Справа № 2а-5429/10/1670
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 р.Справа №
2а-5429/10/1670Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України Ленінського району в м. Полтаві
на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014р.
по справі № 2а-5429/10/1670

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області , Управління Пенсійного
фонду України Ленінського району в м.
Полтаві

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області (далі - відповідач
1), Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві (далі -
відповідач 2, УПФУ в Ленінському районі
м.Полтави), в якому, з урахуванням
уточнення позовних вимог, просила
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України Ленінського району в м.
Полтаві нарахувати та виплатити 10
місячних посадових окладів згідно зі
статтею 37 Закону України "Про державну
службу".

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014 року
позов задоволено, зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову
допомогу в розмірі 10 (десяти) місячних
посадових окладів на підставі частини
13 статті 37 Закону України "Про державну
службу" (в редакції Закону України "Про
державну службу", що діяла станом на час
звільнення ОСОБА_1 з державної служби).

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014 року
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, а також на доводи
та обґрунтування, викладені в
апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули,
повідомлені належним чином про дату,
час і місце судового засідання.

Відповідач 1 надав заяву, в якій просить
справу розглянути без участі його
представника.

Відповідач 2 надав клопотання, в якому
зазначив, що підтримує апеляційну
скаргу в повному обсязі.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1 з 2003 року
працювала головним
спеціалістом-юрисконсультом в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Полтави.

За наслідками тривалого лікування
захворювання ОСОБА_1 їй видано медичною
установою листок непрацездатності
серії АБГ №305839.

Відповідно до довідки
медико-соціальної експертної комісії
серії 7-66 ТЕ №0396782, ОСОБА_1 встановлено 1
групу інвалідності, зазначено, що
позивачка потребує стороннього
догляду.

Наказом УПФУ в Ленінському районі
м.Полтави від 15.02.2010 ОСОБА_1 звільнено з
посади головного
спеціаліста-юрисконсульта управління
Пенсійного фонду України 20.01.2010 в
зв'язку зі встановленням 1 групи
інвалідності, відповідно до пункту 2
статті 40 Кодексу законів про працю
України.

Після звільнення ОСОБА_1 зверталась до
УПФУ в Ленінському районі м.Полтави та
Головного управління Пенсійного фонду
України в Полтавській області, просила
виплатити їй грошову допомогу
відповідно до статті 37 Закону України
"Про державну службу", проте отримала
відмову у виплаті грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Позивач, не погодившись із вказаними
діями відповідача, звернулась до суду
із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що в
даному випадку для позивача настали
юридичні факти, необхідні для виплати
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до
частини 13 статті 37 Закону України "Про
державну службу".

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Частиною 6 статті 37 Закону України "Про
державну службу" (в редакції, чинній на
дату звільнення позивача з державної
служби) пенсія по інвалідності у
розмірах, передбачених частинами
другою і п'ятою цієї статті,
призначається за наявності страхового
стажу, встановленого для призначення
пенсії по інвалідності відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", особам, визнаним
інвалідами I та II групи у період
перебування на державній службі, які
мають стаж державної служби не менше 10
років, а також особам з числа інвалідів
I та II групи незалежно від часу
встановлення їм інвалідності, які
мають не менше 10 років стажу державної
служби на посадах, віднесених до
категорії посад державних службовців,
якщо безпосередньо перед зверненням за
призначенням такої пенсії вони
працювали на зазначених посадах.
Пенсія по інвалідності відповідно до
цього Закону призначається незалежно
від причини інвалідності за умови
припинення державної служби.

Згідно з частиною 13 статті 37 Закону
України "Про державну службу" державним
службовцям у разі виходу на пенсію при
наявності стажу державної служби не
менше 10 років виплачується грошова
допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Відповідно до висновку, викладеному в
Рішенні Конституційного Суду України
від 26 листопада 2013 року № 11-рп/2013 щодо
офіційного тлумачення положення
частини тринадцятої статті 37 Закону
України «Про державну службу» в
системному зв'язку з положеннями
пункту 2 частини першої, частини другої
статті 40 Кодексу законів про працю
України, статті 21 Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» необхідно
розуміти так, що у разі дострокового
виходу на пенсію державного службовця
з посади в органах державної влади
відповідно до чинного законодавства
державний службовець за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
і страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», має право на отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, яке не пов'язане з
досягненням пенсійного віку,
визначеного в частині першій статті 37
Закону України «Про державну службу».

Жодних додаткових умов для виплати
грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
в частині тринадцятій статті 37 Закону N
3723-XII не встановлено.

Тобто, грошова допомога, передбачена
вказаним законодавчим положенням, має
разовий характер. Право на її одержання
пов'язане з певним стажем роботи особи
на посаді державного службовця та
припиненням цієї роботи у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця. Тому розірвання трудового
договору з державним службовцем з
підстав, визначених у пункті 1 частини
першої статті 40 КЗпП, не може
нівелювати право державного службовця
на отримання зазначеної грошової
допомоги за умови наявності стажу
державної служби не менше 10 років.

Отже, у разі дострокового виходу на
пенсію державного службовця з посади в
органах державної влади відповідно до
чинного законодавства державний
службовець за наявності стажу
державної служби не менше 10 років і
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", має право на
отримання грошової допомоги в розмірі
10 місячних посадових окладів, яке не
пов'язане з досягненням пенсійного
віку, визначеного частиною першою
статті 37 Закону N 3723-XII.

Відповідно до пункту 4 статті 13 Закону
України від 16 жовтня 1996 року N 422/96-ВР
"Про Конституційний Суд України"
Конституційний Суд України приймає
рішення та дає висновки у справах щодо
офіційного тлумачення Конституції та
законів України.

Згідно зі статтею 69 цього Закону
рішення і висновки Конституційного
Суду України рівною мірою є
обов'язковими до виконання.

Як свідчать письмові докази, позивача
звільнено з державної служби 20.01.2010
року на підставі пункту 2 статті 40
Кодексу законів про працю України в
зв'язку з встановленням І групи
інвалідності, а 19.02.2010 року їй
призначено пенсію по І групі
інвалідності відповідно до частини 6
статті 37 Закону України "Про державну
службу". При звільненні з державної
служби позивач мала стаж державної
служби 13 років 10 місяців 25 днів, тобто
понад 10 років (а.с. 154).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що ОСОБА_1 має право
на отримання грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів,
передбаченої статтею 37 Закону України
"Про державну службу України".

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014р. по
справі № 2а-5429/10/1670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц
А.О.Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В.
Ральченко І.М.