Справа № 2а/0370/2751
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м.
Київ К/800/4255/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Конюшка К.В.

Цуркана М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Волинського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2012 року у справі за
позовом Волинського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з обмеженою
відповідальністю "Горохів-насіння" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року Волинське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулось до суду з
позовом, в якому просило стягнути з
відповідача
адміністративно-господарські санкції
та пені в сумі 19318,74 грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанції,
Волинське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, що згідно звіту
відповідача за 2011р. середньооблікова
кількість штатних працівників у 2011 р.
становила 94 особи, з них
середньооблікова чисельність фактично
працюючих інвалідів відповідно до
положень п.3.2.5 Інструкції зі статистики
кількості працівників - 2 особи, хоча
норматив відповідно до Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» становив 4 особи.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
вказали, що на відповідача не може бути
покладена відповідальність за
ненаправлення уповноваженими органами
необхідної кількості інвалідів для
працевлаштування та за відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись, а отже підстави для
задоволення позову відсутні.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Статтею 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Підбір
робочого місця здійснюється переважно
на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

За змістом статті 18-1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

Статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк (ч. 2 ст. 20
Закону України від 21 березня 1991 року №
875-XII «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»).

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
норми, колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що передбачений обов'язок
підприємства з створення робочих місць
для інвалідів та інформування
підприємством уповноважених органів
щодо наявності на підприємстві робочих
місць для працевлаштування осіб, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність, не
супроводжується обов'язком
підприємства займатись пошуком
інвалідів для їх працевлаштування на
створених робочих місцях для
працівників-інвалідів на підприємстві,
а створення робочих місць і введення їх
в дію має відбуватись з урахуванням
стану здоров'я, здібностей і
професійних навичок інвалідів,
забезпечення прав яких на
працевлаштування та на оплачувану
роботу здійснюється, відповідно до ч.1
ст.18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», в редакції закону від 23.02.2006р.,
шляхом безпосереднього звернення
інвалідів до підприємств, установ,
організацій чи до державної служби
зайнятості.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Волинського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: