Справа № 806/3192/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"19" листопада 2014 р.
Справа № 806/3192/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі
Лялевич С.С. ,

за участю представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Житомирі апеляційну
скаргу Державної екологічної
інспекції у Житомирській області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "16" вересня
2014 р. у справі за позовом Державної
екологічної інспекції у Житомирській
області до Товариства з додатковою
відповідальністю "ЖЛ" про
застосування заходів реагування ,

ВСТАНОВИВ:

9 липня 2014 року Державна екологічна
інспекція у Житомирській області
звернулась до суду з адміністративним
позовом, у якому просить тимчасово
заборонити (зупинити) діяльність
Товариства з додатковою
відповідальністю "ЖЛ" в частині
використання пакувальних матеріалів
та тари для продукції відповідача, яка
реалізовується на внутрішньому ринку
України до моменту забезпечення
приймання та утилізації використаних
тари і пакувальних матеріалів,
мотивуючи тим, що за результатами
проведеної перевірки встановлено
порушення вимог законодавства про
відходи, а саме: не забезпечується
приймання та утилізація використаних
пакувальних матеріалів і тари, в яких
знаходиться продукція підприємства, що
реалізується на внутрішньому ринку
України. Стверджував, що у
відповідності до вимог Закону України
"Про відходи" суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами зобов'язані забезпечувати
приймання та утилізацію використаних
пакувальних матеріалів і тари, в яких
знаходилася продукція цих підприємств,
установ та організацій - суб'єктів
господарської діяльності, або укладати
угоди з відповідними організаціями на
їх збирання та утилізацію.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 16.09.2014 року
відмовлено у задоволенні
адміністративного позову державної
екологічної інспекції у Житомирській
області.

Не погоджуючись з даною постановою
екологічна інспекція звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити.

Представники позивача підтримали
апеляційну скаргу.

Представник товариства апеляційну
скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачем з
10.01.2014 року по 14.01.2014року проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог природоохоронного законодавства
в галузі охорони атмосферного повітря,
водних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами Товариства з додатковою
відповідальністю "ЖЛ", за результатами
якої складено акт, згідно висновків
якого ТДВ "ЖЛ" не здійснюється оплата
послуг із збирання та утилізації тари і
пакувальних матеріалів та не
забезпечується приймання та
утилізація використаних пакувальних
матеріалів і тари, в яких знаходиться
продукція товариства, яка реалізується
на території внутрішнього ринку
України, що свідчить про порушення
Товариством п. б) Закону України "Про
відходи", п. 5 Постанови КМУ № 915 від
26.07.2001 "Про впровадження системи
збирання, заготівлі та утилізації
відходів як вторинної сировини" (а.с.
11-19).

14.01.2014 року інспекцією було винесено
припис №9/3 згідно якого було
зобв"язано ТОВ "ЖЛ" забезпечити
приймання та утилізація використаних
пакувальних матеріалів і тари, в яких
знаходиться продукція
товариства.(а.с.20).

26.06.2014 року інспекцією проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог природоохоронного законодавства
в галузі охорони атмосферного повітря,
водних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами Товариства з додатковою
відповідальністю "ЖЛ", за результатами
якої складено акт, згідно висновків
якого ТДВ "ЖЛ" не забезпечено виконання
припису №9/3 від 14.01.2014 року та не
забезпечується приймання та
утилізація використаних пакувальних
матеріалів і тари, в яких знаходиться
продукція товариства, яка реалізується
на території внутрішнього ринку
України власними силами , а також
шляхом укладання договорів з
відповідними організаціями на їх
збирання та утилізацію (а.с.28-36).

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того , що застосування судом заходів
реагування у сфері державного нагляду
(контролю) можливо лише у тому випадку,
коли вказані дії можуть бути виключно
застосовані за рішенням суду.

Позивач, звертаючись до суду на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не зазначає якою саме правовою
нормою законодавства України
закріплено виключне право суду на
застосування заходів реагування у
сфері державного нагляду (контролю) у
вигляді тимчасової заборони
(зупинення) діяльності.

Натомість, як випливає з наведених вище
норм Закону №1264, які кореспондується з
вищезазначеними приписами Положення №
136, що містять спеціальні правові норми,
які регулюють правовідносини щодо
застосування заходів реагування, а
саме: обмеження чи зупинення
(тимчасово) діяльності підприємств,
може бути вжитий безпосередньо
органами Держекоінспекції України,
відповідно до повноважень, визначених
законами України.

Таким чином у позивача наявна
можливість вжиття заходів реагування
за вмотивованим письмовим рішенням
керівника органу державного нагляду
(контролю) чи його заступника.

Оцінюючи таку позицію суду першої
інстанції, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до п. "в" ч. 1 ст. 20-2 Закону "Про
охорону навколишнього природного
середовища" від 25.06.1991 року №1264-ХІІ, до
компетенції центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
зокрема, належить обмеження чи
зупинення (тимчасове) діяльності
підприємств і об'єктів незалежно від їх
підпорядкування та форми власності,
якщо їх експлуатація здійснюється з
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
вимог дозволів на використання
природних ресурсів, з перевищенням
нормативів гранично допустимих
викидів впливу фізичних та біологічних
факторів і лімітів скидів забруднюючих
речовин.

Таким органом, відповідно до Положення
про Державну екологічну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України від 13.04.2011 №454/2011
(далі - Положення № 454), є Державна
екологічна інспекція України
(Держекоінспекція України), яка
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через свої
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, морські екологічні
інспекції (Азовська,
Азово-Чорноморська, Північно-Західного
регіону Чорного моря) (п. 7 Положення №
454).

Наказом Державної екологічної
інспекції України від 12.12.2011 №136
затверджено Положення про державну
екологічну інспекцію у Житомирській
області (надалі -Положення №136), п. 6.14
якого визначено, що Держекоінспекція
для виконання покладених на неї
завдань має право, у тому числі,
приймати рішення про обмеження чи
зупинення (тимчасово) діяльності
підприємств і об'єктів незалежно від їх
підпорядкування та форми власності,
якщо їх експлуатація здійснюється з
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
вимог дозволів на використання
природних ресурсів, з перевищенням
нормативів гранично допустимих
викидів впливу фізичних та біологічних
факторів і лімітів скидів забруднюючих
речовин, за винятком суб'єктів
підприємницької діяльності
(інвесторів), що провадять свою
діяльність відповідно до
законодавства про угоди щодо розподілу
продукції.

В той же час, правові та організаційні
засади, основні принципи і порядок
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності, повноваження органів
державного нагляду (контролю), їх
посадових осіб і права, обов'язки та
відповідальність суб'єктів
господарювання під час здійснення
державного нагляду (контролю) визначає
Закон України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» від 05.04.2007 №
877-V(надалі Закон №877-V) .

Відповідно ч. 4 ст. 4 Закону №877-V(в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин 26.06.2014 року)
визначено, що виключно законами
встановлюються: органи, уповноважені
здійснювати державний нагляд
(контроль) у сфері господарської
діяльності; види господарської
діяльності, які є предметом державного
нагляду (контролю); повноваження
органів державного нагляду (контролю)
щодо зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг; вичерпний перелік підстав для
зупинення господарської діяльності;
спосіб здійснення державного нагляду
(контролю); санкції за порушення вимог
законодавства і перелік порушень, які є
підставою для видачі органом
державного нагляду (контролю) припису,
розпорядження або іншого розпорядчого
документа.

Частиною 5 ст. 4 Закону №877-V передбачено,
що повне або часткове зупинення
виробництва (виготовлення) або
реалізації продукції, виконання робіт,
надання послуг допускається за
постановою адміністративного суду,
ухваленою за результатами розгляду
позову органу державного нагляду
(контролю) щодо застосування заходів
реагування. Вжиття інших заходів
реагування, передбачених законом,
допускається за вмотивованим
письмовим рішенням керівника органу
державного нагляду (контролю) чи його
заступника, а у випадках, передбачених
законом, із наступним підтвердженням
обґрунтованості вжиття таких заходів
адміністративним судом.

Застосовані адміністративним судом
заходи реагування за позовом органу
державного нагляду (контролю), а також
вжиті органом державного нагляду
(контролю) заходи, обґрунтованість яких
підтверджена адміністративним судом,
скасовуються адміністративним судом у
порядку, встановленому процесуальним
законом.

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону
№877-У на підставі акту, складеного за
результатами здійснення заходу, в ході
якого виявлено порушення вимог
законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду. У
разі необхідності вжиття інших заходів
реагування орган державного нагляду
(контролю) протягом п'яти робочих днів з
дня завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу, а у випадках, передбачених
законом, також звертається у порядку та
строки, встановлені законом, до
адміністративного суду з позовом щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
до суб'єкта господарювання заходів
реагування, передбачених відповідним
розпорядчим документом.

З аналізу вказаних норм слідує, що
Законом розмежовано випадки вжиття
заходів реагування та органів, за
рішеннями яких такі заходи можуть бути
застосовані.

Колегія суддів зазначає, що
зазначеними нормами передбачений
вичерпний перелік заходів реагування,
які застосовуються за рішенням суду,
ухваленого за результатами розгляду
позову органу державного нагляду
(контролю), а саме: повне або часткове
зупинення виробництва (виготовлення)
продукції, повне або часткове
зупинення реалізації продукції, повне
або часткове зупинення виконання
робіт, повне або часткове зупинення
надання послуг.

Зазначене звернення відбувається на
підставі акту, складеного за
результатами здійснення заходу, в ході
якого виявлено порушення вимог
законодавства.

При цьому, вжиття інших заходів
реагування, передбачених законом,
допускається за вмотивованим
письмовим рішенням керівника органу
державного нагляду (контролю) чи його
заступника, а у випадках, передбачених
законом, - із наступним підтвердженням
обґрунтованості вжиття таких заходів
адміністративним судом.

Якщо законом передбачено, що
обґрунтованість вжиття органом
державного нагляду (контролю) заходів
реагування має бути підтверджена
судом, орган державного нагляду
(контролю) звертається до
адміністративного суду з
адміністративним позовом не пізніше
наступного робочого дня з дня видання
(прийняття) відповідного розпорядчого
документа.

В разі невиконання припису або іншого
розпорядчого документу про усунення
порушень, виявлених під час перевірки,
орган державного нагляду (контролю) має
право самостійно прийняти розпорядчий
документ про вжиття заходів реагування
та в передбачених законом випадках
звернутись до адміністративного суду з
позовом щодо підтвердження
обґрунтованості вжиття до суб'єкта
господарювання заходів реагування у
відповідності до ст. 183-6 КАС України.

Враховуючи викладене , колегія суддів
вважає , що висновки суду першої
інстанції щодо наявності у позивача
можливості вжиття заходів реагування у
вигляді обмеження чи зупинення
(тимчасово) діяльності підприємств,
відповідно до повноважень, визначених
законами України, за вмотивованим
письмовим рішенням керівника органу
державного нагляду (контролю) чи його
заступника, не ґрунтуються на
положеннях чинного законодавства.

В той же час , колегія судді прийшла до
висновку , що в задоволені позовних
вимог необхідно відмовити , враховуючи
наступне.

Відповідно до пунктів а), б), в) статті 17
Закону України "Про відходи", суб'єкти
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами зобов'язані:
запобігати утворенню та зменшувати
обсяги утворення відходів;
забезпечувати приймання та утилізацію
використаних пакувальних матеріалів і
тари, в яких знаходилася продукція цих
підприємств, установ та організацій -
суб'єктів господарської діяльності,
або укладати угоди з відповідними
організаціями на їх збирання та
утилізацію; визначати склад і
властивості відходів, що утворюються, а
також ступінь небезпечності відходів
для навколишнього природного
середовища та здоров'я людини
відповідно до нормативно-правових
актів, які затверджуються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення,
за погодженням із центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони навколишнього природного
середовища.

Пунктом 4 Порядку збирання, сортування,
транспортування, переробки та
утилізації використаної тари
(упаковки), затвердженого наказом
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України від 2
жовтня 2001 р. N 224 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 5 жовтня
2001 р. за N 866/6057, визначено, що приймання
та утилізація використаної тари
(упаковки) здійснюються
підприємствами, установами,
організаціями, які використовують тару
(упаковку) для пакування і
транспортування продукції, у процесі
діяльності яких утворюється тара
(упаковка), а також імпортерами,
продукція яких міститься в тарі
(упаковці), самостійно або шляхом
укладення договорів з Державною
компанією "Укрекокомресурси" чи іншими
спеціалізованими підприємствами щодо
надання послуг зі збирання, сортування,
транспортування, переробки та
утилізації використаної тари
(упаковки).

Згідно з пунктом 5 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про впровадження
системи збирання, заготівлі та
утилізації відходів як вторинної
сировини" від 26 липня 2001 р. N 915,
підприємства, установи та організації
усіх форм власності, які
використовують в Україні тару і
пакувальні матеріали або імпортують їх
разом з продукцією, зобов'язані:

самостійно з дотриманням вимог
законодавства забезпечити приймання
та утилізацію використаних тари і
пакувальних матеріалів відповідно до
встановлених пунктом 3 цієї постанови
мінімальних норм утилізації або
укласти з Компанією договори про
організацію їх збирання, заготівлі та
утилізації з оплатою послуг за
тарифами, затвердженими пунктом 2 цієї
постанови;

забезпечити виконання встановлених
пунктом 3 цієї постанови норм
утилізації, незалежно від того,
самостійно чи на підставі укладених
договорів вони здійснюють збирання і
заготівлю використаних тари і
пакувальних матеріалів;

подавати щороку до 10 грудня
територіальним органам Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища інформацію про обсяги
використаних ними тари і пакувальних
матеріалів.

Указом Президента України від 8 вересня
2009 року N 718/2009 зупинено дію:

абзацу другого пункту 5 постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня
2001 року N 915 "Про впровадження системи
збирання, заготівлі та утилізації
відходів як вторинної сировини" (зі
змінами, внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 20 травня 2009 року N
508);

абзацу четвертого пункту 2 змін, що
вносяться до постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 2001 р. N 915,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 20 травня 2009 року N
508.

Саме вищевказані нормативно-правові
акти вказують, що саме суб'єкти
господарювання зобов'язані самостійно
або укласти угоди на здійснення
збирання, заготівлю та утилізацію
використаних в Україні тари і
пакувальних матеріалів.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ
"ЖЛ" на виконання вказаних нормативних
актів укладений договір №115 від 19.04.2012
року з ТОВ "Укрресурси-2011", яка є
спеціалізованою організацією , якій
надано право на збирання , заготівлю
окремих видів відходів як вторинної
сировини (а.с.69).

Відповідно до п.1.1, 1.2 вказаного
договору Виконавець(ТОВ
"Укрресурси-2011") зобов"язується за
завданням Замовника на умовах оплати
надавати протягом дії Договору послуги
із збирання, заготівлі та утилізації
використаної тари і пакувальних
матеріалів шляхом організації
здійснення цих дій спеціалізованими
організаціями. Метою данного договору
є зменшення обсягу утворення відходів ,
відвернення негативного впливу
відходів на навколишнє природне
середовище та здоров"я людини на
території України для дотримання вимог
Закону України "Про відходи" та
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 липня 2001 р. N 915.

Будь-яких обмежень щодо тари і
пакувальних матеріалів у вказаному
договорі не передбачено, як не
передбачено і територія на якій такі
послуги будуть надаватись.

Отже , ТОВ "ЖЛ" на думку колегії суддів
виконало покладені на нього обов"язки
визначені Законом України "Про відходи"
та постановою Кабінету Міністрів
України від 26 липня 2001 р. N 915 щодо
забезпечення приймання та утилізація
використаних пакувальних матеріалів і
тари, в яких знаходиться продукція
товариства, яка реалізується на
території внутрішнього ринку України
власними силами , а також шляхом
укладання договорів з відповідними
організаціями на їх збирання та
утилізацію.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач, як суб"єкт владних
повноважень не довів належними та
допустимими доказами, що ТОВ "ЖЛ"
порушуються вимоги чинного
законодавства в частині використання
пакувальних матеріалів і тари, в яких
знаходиться продукція товариства, яка
реалізується на території
внутрішнього ринку України , які б
слугували підставою для тимчасової
заборони (зупинення) діяльності ТОВ "ЖЛ"
у межах господарської діяльності в
частині використання пакувальних
матеріалів і тари, в яких знаходиться
продукція товариства, яка реалізується
на території внутрішнього ринку
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду суд
апеляційної інстанції має право,
зокрема, змінити постанову суду.

За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для
зміни постанови суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального
права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - зміні в частині мотивів
прийнятого рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
екологічної інспекції у Житомирській
області задовольнити частково.
Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "16" вересня
2014 р. змінити в частині мотивів
прийнятого рішення.

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено 24.11.2014 року

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Державна
екологічна інспекція у Житомирській
області вул.
Черняховського,12а,м.Житомир,10014

3- відповідачу/відповідачам:
Товариство з додатковою
відповідальністю "ЖЛ"
вул.Щорса,67,м.Житомир,10003

4-третій особі: - ,