Справа № 817/2104/14
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"11" листопада 2014 р.
Справа № 817/2104/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Моніча Б.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Лялевич С.С. ,

за участю

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "22" серпня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Державної міграційної
служби України в Рівненській області
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
Управління Державної міграційної
служби України в Рівненській області
про визнання протиправною відмови
Управління державної міграційної
служби України в Рівненській області у
видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина
України для виїзду за кордон та
зобов'язання видати ОСОБА_3 паспорт
громадянина України, для виїзду за
кордон.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.08.2014 року
в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу в якій
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставини, що мають
значення для справи, та просить
скасувати прийняте рішення і ухвалити
нову постанову, якою адміністративний
позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
її часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 27.06.2014 року
звернулася до Управління Державної
міграційної служби України в
Рівненській області із заявою про
оформлення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон.

14.07.2014 року у видачі паспорта
позивачеві тимчасово відмовлено на
підставі п.5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" - до
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи).

Підставою для відмови слугував
висновок про ухилення заявника від
виконання зобов'язань, покладених на
неї судовим рішенням, що свідчить про
наявність підстав, передбачених
пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України" від
21.01.1994 року №3857-ХІІ.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України та порядок
розв'язання спорів у цій сфері регулює
Закон України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", ( далі Закон № 3857) відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 31 березня 1995 року № 231 "Про
затвердження Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення" та Порядку
провадження за заявами про оформлення
паспортів громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 21 грудня 2004 року № 1603 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20 січня 2005 року за №
68/10348, також відповідно до постанови КМУ
від 04.2007 року.

Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" громадянин України
має право виїхати з України, крім
випадків, передбачених цим Законом, та
в'їхати в Україну. На громадян України,
які звернулися з клопотанням про виїзд
з України, поширюються усі положення
чинного законодавства, вони
користуються всіма правами і несуть
встановлені законом обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
документами, що дають право на виїзд з
України і в'їзд в Україну та
посвідчують особу громадянина України
під час перебування за її межами, є,
зокрема, паспорт громадянина України
для виїзду за кордон.

Підстави для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон визначені статтею 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України" та
пунктом 22 Правил, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.03.1995 року № 231 "Про затвердження
Правил оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення".
Громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, зокрема, у випадку, якщо діють
неврегульовані невиконані
зобов'язання - до виконання таких
зобов'язань, а також ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням.

При цьому, ухилення від виконання
зобов'язань слід розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Відповідно до ст.1, 2 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Вирішуючи спірне питання, суд першої
інстанції виходив з того, що на
виконанні в органах державної
виконавчої служби (ДВС Рівненського
міського управління юстиції)
перебувають виконавчі провадження з
примусового виконання (а.с.36, 39-44):

- виконавчого листа №2-6131 від 21.01.2009 року
Рівненським міським судом про
стягнення з ОСОБА_3 на користь АКІБ
"Укрсиббанк";

- виконавчого листа №2-7470 від 20.04.2010 року
виданого Рівненським міським судом про
стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ "Банк
"Фінанси та Кредит";

- виконавчого листа №2-532 від 20.05.2012 року
виданого Рівненським міським судом про
стягнення з ОСОБА_3 на користь АКБ
"Індустріалбанк";

- виконавчого листа №2а-4944 від 08.04.2010
року виданого Рівненським окружним
адміністративним судом про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ДПІ у м.Рівне;

- виконавчого листа №2-13870 від 12.11.2010
року виданого Рівненським міським
судом про стягнення з ОСОБА_3;

- виконавчого листа №2-764/11 від 13.10.2011
року виданого Рівненським міським
судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ВАТ "Державний ощадний банк України".

Листом відділу Державної виконавчої
служби Рівненського міського
управління юстиції від 09.07.2014 року
№1031/14 24-14 повідомлено Управління ДМС в
Рівненській області про те, що ОСОБА_3
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на неї рішенням суду (а.с. 36).
Станом на 09.07.2014 року сума боргу
боржником не погашена.

Зазначені обставини на думку суду
свідчать про те, що позивачка
ухиляється від виконання спірних
судових рішень про стягнення з неї
коштів.

Разом з тим, такі висновки суду колегія
суддів вважає передчасними.

Як свідчать пояснення позивачки і це не
оспорюється відповідачем підставою
для звернення позивачки із заявою про
видачу паспорта стало те, що у неї
закінчилась дія попереднього паспорту.
До звернення із заявою позивачка
неодноразово покидала межі України і
поверталася.

Під час цього державна виконавча
служба зверталася до судів з
клопотаннями про тимчасове обмеження
позивачки у виїзді за кордон. Ухвалою
Рівненського міського суду
Рівненської області від 05.02.2013 року у
справі 1715/21439/12 скасовано тимчасове
обмеження у праві на виїзд за межі
України з мотивів недоведеності факту
ухилення від виконання зобов'язань.
Аналогічне рішення прийняте колегією
суддів апеляційного суду Рівненської
області по іншій справі, зокрема
апеляційним судом Рівненської області
було відмовлено державному виконавцю
відділу Державної виконавчої служби в
задоволенні подання про тимчасове
обмеження у праві на виїзд за межі
України.

В обох справах суди прийшли до висновку
про недоведеність факту ухилення
ОСОБА_3 від виконання зобов'язань.

З самого висновку про відмову у видачі
паспорта (а.с.37-38) вбачається, що у
позивачки наявна заборгованість перед
ВАТ "Фінанси та кредит" на загальну суму
255 тис. 041, 63 грн., при цьому на зберіганні
у боржника знаходиться автомобіль
Mitsubishi Outlander, що перебуває в заставі.

Перед АКБ "Індустріалбанк" на час
постановлення рішення існувала
заборгованість в сумі 829 тис. 850,22 грн.,
яка станом на 12.03.2014 р. становить 492 тис.
187,26 грн.

Перед ВАТ "Держаний ощадний банк
України" на час постановлення рішення
існувала заборгованість в розмірі 2
млн. 753349,26 грн., яка станом на 19.03.2014 р.
становить 1 млн. 408 тис. 938,36 грн.

Відповідно до ст. 2 Протоколу N 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. Кожен є вільним залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною. На здійснення цих прав не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 12 Міжнародного
пакту про громадянські та політичні
права кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
та це право не може бути об'єктом ніяких
обмежень, крім тих, які передбачені
законом, які є необхідними для охорони
державної безпеки, громадського
порядку, здоров'я чи моральності
населення або прав і свобод інших і є
сумісними з іншими правами,
визначеними в цьому Пакті.

На думку колегії суддів системний
аналіз зазначених норм міжнародного
права та їх співставлення з нормами
пункту 5 частини 1 статті 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України" від
21.01.1994 року №3857-ХІІ вказує на те, що
необхідним у демократичному
суспільстві обмеження права у виїзді
особи за кордон з точки зору
невиконання зобов'язань може бути лише
загроза залишення такою особою країни
без наміру повертатися та виконувати
свої зобов'язання.

Ухиленням від виконання зобов'язань
може бути на думку колегії суддів можу
бути приховування доходів чи майна,
небажання працевлаштуватися тощо.
Таких доказів на момент прийняття
відповідачем рішення у нього не було.
Навпаки, наявні ж матеріали справи та
встановлені обставини свідчать, що
заборгованість перед кредиторами має
тенденцію до скорочення. Попередня
поведінка позивачки при її виїзді за
кордон свідчить, що вона не має наміру
покинути країну. Її твердження, що під
час поїздок за кордон вона займається
діяльністю, що дозволяє отримувати
прибуток і це є способом її заробітку
ніким не спростовані.

Враховуючи вищевикладене, УДМС України
у Рівненській області було
неправомірно прийнято рішення про
тимчасову відмову у видачі ОСОБА_3
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон, оскільки на час
звернення з заявою про його видачу
позивачка хоча і мала діючі невиконані
зобов'язання проте факту ухилення від
їх виконання встановлено не було.

Колегія суддів не погоджується з
твердженнями сторін про те, що УДМС не
наділена повноваженнями давати оцінку
таким обставинам як ухилення позивачки
від виконання зобов'язань. Саме до
компетенції відповідача належить
прийняття рішення про видачу паспорта
або відмови у його видачі. З огляду на
це саме відповідач зобов'язаний
з'ясувати всі обставини та надати їм
відповідну правову оцінку в межах
наявності чи відсутності підстав для
відмови у видачі паспорта,
передбачених пункту 5 частини 1 статті 6
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" від 21.01.1994 року №3857-ХІІ.

Зазначений обов'язок відповідача
випливає з положень ч.3 ст.2 КАС України,
оскільки у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень на
адміністративні суди покладено
обов'язок перевірити, чи прийняті
(вчинені) ці рішення, дії та
бездіяльність: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

На підставі наведеного колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови не вірно дано правову оцінку
обставинам справи та ухвалено судове
рішення без додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 202 КАС України є підставою
для часткового задоволення
апеляційної скарги.

При цьому суд не має права зобов'язати
відповідача оформити та видати
позивачці паспорт громадянина України
для виїзду за кордон, оскільки це є
дискреційними повноваженнями цього
органу державної влади.

З цих підстав суд зобов'язує
відповідача повторно розглянути
питання щодо оформлення та видачі
позивачці паспорта громадянина
України для виїзду за кордон на
підставі поданих нею документів та з
урахуванням висновків суду в цій
справі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково, постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "22" серпня
2014 р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
Управління державної міграційної
служби України в Рівненській області у
видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина
України для виїзду за кордон.

Зобов'язати Управління державної
міграційної служби України в
Рівненській області повторно
розглянути питання щодо видачі ОСОБА_3
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Б.С. Моніч

судді: (підпис)
І.Ф.Бондарчук

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "17" листопада 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,33028

представник ОСОБА_5 - представник
позивача АДРЕСА_2, 33000

3- відповідачу/відповідачам:
Управління Державної міграційної
служби України в Рівненській області
вул. 16 Липня,6,м.Рівне,33028

4-третій особі: - ,