Справа № 2а-1970/453/11
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/30951/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості на ухвалу Тернопільського
окружного адміністративного суду від
25.03.2011р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21.05.2013р. у справі

за позовом Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості

до відповідачів ОСОБА_3

про стягнення коштів , -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.03.2011р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21.05.2013р., адміністративний позов
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості (далі Центр зайнятості) до
ОСОБА_3 про стягнення коштів залишено
без розгляду.

Не погодившись з ухвалами судів,
Центр зайнятості звернувся з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, просив їх скасувати, а справу
направити на новий розгляд. При цьому,
скаржник зазначив, що суди дійшли
помилкового висновку про те, що
позивачем пропущено строк на звернення
до суду з адміністративним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
вбачається, що 4.01.2007р. ОСОБА_3
звернулась до Центру зайнятості із
заявою про виплату допомоги у якості
безробітної, після чого була
поставлена на облік та почала
отримувати допомогу по безробіттю. У
лютому 2009р.. відповідач повторно
отримала статус безробітного на
підставі заяви від 2.02.2009р.

При зверненні до Центру зайнятості
ОСОБА_3 зазначала, крім іншого, що вона
не зареєстрована у якості суб'єкту
підприємницької діяльності.

В ході виконання вимог «Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» позивачем було
встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована
як суб'єкт підприємницької діяльності
з 25.05.1995р. і на час отримання допомоги не
була позбавлена цього статусу.

27.08.2010р. Центр зайнятості прийняв
рішення про повернення безпідставно
виплаченої допомоги по безробіттю за
період з 4.01.2007р. по 27.01.2008р. та з 2.02.2009р.
по 3.03.2010р., та 30.08.2010р. направив на адресу
відповідача претензію щодо повернення
зазначених коштів, яка виконана не
була, в зв'язку з чим 14.02.2011р. звернувся
до суду.

Залишивши адміністративний позов
без розгляду, місцевий суд, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, зазначили, що
позивачем пропущено без поважних
причин передбачений статтею 99 КАС
України строк на звернення до
адміністративного суду.

При цьому, суди виходили з того, що
відповідач з 2006р. був обізнаний щодо
того, що ОСОБА_3 не позбавлено у
передбаченому законом порядку статусу
приватного підприємця.

Вказані висновки є помилковими з
огляду на таке.

Пунктом 2 частини другої статті 99 КАС
України передбачено, що для звернення
до адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня
виникнення підстав, що дають суб'єкту
владних повноважень право на
пред'явлення передбачених законом
вимог.

З пояснень позивача щодо причин
звернення до суду у лютому 2011р. та
матеріалів справи вбачається, що при
зверненні з заявами від 4.01.2007р. та від
2.02.2009р. ОСОБА_3 зазначила, що вона не
зареєстрована у якості суб'єкта
підприємницької діяльності. При цьому,
якихось документів з цього приводу, в
тому числі і довідок з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців позивачем
не надавалось, оскільки надання таких
довідок не передбачено чинним
законодавством.

При цьому доводи позивача про те, що
Центр зайнятості дізнався, що ОСОБА_3 не
виключено з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців лише після
проведення перевірки у 2010р., не
спростовано.

Отже, суди попередніх інстанцій
дійшли неправильного висновку про
застосування положень ст. 100 КАС
України до позовних вимог про
стягнення безпідставно виплаченої
допомоги по безробіттю за період з
4.01.2007р. по 27.01.2008р. та з 2.02.2009р. по 3.03.2010р.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості
задовольнити.

Ухвалу Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.03.2011р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2013р.
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз