Справа № 815/5725/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5725/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року Одеський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді -
Завальнюка І.В.,

за участю секретаря -
Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за
адміністративним позовом Заступника
прокурора м. Одеси в інтересах держави
в особі Одеської міської ради до
державного реєстратора Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції Рубан Майї Олександрівни,
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа - Підприємство з іноземними
інвестиціями у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю «Аверс»,
про визнання протиправними дій,
скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду із вказаним
позовом, в якому просить суд визнати
протиправними дії відповідача-1 щодо
проведення державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
розташовані: Одеська область, м. Одеса,
19-й км Старокиївської дороги, будинки
4/1, 4/2, 4-с за ПзІІ у вигляді ТОВ «Аверс»;
скасувати відповідні рішення про
державну реєстрацію прав власності №
9510073 від 25.12.2013 р., № 11464011 від 06.03.2014 р., №
11503959 від 11.03.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор зазначив, що спірними
рішеннями зареєстровані права
власності на нерухомі об'єкти з
порушеннями законодавства, що є
підставою для їх скасування. Так, в
порушення п.58 постанови Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868
заявником ПзІІ у вигляді ТОВ «Аверс»
(далі - Товариство або ТОВ «Аверс») не
було надано, а державним реєстратором
не було витребувано письмової згоди
всіх співвласників, справжність
підпису яких засвідчується відповідно
до Закону України «Про нотаріат». Крім
того, заявником не було надано
документів щодо наявності
зареєстрованого в установленому
порядку права користування земельною
ділянкою. Прокурор вважає, що державним
реєстратором не дотримані вимоги
Закону України «Про Державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», оскільки
проведено державну реєстрацію права
власності на вказані об'єкти
нерухомості за поданими документами,
які не відповідають вимогам цього
Закону.

В судовому засіданні представник
прокуратури позовні вимоги із
викладених вище підстав підтримала у
повному обсязі та просила задовольнити
позов.

Представник Одеської міської ради до
суду не з'явився, про час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином.

Представник Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
в судовому засіданні позовні вимоги не
визнав у повному обсязі, в задоволенні
позову просив відмовити, зазначивши, що
на момент переоформлення права
власності нерухомого майна ТОВ
«Аверс», в державному реєстрі
нерухомого майна були відомості щодо
земельної ділянки, а зареєстровані
об'єкти нерухомого майна не перебували
у спільній частковій власності, тому
згода співвласників була непотрібна.
Натомість, ТОВ «Аверс» було надані всі
документи, передбачені п.58 Постанови №
868, що зумовлювало обов'язок
реєстраційної служби прийняти
відповідні рішення та зареєструвати
право власності.

Державний реєстратор Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції Рубан Майя Олександрівна до
суду не з'явилася, про час та місце
судового розгляду справи повідомлена
належним чином.

Представник третьої особи -
Підприємства з іноземними
інвестиціями у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю «Аверс» в
судовому засіданні в задоволенні
позову просив відмовити з підстав,
наведених представником відповідача-2.
Також вважав, що оскаржуваними
рішеннями жодним чином не порушено
права Одеської міської ради, оскільки
підприємство на праві приватної
власності добросовісно володіє
об'єктами нерухомості, щодо яких були
прийняті оскаржувані рішення про
реєстрацію речових прав. При цьому
звернення до реєстраційної служби було
обумовлено лише зміною
адміністративно-територіального
устрою земель, адже права власності на
об'єкти нерухомості вже були
зареєстровані.

Вислухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновку про
необґрунтованість адміністративного
позову та відсутність підстав для його
задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтв про право власності від 06.05.2008
р. САВ № 343858 (т.І, а.с.28) та від 29.05.2006 р.
САА № 442893 (т.І, а.с.27), виданих виконавчим
комітетом Красносільської сільської
ради Комінтернівського району
Одеської області, за ТОВ «Аверс»
зареєстровано, відповідно, право
спільної часткової приватної
власності на 77/1000 частин
виробничо-складських приміщень по
виробництву мінеральної вати і сухих
будівельних сумішей та право приватної
власності на 51/1000 частин
торгово-оптової бази Одеської
облспоживспілки за адресами: Одеська
область, м. Одеса, 19-й км. Старокиївської
дороги, 4.

06 березня 2014 р. державним реєстратором
прав на нерухоме майно з урахуванням
розпорядження Суворовської
райадміністрації Одеської міської
ради від 25.01.2014 р. № 28р, технічного
висновку від 25.12.2013 р., свідоцтва про
право власності від 06.04.2008 р. САВ № 343858,
технічного паспорту від 17.01.2014 р.,
прийнято рішення № 11464011 про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень про
реєстрацію права власності за
Товариством на виробничо-складські
приміщення по виробництву мінеральної
вати та сухих будівельних сумішей, що
розташована: Одеська область, м. Одеса,
19-й км. Старокиївської дороги, 4/1 (т.І,
а.с.205).

Розпорядженням Суворовської
райадміністрації Одеської міської
ради від 25.01.2014 р. № 28р затверджено
технічний висновок щодо можливості
виділу частини об'єкту нерухомого
майна: 77/1000 частини
виробничо-складських приміщень по
виробництву мінеральної вати і сухих
будівельних сумішей, яка розташована
за адресою: Одеська область, м. Одеса,
19-й км Старокиївської дороги, 4, та
присвоєно адресу: Одеська область, м.
Одеса, 19-й км Старокиївської дороги, 4/1.

Відповідно до вказаного технічного
висновку (технічна характеристика
об'єкта дослідження) об'єкт нерухомого
майна, а саме виробничо-складські
приміщення по виробництву мінеральної
вати і сухих будівельних сумішей
складається більше ніж з двох об'єктів;
77/1000 частин об'єкту нерухомості
перебувало у приватній власності ТОВ
«Аверс».

Крім того, 11.03.2014 р. державним
реєстратором прав на нерухоме майно з
урахуванням розпорядження
Суворовської райадміністрації
Одеської міської ради від 25.01.2014 р. № 28р,
технічного висновку від 25.12.2013 р.,
свідоцтва про право власності від
29.05.2006 р. САА № 442893 (т.І, а.с. 89),
технічного паспорту від 17.01.2014 р.,
прийнято рішення № 11503959 про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, яким за
ТОВ «Аверс» зареєстровано право
власності 1/1 на торгово-оптову базу, що
розташована за адресою: Одеська
область, м. Одеса, 19-й км Старокиївської
дороги, 4/2 (т.І, а.с. 134).

Розпорядженням Суворовської
райадміністрації Одеської міської
ради від 25.01.2014 р. № 28р затверджено
технічний висновок щодо можливості
виділу частини об'єкту нерухомого
майна: 51/1000 частин торгово-оптової бази,
яка розташована за адресою: Одеська
область, м. Одеса, 19-й км Старокиївської
дороги,4, та присвоєно адресу: Одеська
область, м. Одеса, 19-й км Старокиївської
дороги, 4/2.

Відповідно до вказаного технічного
висновку (технічна характеристика
об'єкта дослідження) об'єкт нерухомого
майна 51/1000 частини торгово-оптової бази
виділяється з об'єкту нерухомого мана т
азі дно технічної характеристики
складається більше ніж з двох об'єктів.

Судом також встановлено, що 25.12.2013 р.
державним реєстратором прав на
нерухоме майно з урахуванням
розпорядження Суворовської
райадміністрації Одеської міської
ради від 19.11.2013 р. № 625р, (із змінами,
внесеними розпорядженням № 650р),
свідоцтва про право власності від
05.06.2008 р. САВ № 343920, технічного паспорту
від 28.10.2013 р., прийнято рішення № 9510073
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, яким за ТОВ «Аверс»
зареєстровано право власності на
виробничо-складський комплекс по
виробництву мінеральної вати та сухих
будівельних сумішей за адресою:
Одеська область, м. Одеса, 19-й км
Старокиївської дороги, 4-С (т.ІІ, а.с. 15).

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначені рішення
обґрунтованими, а позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню у
зв'язку з наступним.

На думку прокуратури вищеозначені
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно є необґрунтованими та
підлягають скасуванню, оскільки
по-перше, заявником не надавались, а
державним реєстратором не
витребовувались письмові згоди всіх
співвласників, справжність підпису
яких засвідчується відповідно до
Закону України «Про нотаріат» (п.58
Постанови № 868)ё та по-друге, заявником
не надавались документи щодо наявності
зареєстрованого в установленому
порядку права користування земельною
ділянкою за адресою: Одеська область, м.
Одеса, 19-й км Старокиївської дороги, 4/1,
а державним реєстратором не запитував
інформацію щодо речових прав на
земельні ділянки.

При цьому за правовою позицією
прокуратури вищезазначені порушення
завдають шкоди Одеській міській раді,
що зумовлює відповідне реагування з
боку держави у вигляді прокурорського
звернення до адміністративного суду.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначає Порядок державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №
868.

Для проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком. Для
проведення державної реєстрації
речового права на нерухоме майно, що є
похідним від права власності,
одночасно з проведенням державної
реєстрації права власності на таке
майно заявником подаються документи,
необхідні для проведення державної
реєстрації права власності на таке
майно та державної реєстрації речового
права, що є похідним від нього (Порядку
№ 868).

Державна реєстрація права власності на
об'єкт нерухомого майна, що утворився у
результаті поділу, виділу частки з
об'єкта нерухомого майна або об'єднання
об'єктів нерухомого майна, проводиться
державним реєстратором органу
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва на кожний новостворений
об'єкт нерухомого майна (п.57 Порядку №
868).

Відповідно до п.58 Порядку № 868 для
проведення державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва на об'єкт нерухомого
майна, який поділяється (у тому числі у
результаті виділення окремого об'єкта
нерухомого майна із складу об'єкта
нерухомого майна, що складається з двох
або більше об'єктів) або частка з якого
виділяється, заявник, крім документа,
що підтверджує виникнення, перехід та
припинення речових прав на об'єкт
нерухомого майна, який поділяється або
частка з якого виділяється, подає:
технічні паспорти на новостворені
об'єкти нерухомого майна; документ, що
підтверджує присвоєння новоствореному
об'єкту нерухомого майна окремої
адреси.

У разі коли державна реєстрація прав з
видачею свідоцтва проводиться на
об'єкт нерухомого майна, що складається
з двох або більше об'єктів і перебуває у
спільній власності, заявник, крім
документів, що зазначені в цьому
пункті, подає письмову згоду всіх
співвласників, справжність підпису
яких засвідчується відповідно до
Закону України «Про нотаріат». При
цьому право спільної власності на
виділений об'єкт нерухомого майна із
складу об'єкта нерухомого майна, що
складається з двох або більше об'єктів,
не припиняється.

Відповідно до частини першої статті 355
ЦК України майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно).

Частиною першою статті 356 ЦК України
передбачено, що власність двох чи
більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

З огляду на матеріали справи, ТОВ
«Аверс» були придбані окремо визначені
нежитлові приміщення, визначеної площі
та вартості. Знаходження у одній
будівлі визначених та окремо придбаних
нежитлових приміщень не є підставою
для висновку про перебування таких
приміщень у спільній частковій
власності.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого адміністративного
суду України «Про скасування державної
реєстрації права власності» від 04.03.2014
р. по справі № 2а-9007/11 (К/800/44656/13).

З аналізу викладених вище правових
норм випливає висновок, що відповідна
нотаріально засвідчена згода
співвласників подається державному
реєстратору не у всіх випадках
державної реєстрації прав на об'єкт
нерухомого майна, який поділяється (у
тому числі у результаті виділення
окремого об'єкта нерухомого майна із
складу об'єкта нерухомого майна, що
складається з двох або більше об'єктів)
або частка з якого виділяється, а
тільки у випадку перебування об'єкту
нерухомого майна, що складається з двох
або більше об'єктів, і перебуває у
спільній власності. Таке тлумачення
норми підтверджується наступним (2
речення 3 абз. п.58) правовим приписом,
відповідно до якого право спільної
власності на виділений об'єкт
нерухомого майна із складу об'єкта
нерухомого майна, що складається з двох
або більше об'єктів, не припиняється.

В даному випадку судом встановлено, що
виділені частки із об'єктів нерухомого
майна (77/1000 частин виробничо-складських
приміщень по виробництву мінеральної
вати і сухих будівельних сумішей, 51/1000
частин торгово-оптової бази Одеської
облспоживспілки) належали ТОВ «Аверс»
на праві спільної часткової власності.

Отже застосування положень абз.3 п.58
Постанови № 868 до спірних
правовідносин є невірним, оскільки
вимоги цієї норми застосовуються у
випадку перебування саме об'єкту
нерухомого майна, що складається з двох
або більше об'єктів і перебуває, у
спільній власності.

Крім того, на думку прокуратури
ненадання документів щодо наявності
зареєстрованого в установленому
порядку права користування земельними
ділянками за адресами: Одеська область,
м. Одеса, 19-й км Старокиївської дороги,
4/1, 4/2 та 4-С, та не здійснення державним
реєстратором запитів інформації щодо
попередньої реєстрації такого майна, в
т.ч. зареєстровані речові права на
земельні ділянки за вказаними
адресами, також є підставою для
скасування спірних рішень державного
реєстратора. В якості правового
обґрунтування цих доводів прокуратура
послалась на ст.19, п.8-1 ч.2 ст.9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Підпунктом 8-1 частини 2 статті 9 Закону
визначено, що державний реєстратор під
час проведення державної реєстрації
прав, які виникли та зареєстровані в
установленому порядку до 1 січня 2013
року, запитує від органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки.

Судом встановлено, що ТОВ «Аверс»
користується земельною ділянкою
площею 1,89 га (кадастровий номер
:00:001:0025) за адресою:
Комінтернівський район,
Красносільська сільська рада на
підставі укладеного із
Комінтернівською районною державною
адміністрацією договору оренди від
29.11.2004 року, зареєстрованого за № 59.
Договір зареєстрований в книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі за № 02 від 24.12.2004 р.

Згідно постанови Верховної Ради
України «Про зміну меж міста Одеси
Одеської області» від 07.02.2012 р. № 3064-ІІІ,
земельні ділянки за адресою: Одеська
область, Комінтернівський район,
Красносільська сільська рада, 19-й км
Старокиївської дороги, 4 та 4 «С»
входять до
адміністративно-територіальної
одиниці міста Одеси.

Згідно листа Управління
Держземагентства у Комінтернівському
районі Одеської області № 13-13-02/222
станом на 01.01.2006 р. прийнята звітність ф.
6-ЗЕМ Державним Комітетом України по
земельних ресурсах, відповідно до
якого, серед іншого, 526 га земель
Красносільської сільради, були
виключені із земель Комінтернівського
району, в якій входить земельна ділянка
ТОВ «Аверс».

Відповідно до листа Управління
Держземагентства у м. Одесі Одеської
області від 14.10.2013 р. № 01-1-04/5214 земельна
ділянка за адресою: Одеська область,
Комінтернівський район,
Красносільська сільська рада,
Старокиївське шосе, 19 км, 4 - входить до
адміністративно-територіальної
одиниці міста Одеси.

Як пояснив в судовому засіданні
представник відповідача, під час
розгляду заяв, за результатами яких
прийняті оскаржувані прокуратурою
рішення, державний реєстратор володів
інформацією щодо земельної ділянки, на
якій розташовані об'єкти нерухомого
майна, речові права на які заявник
просив зареєструвати. У зв'язку із цим
необхідності додатково витребовувати
ці відомості не було.

Зазначені пояснення знайшли своє
підтвердження під час офіційного
з'ясування обставин у справі та
повністю убачаються із наданих
представником відповідача та
залучених судом до матеріалів справи
копій матеріалів реєстраційних справ
(т. І, а.с. 57 - т. ІІ, а.с. 18).

Згідно з пунктом 1 частини другої
статті 9 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державний
реєстратор прав на нерухоме майно (далі
- державний реєстратор) встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства та
відповідно до пункту 4 частини першої
статті 24 Закону відмовляє у державній
реєстрації прав, якщо подані документи
не відповідають вимогам, встановленим
цим Законом, або не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону державний
реєстратор: встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: 1.
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом); 2.
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; 3.
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; 4.
наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону; 5. наявність
факту виконання умов правочину, з якими
закон та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Згідно з п.4 ч.1 ст.24 Закону у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України
«Про Державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»
документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Таким чином, представником ТОВ «Аверс»
для реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна було надано до
реєстраційної служби заяви із всіма
необхідними документами, які за
змістом повністю відповідають вимогам
чинного законодавства.

При цьому представник прокуратури в
судовому засідання не змогла пояснити,
яким чином спірні рішення про
реєстрацію права власності на об'єкти
нерухомого майна, які належить третій
особі на праві приватної власності,
порушують інтереси територіальної
громади м. Одеси в аспекті
розпорядження земельною ділянкою.

Перевіряючи обґрунтованість та
законність дій та рішень суб'єкта
владних повноважень, суд враховує
наведене нормативне регулювання та
вимоги частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які певною мірою відображають
принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3
Конституції України, ст.7 КАС України
принцип верховенства права, який в
адміністративному судочинстві
зобов'язує суд надавати законам та
іншим нормативно-правовим актам
тлумачення у спосіб, який забезпечує
пріоритет прав людини при вирішенні
справи. Тлумачення законів та
нормативно-правових актів не може
спричиняти несправедливих обмежень
прав людини.

Системний аналіз наведених правових
норм при застосуванні до
правовідносин, що є предметом судового
дослідження, вказує на те, що державний
реєстратор, який є суб'єктом владних
повноважень, при прийнятті рішень діяв
у передбачений законодавством спосіб,
обґрунтовано, з урахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішень (вчинення дії), та з
дотриманням принципу верховенства
права, у зв'язку із чим дії відповідача
щодо проведення державної реєстрації
права власності третьої особи на
об'єкти нерухомості є правомірними,
підстави для скасування вищевказаних
рішень відсутні.

Крім того, суд враховує, що у Рішенні
від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі
про досудове врегулювання спорів
Конституційний Суд України наголосив,
що кожна особа має право вільно обирати
незаборонений законом засіб захисту
прав і свобод, у тому числі судовий
захист; встановлення законом або
договором досудового врегулювання
спору за волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист (абзаци перший, восьмий пункту 3
мотивувальної частини).

В рішенні Конституційного суду України
від 09.07.2002 року у справі за
конституційним зверненням товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Кампус Коттон клаб»
щодо офіційного тлумачення положення
частини другої ст. 124 Конституції
України (справа № 1-2/2002 про досудове
врегулювання спорів) в п. 3 зазначено, що
положення частини другої ст.124
Конституції України треба розглядати
у системному зв'язку з іншими
положеннями Основного Закону України,
які передбачають захист судом прав і
свобод людини і громадянина, а також
прав юридичної особи, встановлюють
юридичні гарантії їх реалізації,
надаючи можливість кожному захищати
свої права і свободи будь-якими не
забороненими законом засобами (ч. 5 ст.
55 Конституції України). Тобто кожна
особа має право вільно обирати не
заборонений законом засіб захисту
прав і свобод, у т.ч. судовий захист. Для
забезпечення судового захисту
Конституція України у ст. 124 встановила
принципи здійснення правосуддя
виключно судами. Із змісту частини
другої ст. 124 Конституції України щодо
поширення юрисдикції на всі
правовідносини, що виникають у державі,
випливає, що кожен із суб'єктів
правовідносин у разі виникнення спору
може звернутися до суду за його
вирішенням.

З викладених правових позицій
Конституційного Суду України випливає,
що підставою для звернення особи до
суду з позовом щодо оскарження рішення,
дії чи бездіяльності будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб є наявність у позивача
переконання в порушенні його прав або
свобод чи в існуванні перешкод у
здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в
частині 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, який визначає, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Суд також враховує, що в постанові від
10.04.2012 р. Верховний Суд України,
проаналізувавши положення частини
першої ст.2 та ст.17 КАС України, висловив
наступну правову позицію: «суд захищає
лише порушені, невизнані або
оспорювані права, свободи та інтереси
учасників адміністративних
правовідносин. Визнання протиправним
рішення суб'єкта владних повноважень
можливе лише за позовом особи, право
або законний інтерес якої порушені цим
рішенням».

Відсутність порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача є підставою для відмови у
позові. Таким чином, оскарження
реєстрації права власності майна
особою, яка не є його власником та не
має підстав для оспорювання такого
права унеможливлює задоволення позову
щодо скасування реєстрації права
власності за іншою особою.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
викладених у зверненні прокуратури
вимог, у зв'язку із чим в задоволенні
позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Заступника
прокурора м. Одеси в інтересах держави
в особі Одеської міської ради до
державного реєстратора Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції Рубан Майї Олександрівни,
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа - Підприємство з іноземними
інвестиціями у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю «Аверс»,
про визнання протиправними дій,
скасування рішень залишити без
задоволення.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 21
листопада 2014 року.

Суддя _______________
І.В. Завальнюк