідають за дотримання
правил надання інформації для
розрахунку бази оподаткування (суми
податку, належного до сплати) особі,
визначеній у підпункті «б» пункту 10.1
цієї статті - митному органу.

Пунктом 8 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 20.12.2006 № 1766
визначено, що для підтвердження
транспортних витрат, які відповідно до
МК України включаються до ціни товару,
декларант зобов'язаний подати договір
(контракт) про перевезення, транспортні
та страхові документи, а також: або
рахунок-фактуру від виконавця договору
(контракту) про надання
транспортно-експедиційних послуг, що
містить реквізити сторін, суму та умови
платежу, інші відомості, відповідно до
яких встановлюється належність послуг
до товарів; або банківські платіжні
документи, що підтверджують факт
оплати транспортно-експедиційних
послуг відповідно до виставленого
рахунка-фактури; або довідку
підприємства-перевізника, що здійснило
перевезення, яка містить реквізити
товаротранспортного документа,
відомості про маршрут перевезення,
розмір плати за надання
транспортно-експедиційних послуг та
підписи керівника і головного
бухгалтера такого підприємства; або
калькуляцію транспортних витрат (якщо
перевезення товарів здійснюється з
використанням власного транспортного
засобу), що містить відомості про
маршрут перевезення, його протяжність
у кілометрах до місця ввезення на митну
територію України та по митній
території України, розмір тарифної
ставки на перевезення за одиницю
виміру (вагу) товару за 1 кілометр
маршруту.

Отже, довідки про транспортні витрати,
надані позивачем при митному
оформленні товару є належним
підтвердженням вартості
транспортно-експедиційних послуг.

З урахуванням наведеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що відповідач
необґрунтовано не враховував надані
позивачем акти виконаних робіт з
розшифровкою розміру вартості
транспортних послуг по іноземній
території і по Україні, підписані між
позивачем та ТОВ «Укрінтерекспедиція»,
а відтак, прийняв податкове
повідомлення форми «Р» № 57 від 28.12.2010
року без урахування всіх обставин, що
мали значення для справи.

Щодо визначення позивачу податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 14015,70 грн. за
виявлені надлишки сировини «Кокс
нафтовий зелений не кальцинований» та
«Руди концентрати алюмінієві:
боксити», колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 МК України
митний контроль здійснюється
безпосередньо посадовими особами
митних органів шляхом перевірки
системи звітності та обліку товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, а також своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, які
відповідно до законів справляються при
переміщенні товарів через митний
кордон України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
наступних обставин.

Відповідач, здійснюючи перевірку, мав
враховувати загальний обсяг товару,
ввезеного на митну територію України,
зокрема «Руди та концентрати
алюмінієві - боксити» та визначати
надлишки цього товару виходячи із
загального обсягу ввезеного товару, а
не окремо за конкретними ВМД.

Як вбачається з додатку 4.2 до акту
перевірки, який містить інформацію про
оприбуткування товару «Руди та
концентрати алюмінієві - боксити» у
позивача, за ВМД № 112000002/07/13869 від 09.11.2007
недостача товару становить 36,28 тн., за
ВМД № 112000002/08/16773 від 19.11.2008 недостача
товару становить 81,48 тн., за ВМД №
11200000/08/17423 від 03.12.2008 надлишок товару
становить 128,40 тн., за ВМД № 112000002/08/9951
від 04.07.2008 недостача товару становить
77,59 тн., за ВМД № 112000003/08/8298 від 05.06.2008
недостача товару становить 13,08 тн., за
ВМД № 112000009/10/5885 від 11.06.2010 надлишок
товару становить 18,90 тн., за ВМД №
112000002/09/14025 від 11.12.2009 недостача товару
становить 53,66 тн., за ВМД № 112000003/08/2540
недостача товару становить 0,53 тн., за
ВМД № 112000002/08/12781 недостача товару
становить 6,74 тн.. за ВМД 112000002/08/15555 від
22.10.2008 недостача товару становить 77,82
тн., за ВМД № 11200003/08/1866 від 06.03.2008
надлишок товару становить 32,56 тн.

Отже, загальна нестача товару «Руди та
концентрати алюмінієві - боксити» у
позивача становить 167,32 тн., що призвело
до зайвої сплати позивачем податку на
додану вартість при митному оформленні
цього товару.

Як вбачається з Додатку 5 до акту
перевірки, в якому наведено розрахунок
суми податків (обов'язкових платежів)
не сплачених до бюджету позивачем
унаслідок недекларування імпортованих
товарів в повному обсязі, відповідач
взяв до розрахунку дані ВМД № 11200000/08/17423
від 03.12.2008 та ВМД № 11200003/08/1866 від 06.03.2008,
за якими виявлено надлишок товару,
врахувавши лише можливий коефіцієнт
зменшення ваги внаслідок осадки судна
(0,5 - 1 %).

При цьому відповідач не визначав та не
враховував суми зайво сплаченого
податку на додану вартість при митному
оформленні цього ж товару за іншими
ВМД.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, яким
обставини в справі встановлені
правильно та порушень норм
матеріального і процесуального права
не допущено, тому підстав для
скасування судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 15.06.2011 р. у
справі № 2а-0870/667/11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий ухвала:
О.М. Панченко

Суддя:
М.О. Католікян

Суддя:
А.О. Коршун