Справа № 2а-5967/11/1470
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року м. Київ
К/800/5138/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі
Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - Гераніна О.М.

відповідача - Української Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів

на ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2013

та постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26.01.2012

у справі № 2а-5967/11/1470

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Миколаївський
суднобудівний завод «Океан»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків в м.
Миколаєві

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Миколаївський суднобудівний завод
«Океан» звернулось до суду з позовом
про скасування податкових
повідомлень-рішень від 01.08.2011 №
та № Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків в м.
Миколаєві, правонаступником якої є
Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Одесі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26.01.2012, яка
залишена без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 26.11.2013, позов задоволено; скасовано
спірні податкові повідомлення-рішення,
з підстав протиправності їх прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач просить касаційну скаргу
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
документальної позапланової виїзної
перевірки ПАТ «Миколаївський
суднобудівний завод «Океан» з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за квітень 2011 року, складено акт
№ 814/36/14307658 від 19.07.2011, в якому
встановлено порушення: пп. 14 підр. 2
розділу ХХ «Перехідні положення»
Податкового кодексу України, п. п. 200.3,
200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого
неправомірно задекларовано суму, що
підлягає бюджетному відшкодуванню за
квітень 2011 року у розмірі 1 649 687 грн.; пп.
14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.
198, п. п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України, що
призвело до завищення податкового
кредиту за квітень 2011 року на суму 1 651
264,82 грн., в результаті чого завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту з податку на
додану вартість за квітень 2011 року у
сумі 1 649 687 грн., та занижено податок на
додану вартість за квітень 2011 року у
сумі 1 578 грн.

На підставі результатів проведеної
перевірки, 01.08.2011 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 1 649 687 грн. та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 1 грн.;

- № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 1 579 грн., в т.ч.
1 578 грн. основного платежу та 1 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що у
квітні 2011 року між ПАТ «Миколаївський
суднобудівний завод «Океан» та ПП ВКФ
«Промзварка», ТОВ «ТД «Укрцветмет», ТОВ
«АПК Комунар», ТОВ
«Електрик-Інжинірінг», ТОВ «Алевайнсе
Україна», ТОВ «МеталИнвестРесурс», ПАТ
«Лінде Газ Україна», ПП «ДДП», ПП «ФБМ
Україна» існували господарські
операції на поставку судового
обладнання.

Факт виконання і реальність вказаних
господарських операцій встановлена
судами попередніх інстанцій з
підтвердженням матеріалів справи, а
саме: податковими накладними,
платіжними дорученнями, виписками
обслуговуючого банку платників
податків, рахунками-фактури та актом
здачі-прийому робіт.

Приймаючи спірні податкові
повідомлення-рішення, податковий орган
виходив з того, що підприємствами по
ланцюгу не задекларований до сплати
податок на додану вартість у
відповідний період.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що податкові накладні, на основі яких
позивачем сформовано податковий
кредит та бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість, мали всі
необхідні реквізити, передбачені
чинним законодавством, правомірно
включило суми податку на додану
вартість до складу податкового
кредиту; на час укладення та виконання
договорів контрагенти позивача були
зареєстровані в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, мали свідоцтва
платників податку на додану вартість.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновком судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

За приписами п. п. 201.1 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну;
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг; податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця; Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Слід зазначити, що право платника
податку на податковий кредит
законодавство не ставить в залежність
від факту сплати податку на додану
вартість до бюджету контрагентами по
ланцюгу.

В судовому порядку встановлено
формування позивачем податкового
кредиту за квітень 2011 року на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, виданих особами, які були
зареєстровані платниками податку на
додану вартість, та встановлено, що
господарські операції з поставки
товару підтверджені первинними
бухгалтерськими документами.

Відповідно до п. п. 200.1-200.4 ст. 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду. Якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Таким чином, визначальним фактом права
платника на бюджетне відшкодування
податку на додану вартість в даному
випадку є фактична оплата ним сум
такого податку контрагентам у
попередніх податкових періодах, яка
позивачем здійснена, що
підтверджується дослідженими судами
доказами. При цьому будь-які порушення
контрагентами платника податку вимог
податкового законодавства стосовно
податку на додану вартість не
впливають на право платника податку -
покупця отримати бюджетне
відшкодування, за умови дотримання
останнім цих вимог.

За вказаних обставин, відсутності
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2013 та
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26.01.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний