Справа № 813/5554/14
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2014 року
м. Львів №
Львівський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Сподарик Н.І., за участі секретаря
судового засідання Думич Х.М.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Холявка І.Я.
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізчиної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Сокальської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,
скасування рішення,-
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Сокальської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
розрахунку пені до податкового
повідомлення-рішення №
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення прийнято з порушенням норм
законодавства, оскільки право позивача
на податковий кредит підтверджується
усіма необхідними первинними
документами, а висновки відповідача
стосовно безтоварності господарських
операцій позивача з контрагентом ФО-П
ОСОБА_4. є необґрунтованими та не
підтвердженими доказами. На
підтвердження розміру податкового
кредиту з податку на додану вартість
під час проведення перевірки були
надані всі первинні документи, які
відповідачем не були взяті до уваги.
Відтак позивач вважає оскаржуване
податкове повідомлення - рішення та
розрахунок пені до нього протиправними
та такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, просив
задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена в
запереченні на позовну заяву, поданому
представником відповідача у судовому
засіданні 13.10.2014 року, де вказано, що під
час проведення перевірки встановлено
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість на загальну
суму 143 892 грн. у зв'язку з відсутністю
об'єктів оподаткування при придбанні
товарів у фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4. Звертає увагу, що наявність у
позивача лише отриманої податкової
накладної без фактичного здійснення
господарської операції не може бути
підставою для включення визначених у
такій накладній сум податку на додану
вартість до податкового кредиту.
Відповідач вважає, що при формуванні
даних податкового обліку не повинні
враховуватись первинні документи, які
вказують на проведення господарських
операцій із контрагентом ФО-П ОСОБА_4.

Представник відповідача проти позову
заперечив, надав пояснення, аналогічні
викладеним у запереченні на позов,
просив у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Дослідивши надані суду докази в межах
заявлених вимог, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична
особа-підприємець 22.04.2003 року; узятий на
податковий облік в органах ДПС 14.05.2003
року.

У період з 20.06.2014 року по 01.07.2014 року
Сокальською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Львівській
області проведено документальну
позапланову виїзну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, про що
складено Акт № 366/1702/НОМЕР_2 від 08.07.2014
року про результати документальної
позапланової виїзної перевірки з
питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування при проведенні
господарських взаєморозрахунків із
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.
Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пп. 14.1.181 п. 14.1. ст. 14, п.
44.1. ст. 44, п. 185.1. ст. 185, п. 186.1., п. 186.2. ст. 186,
п. 198.3. ст. 198, п. 201.3., п. 201.7. ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит з податку на додану вартість
всього на суму 143 892 грн.

22.07.2014 року відповідачем на підставі
акта перевірки № 366/1702/НОМЕР_2 від 08.07.2014
року прийнято податкове повідомлення -
рішення форми «Р» № , яким за
порушення пп. 14.1.181 п. 14.1. ст. 14, п. 44.1. ст.
44, п. 185.1. ст. 185, п. 186.1., п. 186.2. ст. 186, п. 198.3.
ст. 198, п. 201.3., п. 201.7. ст. 201 Податкового
кодексу України збільшено суму
грошового зобов'язання позивача за
платежем податок на додану вартість в
сумі 215 838 грн., у тому числі основний
платіж 143 892 грн., штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) 71 946 грн. До вказаного
податкового повідомлення-рішення
посадовою особою відповідача виконано
розрахунок пені по простроченій
заборгованості з податку на додану
вартість, відповідно до якого
нараховано пеню на загальну суму 26 471,33
грн.

Приймаючи рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Згідно з пп. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14 ПК України
податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді.

Згідно з пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з пп. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, пла о
відшкодування.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 186.1. ст. 186 ПК України
місцем постачання товарів є:

а) фактичне місцезнаходження товарів
на момент їх постачання (крім випадків,
передбачених у підпунктах "б" і "в" цього
пункту);

б) місце, де товари перебувають на час
початку їх перевезення або
пересилання, у разі якщо товари
перевозяться або пересилаються
продавцем, покупцем чи третьою особою;

в) місце, де провадиться складання,
монтаж чи встановлення, у разі якщо
товари складаються, монтуються або
встановлюються (з випробуванням чи без
нього) продавцем або від його імені.

Згідно з п. 188.1. ст. 188 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

Згідно з п. 198.1. ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1. ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6. ст. 201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

На підтвердження дотримання вимог п.
198.3. ст. 198 Податкового кодексу України
під час здійснення господарських
операцій із контрагентом ФО-П ОСОБА_4.
позивачем надано копії:

- договору купівлі-продажу товарів
№ 03/01/2012 від 03.01.2011 року, укладеного
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
(продавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (покупець)
про купівлю-продаж запчастин до
автотранспорту;

- податкових накладних № 08.02.01 від
22.02.2012 року на суму 56100 грн., № 060201 від
15.02.2012 року на суму 50508 грн., № 0603 від
30.03.2012 року на суму 48900 грн., № 0503 від
30.03.2012 року на суму 56100 грн., № 2706 від
27.06.2012 року на суму 45000 грн., №
291101 від 29.11.2012 року на суму 51840 грн., №
301101 від 30.11.2012 року на суму 46560 грн., №
281101 від 28.11.2012 року на суму 57000 грн., №
290601 від 29.06.2012 року на суму 27600 грн., № 2906
від 29.06.2012 року на суму 55200 грн., № 1206 від
12.06.2012 року на суму 37380 грн., № 1106 від
11.06.2012 року на суму 56400 грн., № 0201 від
09.01.2012 року на суму 50508 грн., № 0301 від
11.01.2012 року а суму 45504 грн., № 0401 від
24.01.2012 року на суму 48252 грн.;

- накладних № 05/03 від 30.03.2012 року на
суму 56100 грн., № 06/03 від 30.03.2012 року на
суму 48900 грн., № 12/06 від 12.06.2012 року на
суму 37380 грн., № 11/06 від 11.06.2012 року на
суму 56400 грн., № 06/0201 від 15.02.2012 року на
суму 50508 грн., № 08/0201 від 22.02.2012 року на
суму 56100 грн., № 04/01 від 24.01.2012 року на
суму 48252 грн., № 03/01 від 11.01.2012 року на
суму 45504 грн., № 02/01 від 09.01.2012 року на
суму 50508 грн., від 04.01.2012 року на суму 56100
грн., від 27.06.2012 року на суму 45000 грн., №
29/06-01 від 29.06.2012 року на суму 27600 грн., №
29/06 від 29.06.2012 року на суму 55200 грн., №
28/1101 від 28.11.2012 року на суму 57000 грн., №
30/1101 від 30.11.2012 року на суму 46560 грн., №
29/1101 від 29.11.2012 року на суму 51840 грн.;

- платіжних доручень про оплату
товару за договором № 03/01/2012 № 144 від
06.03.2012 року на суму 30300 грн., № 157 від
16.03.2012 року на суму 12800 грн., № 178 від
09.04.2012 року на суму 73200 грн., № 181 від
18.04.2012 року на суму 95667,52 грн., № 203 від
11.05.2012 року на суму 106100 грн., № 208 від
17.5.2012 року на суму 25000 грн., № 232 від
05.06.2012 року на суму 32000 грн., № 261 від
04.07.2012 року на суму 62578 грн., № 284 від
16.07.2012 року на суму 100000 грн., № 345 від
05.09.2012 року на суму 127151,21 грн., № 433 від
13.11.2012 року на суму 100000 грн., № 118 від
15.02.2012 року на суму 24000 грн., № 119 від
15.02.2012 року на суму 12120 грн.;

- тимчасових реєстраційних
талонів та свідоцтв про реєстрацію
транспортного засобу;

- дефектних актів на капітальний,
поточний ремонт автотранспортних
засобів;

- актів списання запчастин (а. с.
120-128);

- угод про надання послуг з
використання транспортних засобів (а.
с. 86-87).

Дослідивши наявні у матеріалах справи
докази Суд вважає, що зазначені
документи в сукупності та кожен
зокрема не є допустимими доказами
господарських операцій, які у них
зафіксовані, оскільки вказані
документи не містять усіх обов'язкових
реквізитів, що унеможливлює
ідентифікацію господарської операції,
яка у них зафіксована. Зокрема, у
долучених до матеріалів справи
податкових накладних (а. с. 54-68)
зазначено про договір поставки № 03/01/2012
від 03.01.2012 року, хоча договір
купівлі-продажу товарів №
03/01/2012 укладено 03.01.2011 року (а. с. 53); у
накладних на товар (а. с. 69-76) не
зазначено даних осіб, як їх підписали,
та відсутні відтиски печатки позивача
(а. с. 69, 71-75); копії платіжних доручень
про оплату товару за договором не
містять відміток банку про дату та факт
їх виконання; у актах на списання
запчастин не вказані транспортні
засоби, на ремонт яких списувались
запчастини. Крім того, позивачем не
додано до матеріалів справи інструкцій
по експлуатації виробу та сертифікатів
(свідоцтв про якість) на виріб, які
повинні були надаватись контрагентом
позивача відповідно до п. 2.1. договору
купівлі-продажу товарів № 03/01/2012
укладено 03.01.2011 року; доказів
перевезення (транспортування)
придбаного позивачем товару
(автозапчастин). Суд дійшов висновку, що
вищевказані первинні документи не
відповідають вимогам, які встановлені
для первинного документа, а тому не є
допустимими засобами доказування та не
можуть доводити ті обставини, які у цих
документах зафіксовані.

З наведених вище законодавчих положень
вбачається, що підставою виникнення у
платника права на податковий кредит є
реальне здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку, що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Слід зазначити, що обов'язок
підтвердити правомірність та
обґрунтованість сформованого
податкового кредиту належними
документами первинного обліку
покладається на платника - покупця
товарів (робіт, послуг), позаяк саме він
є суб'єктом, який зменшує суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість, що підлягає
перерахуванню до бюджету, на суму
податкового кредиту, визначеного
постачальником.

З огляду на наведене Суд дійшов
висновку, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
реальність здійснення господарських
операцій із контрагентом фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4. Позивачем
на пропозицію Суду не надано будь-яких
інших первинних документів на
підтвердження позовних вимог.

Додані позивачем до матеріалів справи
копії дефектних актів на капітальний,
поточний ремонт автотранспортних
засобів не спростовують висновків Суду
про відсутність документального
підтвердження здійснення
господарських операцій позивачем та
його контрагентом фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4. З ціллю
підтвердження обґрунтованості
заявленої податкової вигоди необхідно
встановити їх об'єктивний предметний
зв'язок з фактами та результатами
реальної підприємницької або іншої
економічної діяльності, що слугує
підставою для висновку про
достовірність представлених первинних
документів, у тому числі щодо
відомостей про учасників та умови
господарських операцій. Як вбачається
із долучених до матеріалів справи
доказів у первинних документах
містяться розбіжності, що дає підстави
суду для висновку про відсутність
реальності господарської операції між
позивачем і його контрагентом.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС
України у адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч. 3 ст. 159 КАС України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, Суд дійшов висновку про
правомірність прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення
№ від
22.07.2014 року, розрахунку пені до
податкового повідомлення - рішення №
від 22.07.2014 року, оскільки Судом
встановлено наявність в діях позивача
порушень вимог 14.1.181 п. 14.1. ст. 14, п. 44.1. ст.
44, п. 185.1. ст. 185, п. 186.1., п. 186.2. ст. 186, п. 198.3.
ст. 198, п. 201.3., п. 201.7. ст. 201 Податкового
кодексу України, зазначених у Акті
податкової перевірки № 366/1702/НОМЕР_2 від
08.07.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, у
задоволенні адміністративного позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Сокальської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
22.07.2014 року, скасування розрахунку пені
до податкового повідомлення-рішення №
від 22.07.2014 року слід відмовити
повністю.

Суд присуджує з Державного бюджету
України, у відповідності до вимог ч. 1
ст. 94 КАС України, всі здійснені
стороною, яка не є суб'єктом владних
повноважень, та документально
підтверджені судові витрати, на
користь якої ухвалене судове рішення
відповідно до задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163,167 КАС
України, суд -

постановив:

У задоволені адміністративного позову
відмовити повністю.

Стягнути з Фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код
НОМЕР_2) на користь Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 26 грн.

Апеляційну скаргу на постанову
суду першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
повного тексту постанови. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 24
листопада 2014 року.

Суддя
Сподарик
Н.І.