Справа № 2а-111/10
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
Справа № 111536/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Бучацькому районі
Тернопільської області на постанову
Бучацького районного суду
Тернопільської області від 24 березня
2010 року у справі № 2а-111/10 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Бучацькому районі
Тернопільської області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 01 березня 2010 року звернулась до
суду з адміністративним позовом, якими
просила визнати протиправною дії
відповідача щодо невиплати їй
підвищення до пенсії дитині війни в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
та зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Бучацькому районі
Тернопільської області здійснити їй
нарахування та виплату підвищення до
пенсії дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 09 липня
2007 року по 31 грудня 2008 року.

Постановою Бучацького районного суду
Тернопільської області від 24 березня
2010 року позов задоволено частково:
визнано неправомірними дії
відповідача та зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в Бучацькому
районі Тернопільської області
здійснити перерахунок та виплату
позивачу підвищення до пенсії як
дитині війни в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 09 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року в сумі 703,87 грн. та з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року в
розмірі 715,23 грн.; в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду не погодився
відповідач, подав апеляційну скаргу, в
якій покликається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог. Апеляційну скаргу
мотивує тим, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій
здійснювалось в розмірах передбачених
Законами України «Про Державний бюджет
України» на відповідний рік та в межах
передбачених на це видатків.
Законодавством не визначено, з якого
саме розміру мінімальної пенсії за
віком слід визначати розмір підвищення
до пенсії дітям війни.

Особи, які беруть участь в справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, хоч були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, тому на підставі п.
2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувану
постанову необхідно змінити з
наступних підстав.

Частиною 2 статті 152 Конституції
України встановлено, що закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Оскільки Рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 12
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», з урахуванням статті 111 цього
Закону, а Рішенням Конституційного
Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення
підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
внесено зміни до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», з
09.07.2007 року та з 22.05.2008 року відповідач
був зобов'язаний нараховувати та
виплачувати позивачу підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання підвищення до
пенсії дітям війни.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Разом з тим, колегія суддів приходить
до висновку про те, що суд першої
інстанції безпідставно визначив
конкретні суми підвищення до пенсії,
які слід виплатити позивачу, оскільки
відповідно до законодавства
обчислення розміру пенсії, в тому числі
підвищення до пенсії, передбаченого ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», належить до компетенції
органів Пенсійного фонду України, тому
суд не повноважний самостійно
здійснювати обчислення сум підвищення
до пенсії, а лише зобов'язати
відповідача провести нарахування та
виплату такого підвищення відповідно
до вимог законодавства.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції, правильно вирішивши
спір по суті, неправильно застосував
норми матеріального і процесуального
права, що відповідно до ч. 2 ст. 201 КАС
України є підставою для зміни
оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п.
4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 211, 212, 254 КАС
України,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Бучацькому
районі Тернопільської області -
задовольнити частково.

Постанову Бучацького районного суду
Тернопільської області від 24 березня
2010 року у справі № 2а-111/10 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Бучацькому районі
Тернопільської області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії дитині війни -
змінити, виключивши з резолютивної
частини постанови суми підвищення до
пенсії 703,87 грн. та 715,23 грн., та викласти
абзац другий резолютивної частини
постанови у наступній редакції:
«Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Бучацькому районі
Тернопільської області провести
нарахування та виплату на користь
ОСОБА_1 недоплаченого підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда