Справа № 2а-1027/11/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/37886/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Сватко А.О.

та представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Ткача С.С.,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби (далі -ДПІ)

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.05.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012

у справі № 2а-1027/11/2670

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_3
(далі - СПД ОСОБА_3)

до ДПІ

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У січні 2011 року СПД ОСОБА_3 звернулася
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом, в якому просила
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
10.11.2010 № /0, № /0, а також
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 10.11.2010 №
/0.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.05.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012,
позов задоволено частково; визнано
протиправним та скасовано рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 10.11.2010 № /0; в решті
позову відмовлено.

Посилаючись на невідповідність
окремих висновків судів положенням
чинного законодавства та дійсним
обставинам справи, ДПІ звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
повністю відмовити у позові,
скасувавши оскаржувані судові акти у
відповідних частинах.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційних скарг, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог, виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що ДПІ
було проведено планову виїзну
перевірку СПД ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог чинного
законодавства з питань оподаткування
за період з 26.05.2009 по 30.06.2010, оформлену
актом від 26.10.2010 № 62/1704-.

В цьому акті зафіксовано, що позивач
здійснювала підприємницьку діяльність
у галузі надання перукарських послуг
та послуг салонів краси та у сфері
роздрібної торгівлі косметичними та
парфумерними виробами, перебуваючи у
періоді з 26.05.2009 по 31.12.2009 на загальній
системі оподаткування, а з 01.01.2010 по
30.06.2010 - на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності.

Під час перевірки податковою
інспекцією, поміж іншим, було
встановлено, що протягом усього
періоду, охопленого перевіркою,
позивач при продажу товарів та послуг
РРО не використовувала; у період
перебування на спрощеній системі
оподаткування Книгу обліку доходів і
витрат (форма 10) не вела.

Наведені обставини з урахуванням суми
отриманого СПД ОСОБА_3 доходу від
провадження зазначеної
підприємницької діяльності стали
підставою для застосування до позивача
2 351 818,50 грн. штрафу на підставі пункту 1
статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

Приймаючи рішення про задоволення
позову в цій частині, суди обох
попередніх інстанцій досліджували
наявність ознак складу правопорушення
у діях СПД ОСОБА_3, за яке встановлена
відповідальність пунктом 3 статті 17
названого Закону, що не відповідає
змісту розглядуваних правовідносин.

Пунктом 1 статті 3 названого Закону (у
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, позивачем не було
дотримано наведеного законодавчого
припису, що є підставою для
застосування до СПД ОСОБА_3 штрафу у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), як це
передбачено пунктом 1 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

При цьому у даному разі відсутні
правові підстави для звільнення
позивача від обов'язку використовувати
РРО і під час її перебування на
спрощеному режимі оподаткування.

Адже згідно з пунктом 6 статті 9 Закону
реєстратори розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються
при продажу товарів (наданні послуг)
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється відповідно
до законодавства з питань
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва (в тому числі шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного
податку), якщо такі суб'єкти не
здійснюють продаж підакцизних товарів
(крім пива на розлив), за умови ведення
такими особами книг обліку доходів і
витрат у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу,
уповноваженого провадити державну
регуляторну політику.

Таким чином, обов'язковою умовою
звільнення платника єдиного податку
від застосування РРО при здійсненні
розрахункових операцій є ведення в
установленому порядку Книги обліку
доходів і витрат, тоді як у періоді,
охопленому перевіркою, СПД ОСОБА_3 така
Книга не велася.

У той же час Вищий адміністративний суд
України вважає за необхідне зазначити,
що фінансові санкції у вигляді штрафів
за порушення правил здійснення
розрахункових операцій на момент
вчинення позивачем розглядуваного
діяння належали до категорії
адміністративно-господарських санкцій
у розумінні статей 238, 239 Господарського
кодексу України, а тому підлягали
застосуванню виключно у межах строків,
визначених статтею 250 цього Кодексу.

Статтею 250 Господарського кодексу
України передбачено, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніше як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

А відтак у даному випадку застосування
штрафних санкцій за правопорушення,
вчинені до 10.11.2009, є неприпустимим.

ДПІ не подано доказів, які б дозволяли
встановити суму отриманих позивачем
коштів від здійснення операцій з
продажу товарів та послуг з 10.11.2009 по
30.06.2010.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

А відтак, до обов'язку
адміністративного суду, що розглядає
справу за позовом платника про
визнання протиправним рішення
податкового органу, належить перевірка
відповідності акта індивідуальної дії
закону, а не визначення фактичних
зобов'язань господарюючого суб'єкта
перед бюджетом.

Таким чином, судовий контроль не
повинен підміняти податковий контроль
(у рамках якого підлягає встановленню
дійсний обсяг зобов'язань платника) або
усувати допущені податковим органом
недоліки при зібранні доказів на
підтвердження правомірності своїх дій.

Оскільки під час розгляду цієї справи
ДПІ не подано безспірних доказів
правомірності оспорюваного
донарахування штрафу за порушення
позивачем вимог пункту 1 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», то суди цілком
правомірно скасували оскаржуване
рішення про застосування штрафних
санкцій.

В частині відмови у задоволенні позову
судові акти учасниками процесу не
оскаржуються, а тому у касаційного суду
відсутні підстави для надання правової
оцінки відповідним висновкам судів.

Оскільки помилковість висновків судів
не вплинула на прийняття ними
правильного по суті спору рішення,
Вищий адміністративний суд України
вважає за необхідне залишити
оскаржувані судові акти без змін
безвідносно до доводів, якими вони
мотивовані.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.05.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.03.2012 у справі № 2а-1027/11/2670 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько