Справа № 813/4966/14
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року Справа №
876/8264/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання
Бєлкіної Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 31
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Територіальної державної
інспекції з питань праці у Львівській
області про визнання відповіді
незаконною, зобов'язання вчинити дії -

В С Т
А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в липні 2014 року
звернувся в суд з позовом до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області та
просив визнати протиправними дії
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області щодо
дачі відповіді на його заяву від 09.05.2014
року, стягнення моральної шкоди. Просив
суд 1.Встановити на підставі п.6 ч.3 ст.105
КАСУ : зобов»язаний був відповідач чи
не був зобов»язаний в грудні місяці 2009
року повідомити його в порядку п.6 ч.1
ст.19 Закону України «Про звернення
громадян» про те ,що інспектор ОСОБА_2
притягнутий наказом № 71-к від 24.11.2009
року до дисциплінарної
відповідальності за неповне вивчення
питань .поставлених ним у зверненні від
06.10.2009 року і про те ,що він має право в
десятиденний термін відповідно до
наказу № 72 від 21.03.2003 року Мінпраці та
соцполітики України адзац № 7 та № 8
відповіді від 01.04.2014 року ,додаток № 3
оскаржити в судовому порядку
бездіяльність інспектора ОСОБА_2 в
порядку ст..19 ч.2 КАСУ.

2.На підставі доводів . викладених у
позовній заяві , визнати , керуючись п.1
ч.3 ст.105 КАСУ оскаржувану відповідь
незаконною.

3.На підставі ст..105 ч.3 п.2 КАСУ
зобов»язати відповідача надати
відповідь на заяву від 19.05.2014 року за
правилами ст..19 Закону України «Про
звернення громадян» та за правилами
ст..257 ч.1 та ст.. 267 КАСУ,

4.На підставі ст..56 Конституції України ,
ст..21 ч.2 , ст..105 ч.3 п.4 КАСУ, ст..9 ч.2 та
ст..10-1 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31 березня 1995 року з
подальшими змінами та доповненнями
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної немайнової
шкоди зобов»язати відповідача
відшкодувати 28169 грн. моральної шкоди ,
завданої бездіяльністю відповідача.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 31.07.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідач діяв відповідно до своїх
повноважень, правомірно та не допустив
порушень при розгляді заяви позивача
та дачі відповіді на вищевказану заяву
позивача. Також суд прийшов до
переконання про відсутність завданої
моральної шкоди позивачу.

З вищевказаною постановою не погодився
апелянт ОСОБА_1, який звернувся до суду
з апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
31.07.2014 року та винести нову постанову,
якою повністю задовільнити його
позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
при винесенні оскаржуваної постанови
судом неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Апелянт посилається
на те, що порушення які вчинені з боку
відповідача не можуть слугувати
підставою для відмови в задоволенні
його позову.

В судовому засіданні апелянт підтримав
вимоги апеляційної скарги та просить
апеляційну скаргу задовільнити і
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
31.07.2014 року та винести нову постанову,
якою повністю задовільнити його
позовні вимоги.

В судовому засіданні представник
відповідача проти вимог апеляційної
скарги заперечила та просить в її
задоволенні відмовити та залишити без
змін оскаржувану постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 31.07.2014 року .

Колегія суддів, заслухавши учасників
судового розгляду, суддю-доповідача,
перевіривши та дослідивши матеріали
справи вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково,
виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч.1.ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Стаття 70 КАС України встановлює
правила належності доказів, які
визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі. Предметом
доказування, згідно ч.1 ст.138 КАС
України, є обставини (факти), якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Як вбачається з матеріалів справи 19
травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
начальника Територіальної Державної
інспекції з питань праці у Львівській
області з заявою . в якій просить надати
відповідь на поставлені ним питання
щодо зобов»язання відповідача 24
листопада 2009 року повідомити його про
притягнення інспектора ОСОБА_2 до
дисциплінарної відповідальності
наказом № 71-к від 24.11.2009 року , з
наданням йому права скористатися
можливістю оскарження неналежного
ставлення до розгляду звернення від
06.10.2009 року інспектором Кипибідою Т.Є. в
10-ти денний строк до суду.

У відповіді на звернення ОСОБА_1 від
19.05.2014 року Територіальна державна
інспекція з питань праці у Львівській
області листом № 02-246805 від 02.06.2014 року
повідомила позивача про те, що 16.07.2013
року наказом інспекції з питань праці
на підставі подання начальника відділу
з питань додержання законодавства про
працю, зайнятість та інших
нормативно-правових актів у Львівській
області ОСОБА_2 притягнутий до
дисциплінарної відповідальності
шляхом оголошення догани..

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про
звернення громадян" від 02.10.1996 року393/96
ВР заява - це звернення громадян із
проханням про сприяння реалізації
закріплених Конституцією та чинним
законодавством їх прав та інтересів
або повідомлення про порушення чинного
законодавства чи недоліки в діяльності
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, народних
депутатів України, депутатів місцевих
рад, посадових осіб, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності.

Відповідно до ст.7 Закону України від
02.10.1996 року393/96, звернення, оформлені
належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України
від 02.10.1996 року 393/96 ВР органи державної
влади, місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв .

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, прийшов до
висновку, що відповідачем належним
чином було розглянуто звернення ОСОБА_1
та надано відповідь у встановлені
строки. Також суд прийшов до
переконання, що відповідач не був
зобов'язаний повідомляти позивача про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівника ОСОБА_2 та
жодним чином не порушив своїми діями
прав та законних інтересів ОСОБА_1

Між тим, такий висновок суду першої
інстанції є помилковим, оскільки не
ґрунтується на фактичних обставинах
справи, є суперечливим та не відповідає
вимогам чинного законодавства, з
огляду на таке.

Відповідно до абз.1 п.2.1 розділу ІІ.
Положення "Про територіальну державну
інспекцію з питань праці у Львівській
області", затверджену наказом
Державної інспекції України з питань
праці від 15.11.2011р. №11 територіальна
державна інспекція з питань праці
згідно покладених на неї завдань
здійснює державний нагляд та контроль
за додержанням підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності,
господарювання, фізичними особами, які
використовують найману працю та працю
фізичних осіб, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування законодавства про
працю з питань трудових відносин,
робочого часу та часу відпочинку,
нормування праці, оплати праці, надання
гарантій і компенсацій, пільг для
працівників, які поєднують роботу з
навчанням, дотримання трудової
дисципліни, умов праці жінок, молоді,
інвалідів, надання пільг і компенсацій
за важкі та шкідливі умови праці,
забезпечення спеціальним одягом і
спеціальним взуттям, засобами
індивідуального захисту, мийними та
знешкоджувальними засобами, молоком і
лікувально-профілактичним
харчуванням; проведення обов'язкових
медичних оглядів працівників певних
категорій; дотримання режимів праці та
інших норм законодавства.

Колегія суддів вважає, що відповідь
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області щодо
розгляду звернення ОСОБА_1 не є
вичерпною, об'єктивною та ґрунтовною,
що у свою чергу свідчить про неповний
розгляд звернення з урахуванням
повноважень інспекції та покладених на
неї обов'язків щодо здійснення
державного нагляду та контролю за
дотриманням законодавства про працю.

Стаття 19 Закону України від 02.10.1996
року393/96 встановлює обов'язки органів
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової інформації, їх керівників та
інших посадових осіб щодо розгляду
заяв чи скарг. Зокрема, органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги; у разі
прийняття рішення про обмеження
доступу громадянина до відповідної
інформації при розгляді заяви чи
скарги скласти про це мотивовану
постанову; на прохання громадянина
запрошувати його на засідання
відповідного органу, що розглядає його
заяву чи скаргу; скасовувати або
змінювати оскаржувані рішення у
випадках, передбачених законодавством
України, якщо вони не відповідають
закону або іншим нормативним актам,
невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій,
виявляти, усувати причини та умови, які
сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Відповідно до ст. 20 Закону України від
02.10.1996 року № 393/96 ВР звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на наведене вище, відповідач,
як суб'єкт владних повноважень, не
виконав покладений на нього обов'язок
щодо доказування правомірності дій, а
тому в порядку ст.162 КАС України
необхідно визнати протиправними дії та
зобов"язати відповідача надати
відповідь на звернення у відповідності
до вимог ст.19 Закону України від 02.10.1996
року № 393/96 ВР.

Щодо стягнення моральної шкоди то
колегія суддів вважає, що діями
відповідача не була завдана моральна
шкода позивачу і позивач завдання йому
такої моральної шкоди в судовому
засіданні не довів, а тому відсутні
підстави для стягнення такої моральної
шкоди з відповідача в користь позивача.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, неповноту
з'ясування ним обставин, які мають
значення для справи та невідповідність
його висновків дійсним обставинам
справи, що призвело до неправильного
вирішення спору по суті. Відтак,
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової, якою
необхідно частково задовольнити
позовні вимоги.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.3 ч.1 ст. 198,
ст.202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд,
-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити
частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2014
року в справі № 813/4966/14 скасувати та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовільнити частково.

Визнати протиправними дії
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області щодо
дачі відповіді № 02-2468/05 від 02.06.2014 року
на заяву від 09.05.2014 року.

Зобов'язати Територіальну державну
інспекцію з питань праці у Львівській
області розглянути звернення ОСОБА_1 та
надати відповідь на поставлені
запитання у зверненні від 09.05.2014 року у
відповідності до ст. 19 Закону України
«Про звернення громадян» від 03.10.1996
року № 393/96 ВР.

У решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
постанови в повному обсязі

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська

повний текст постанови виготовлено
18.11.2014 року.