Справа № 826/8113/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2014 року 08:21
№ 826/8113/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Інвест Кредит
Капітал» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвіпровизнання нечинними та
скасування податкових
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «Інвест
Кредит Капітал» (надалі - позивач або
ТОВ «Інвест Кредит Капітал») з позовом
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
(надалі - відповідач або ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві), в якому просить (з урахуванням
уточнених позовних вимог):
- визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 70 080
грн., у тому числі: 56 064 грн. - сума
основного платежу та 14 016 грн. -
- визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
податкового зобов'язання податку на
прибуток підприємства на загальну суму
68 750 грн., у тому числі: 55 000 грн. - сума
основного платежу на 13 750 грн. -
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04.07.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
у судовому засіданні на 22.07.2014 року.
В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив,
що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідача
підлягають скасуванню, оскільки ТОВ
«Інвест Кредит Капітал» не порушувало
вимог ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138,
п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, що підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами, які надавалися
відповідачу під час перевірки та
засвідчують належне виконання
позивачем вимог податкового
законодавства України в частині
підтвердження права на формування
податкового кредиту та віднесення до
складу валових витрат відповідних
витрат по взаємовідносинам з
У судове засідання 22.07.2014 року з'явилися
представники сторін.
Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив суд задовольнити їх з підстав,
викладених у позовній заяві.
Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував, підтримавши доводи,
викладені у письмових запереченнях
проти позову, в яких зазначено, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийнято у межах
та на підставі наявних у контролюючого
органу повноважень у зв'язку з
виявленими порушеннями вимог
податкового законодавства з боку ТОВ
«Інвест Кредит Капітал».
Суд у судовому засіданні 22.07.2014 року за
згодою сторін на підставі положень ч. 4
ст. 122 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України), враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
ухвалив про перехід до розгляду справи
у порядку письмового провадження.
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
«Інвест Кредит Капітал» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських відносин з ТОВ
01.01.2012 року по 31.12.2013 року, у зв'язку з чим
складено акт від 15.05.2014 року
№417/26-55-22-08/35643929 (надалі - акт перевірки).
За результатами вищезазначеної
перевірки контролюючим органом
зроблено висновок про наступні
порушення податкового законодавства з
боку ТОВ «Інвест Кредит Капітал»:
ст.134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9
п. 139.1 ст. 39 Податкового кодексу України,
у зв'язку з тим, що до складу валових
витрат безпідставно віднесені витрати
по фінансово-господарським відносинам
з ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ
«Вергус», ТОВ «Ламді» на загальну суму
280 315,00 грн., в результаті чого занижено
податок на прибуток на суму 55 000,00 грн. у
т.ч.: у 2012 році на суму 18 270,00 грн.; у 2013
році на суму 36 730,00 грн.;
п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну 56 064,00 грн.,
в т.ч. по періодах: грудень 2012 року - на
загальну суму ПДВ 17 400,00 грн.; березень
2013 року - на загальну суму ПДВ 8 166,67 грн.;
квітень 2013 року - на загальну суму ПДВ 8
566,67 грн.; травень 2013 року - на загальну
суму ПДВ 14 429,67 грн.; червень 2013 року - на
загальну суму ПДВ 7 500,00 грн.
Вищезазначені порушення, як вбачається
зі змісту акту перевірки, обґрунтовані
з боку відповідача наступним.
В ході перевірки позивача відповідачем
отримано вирок Шевченківського
районного суду м. Києва по справі
зазначено, що згідно даних Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України ОСОБА_1 є
засновником суб'єкта підприємницької
діяльності - юридичної особи - ТОВ
«Фірма «Сервіс-Транс», яке було
зареєстроване в органах державної
влади з метою прикриття незаконної
діяльності невстановленими слідством
особами за співучастю у формі
пособництва ОСОБА_2, вчинене повторно, а
також згодою і безпосередньою участю
ОСОБА_1 Зокрема, у серпні 2012 року ОСОБА_2
вступив у попередню змову з
невстановленими слідством особами та
запропонував ОСОБА_1 зареєструвати в
органах державної влади суб'єкт
підприємницької діяльності - юридичну
особу ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс»,
створену для прикриття незаконної
діяльності невстановленими слідством
осіб, без наміру зайняття
підприємницькою діяльністю. Не
усвідомлюючи протиправний характер
дій, запропонованих ОСОБА_2 та не
усвідомлюючи, що підприємство
реєструється з метою прикриття
незаконної діяльності невстановлених
осіб, ОСОБА_1 погодився на таку
пропозицію. Підписання ОСОБА_1
статутних документів ТОВ «Фірма
«Сервіс-Транс» дало змогу
невстановленим слідством особам
здійснити реєстрацію підприємства в
Києво-Святошинській районній
Київської області державній
Крім того, згідно даних Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України ОСОБА_3 є
засновником суб'єкта підприємницької
діяльності - юридичної особи - ТОВ
«Вергус», яке було зареєстроване в
органах державної влади з метою
прикриття незаконної діяльності
невстановленими слідством особами за
співучастю у формі пособництва ОСОБА_4,
вчинене повторно, а також згодою і
безпосередньою участю ОСОБА_3 Зокрема,
у липні 2012 року ОСОБА_4 вступив у
попередню змову з невстановленими
слідством особами та запропонував
ОСОБА_3 зареєструвати на ім'я
останнього, в органах державної влади
суб'єкт підприємницької діяльності -
юридичну особу - ТОВ «Вергус», створену
для прикриття незаконної діяльності
невстановлених слідством осіб, без
наміру зайняття підприємницькою
діяльністю. Не усвідомлюючи
протиправний характер дій,
запропонованих ОСОБА_4 та не
усвідомлюючи, що підприємство
реєструється з метою прикриття
незаконної діяльності невстановлених
осіб, ОСОБА_3 погодився на таку
пропозицію. Підписання ОСОБА_3
статутних документів ТОВ «Вергус» дало
змогу невстановленим слідством особам
здійснити реєстрацію підприємства в
Шевченківській районній в м. Києві
державній адміністрації.
Також, згідно даних Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України ОСОБА_5 є засновником суб'єкта
підприємницької діяльності - юридичної
особи - ТОВ «Ламді», яке було
зареєстроване в органах державної
влади з метою прикриття незаконної
діяльності невстановленими слідством
особами за співучастю у формі
пособництва ОСОБА_2, вчинене повторно, а
також за згодою і безпосередньою
участю ОСОБА_5 Зокрема, у серпні 2012 року
ОСОБА_4 вступив у попередню змову з
невстановленими слідством особами та
запропонував ОСОБА_5 зареєструвати на
ім'я останнього, в органах державної
влади суб'єкт підприємницької
діяльності - юридичну особу - ТОВ
«Ламді» створену для прикриття
незаконної діяльності невстановлених
слідством осіб, без наміру зайняття
підприємницькою діяльністю. Не
усвідомлюючи протиправний характер
дій, запропонованих ОСОБА_4 та не
усвідомлюючи, що підприємство
реєструється з метою прикриття
незаконної діяльності невстановлених
осіб, ОСОБА_5 погодився на таку
пропозицію. Підписання ОСОБА_5
статутних документів ТОВ «Ламді» дало
змогу невстановленим слідством особам
здійснити реєстрацію підприємства в
Шевченківській районній в м. Києві
державній адміністрації.
На підставі викладеного, вироком
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24.09.2013 року ОСОБА_2 засуджено
за ознаками злочину, передбаченого ст.
205 КК України, визнано винним у вчиненні
зазначеного злочину та затверджено
угоду про визнання винуватості,
укладену між прокурором Хавін В. О. та
Надавши оцінку викладеному, відповідач
дійшов висновку, що діяльність ТОВ
«Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус»,
ТОВ «Ламді» підпадає під ознаки
фіктивної діяльності, спрямованої на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третіх
осіб, отже, первинні документи по
фінансово-господарським відносинам
між позивачем та ТОВ «Фірма
«Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус», ТОВ
«Ламді» є такими, що складені всупереч
вимогам діючого законодавства, у
зв'язку з чим не можуть підтвердити
факт реальності здійснення
господарських операцій та засвідчити
право позивача на формування валових
витрат та податкового кредиту по таким
господарським операціям.
Таким чином, реальність проведення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ
«Вергус», ТОВ «Ламді» не підтверджено,
а лише встановлено документування
зазначених операцій та відображення в
бухгалтерському обліку без отримання
результатів таких операцій в
Не погоджуючись з такими висновками
акту перевірки, позивачем подано до ДПІ
у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві заперечення до акту перевірки, за
результатом розгляду яких, у
відповідності до листа від 28.05.2014 року
були залишені без змін, а заперечення
позивача - без задоволення.
У зв'язку з виявленими порушеннями та
на підставі акту перевірки ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві прийнято наступні податкові
повідомлення-рішення від 30.05.2014 року:
Капітал» збільшено суму зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем у розмірі 56 064,00 грн. і
застосовані штрафні (фінансові)
санкції - 14 016,00 грн.;
Капітал» збільшено суму зобов'язання з
податку на прибуток за основним
платежем у розмірі 55 000,00 грн. і
застосовані штрафні (фінансові)
санкції - 13 750,00 грн.
Вважаючи вказані вище податкові
повідомлення-рішення
необґрунтованими, а, відтак, такими, що
підлягають скасуванню, позивач
звернувся з позовом до суду.
Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті за
результатами виявлених порушень з боку
ТОВ «Інвест Кредит Капітал» в звітних
(податкових) періодах за 2012 - 2013 роки.
Відповідно до абз. 5 п. 1 розділу ХІХ
Податкового кодексу України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011
року, крім розділу III цього Кодексу,
який набирає чинності з 1 квітня 2011
Отже, основним нормативно-правовим
актом, що врегульовує спірні
правовідносини є Податковий кодекс
України від 02.12.2010 року №2755-VI з
наступними змінами та доповненнями у
редакції на час виникнення спірних
правовідносин (надалі - ПК України).
Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.
При цьому, витрати операційної
діяльності, зокрема, включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1
ст. 138 ПК України).
Приписами абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
визначено, що витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. У разі
втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
контролюючому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом із поданням
розрахунку податкових зобов'язань за
звітний податковий період. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені, знищені або зіпсовані
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
такої заяви до контролюючого органу.
Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності, що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому,
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Згідно пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, зокрема, виникає у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(абз. 1 п. 198.2 ст. 198 ПК України).
В силу п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (абз. 1 та 2 п. 198.6 ст. 198 ПК
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).
Приписами п. 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст. 201 ПК України).
Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі якщо
частка товарів/послуг, послуг не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (п. 201.7 ст. 201 ПК
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України).
При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 ПК України).
Так, наказом Міністерства фінансів
України від 01.11.2011 року №1379 на
виконання положень ст. 201 ПК України
затверджено Порядок заповнення
податкової накладної, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011
16.12.2011 року та втратив чинність 01.03.2014
року) (надалі - Порядок №1379).
Відповідно до п. 5 Порядку №1379, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку №1379).
Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту: відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних; порушення порядку
заповнення податкової накладної;
податкова накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (п. 6.3 Порядку №1379).

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України та Порядком
№1379 визначено окремі випадки, за яких
неможливе формування податкового
кредиту, зокрема, це відсутність
зв'язку з господарською діяльністю,
фіктивність операцій (відсутність
поставок), відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
ПДВ. Таким чином, із зазначеного вище
також випливає те, що при дослідженні
факту здійснення господарської
операції, оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Також, у відповідності до правової
позиції Вищого адміністративного суду
України, що викладена у листі від 02.06.2011
року №742/11/13-11, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ХІV (надалі - Закон №996), який
визначає правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Приписами ст. 1 Закону №996 визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, підставою для
бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів
можуть складатися зведені облікові
документи (ч. 1 ст. 9 Закону №996).

Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону №996).

Нормативно-правовим актом, який
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій,
основна діяльність яких фінансується
за рахунок коштів бюджету (надалі -
установи), є наказ Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88,
яким затверджено Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (надалі -
Положення №88).

Згідно п. 2.1 Положення №88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних
касових апаратів, чеків тощо. Для
контролю та впорядкування обробки
інформації на основі первинних
документів можуть складатися зведені
документи (далі первинні документи) (п.
2.2 Положення №88).

Первинні документи, створені в
електронному вигляді, застосовуються
у бухгалтерському обліку за умови
дотримання вимог законодавства про
електронні документи та
електронний документообіг. На вимогу
контролюючих або судових органів
та своїх контрагентів підприємство,
установа зобов'язані за свій рахунок
зробити копії таких документів на
паперовому носії (п. 2.3 Положення №88).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст
та обсяг господарської операції,
одиниця виміру господарської операції
(у натуральному та/або вартісному
виразі), посади і прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про
документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо (п. 2.4 Положення
№88).

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що податковий кредит формується за
наслідками реальної господарської
операції, що підтверджується належними
податковими накладними та первинними
документами, в рамках господарської
діяльності платника податків.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року №742/11/13-11.

Як було зазначено вище, підставою для
винесення оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень став факт виявлених
відповідачем порушень податкового
законодавства з боку позивача при
взаємовідносинах з контрагентами - ТОВ
«Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус»,
ТОВ «Ламді».

У відповідності до матеріалів справи,
взаємовідносини позивача з
контрагентами - ТОВ «Фірма
«Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус», ТОВ
«Ламді» - здійснювались без укладання
правочинів (договорів) у письмовій
формі.

На підтвердження товарності
(реальності) фінансово-господарських
операцій, здійснених між позивачем та
вищезазначеними товариствами,
позивачем надано копії наступних
документів:

- рахунків-фактур (№25/03/13 від 25.03.2013
року на суму 49 000,00 грн., №08/04/13 від 08.04.2013
року на суму 25 000,00 грн., №22/04/13 від 22.04.2013
року на суму 26 400,00 грн., №27/05/13 від 27.05.2013
року на суму 29 436,00 грн., №05/05/13 від 05.06.2013
року на суму 24 600,00 грн., №13/06/13 від 13.06.2013
року на суму 20 400,00 грн., №27/12/12 від 27.12.2012
року на суму 48 400,00 грн., №28/12/12 від 28.12.2012
року на суму 56 000,00 грн., №20_13 від 20.05.2013
року на суму 57 142,00 грн.);

- актів здачі-прийняття робіт
(надання послуг) (№25/03 від 25.03.2013 року на
суму 49 000,00 грн., №804 від 08.04.2013 року на
суму 25 000,00 грн., №2204 від 22.04.2013 року на
суму 26 400,00 грн., №2705 від 27.05.2014 року на
суму 29 436,00 грн., №0506 від 05.06.2013 року на
суму 24 600,00 грн., №1306 від 13.06.2013 року на
суму 20 400,00 грн., №1091 від 27.12.2012 року на
суму 48 400,00 грн., №1126 від 28.12.2012 року на
суму 56 000,00 грн., №287 від 20.05.2013 року на
суму 57 142,00 грн.);

- податкових накладних (від 25.03.2013
року №25036 на суму 49 000,00 грн. від 08.04.2013
року №8045 на суму 25 000,00 грн., від 22.04.2013
року №2245 на суму 26 400,00 грн., від 27.05.2013
року №27064 на суму 29 436,00 грн., від 05.06.2013
року №5067 на суму 24 600,00 грн., від 13.06.2013
року №13067 на суму 20 400,00 грн., від 27.12.2012
року №137 на суму 48 400,00 грн., від 28.12.2012
року №173 на суму 56 000,00 грн., від 20.05.2013
року №222 на суму 57 142,00 грн.).

Також, на підтвердження оплати
виконаних ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс»,
ТОВ «Вергус», ТОВ «Ламді» послуг у
матеріалах справи містяться платіжні
доручення (з відмітками банку).

За результатами дослідження
вищезазначених видаткових та
податкових накладних як первинно
облікових документів, які стали
підставою для формування податкового
кредиту за результатами
фінансово-господарської операції з ТОВ
«Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус»,
ТОВ «Ламді», суд дійшов висновку, що
вони оформлені у відповідності до
вимог Закону №996 та Положення №88.

Слід також зазначити, що контролюючим
органом не заперечувалося факту
формування податкового кредиту, який
став об'єктом перевірки, на підставі
саме вказаних вище документів первинно
облікової звітності.

Водночас, в якості підстави для
висновків контролюючого органу про
порушення ТОВ «Інвест Кредит Капітал»
вимог податкового законодавства, на
підставі чого прийнято оскаржувані
податкові повідомлення-рішення, в акті
перевірки зазначено, що до ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві надійшов вирок Шевченківського
районного суду м. Києва від 24.09.2013 року
по справі №761/22932/13-к, яким ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК
України.

Так, 24.11.2014 року у відповідь на
неодноразові судові запити від 04.07.2014
року, від 08.09.2014 року та від 29.10.2014 року
від Шевченківського районного суду м.
Києва через канцелярію суду надійшла
копія вироку від 24.09.2013 року по справі
№761/22932/13-к, який набрав законної сили
відповідно до відмітки на останній
30.10.2013 року.

Разом з тим, виходячи зі змісту
останнього, вбачається, що вказаний
вирок винесено стосовно гр. ОСОБА_2 При
цьому, у відповідності до наявних у
матеріалах справи витягів з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців керівниками
ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ
«Вергус», ТОВ «Ламді» вказано ОСОБА_6,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відповідно, а, відтак,
суд дійшов висновку, що вирок
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24.09.2013 року по справі
№761/22932/13-к не є доказом вини посадових
осіб позивача та/або його контрагентів.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ТОВ «Інвест Кредит
Капітал» мало ділову мету, укладаючи
вказані правочини з ТОВ «Фірма
«Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус», ТОВ
«Ламді», що підтверджується наступним.

Згідно пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
розумна економічна причина (ділова
мета) - причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків має
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Так, на підтвердження подальшої
реалізації позивачем послуг, наданих
ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ
«Вергус», ТОВ «Ламді» за
вищезазначеними правочинами, у
матеріалах справи містяться копії
договорів та первинно облікових
документів, спрямованих на їхню
реалізацію.

Суд також звертає увагу, що
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів
відсутності у контрагентів позивача
(ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ
«Вергус», ТОВ «Ламді») спеціальної
податкової правосуб'єктності на момент
укладення з ними вказаних вище
правочинів, зокрема, того, що вказані
товариства не були зареєстровані в
якості платника податку на додану
вартість або того, що їхня реєстрація
платником податку на додану вартість
була анульована до спірного періоду.
Відтак, наявні у матеріалах справи
копії податкових накладних, на
підставі яких позивач сформував
податковий кредит за результатами
господарських операцій з ТОВ «Фірма
«Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус», ТОВ
«Ламді», відповідають встановленим ст.
201 ПК України вимогам.

Крім того, відповідачем не було надано
до суду належних доказів, які б
свідчили про відсутність у названих
товариств умов для здійснення
господарської діяльності (відсутність
майна, складських приміщень,
обладнання та виробничих потужностей,
в т.ч. орендованих, а також трудових
ресурсів, тощо), в тому числі із
залученням третіх осіб.

В силу п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

При цьому, приписами ч. 2 ст. 61
Конституції України встановлений
індивідуальний характер юридичної
відповідальності.

Так, безпосередньо в акті не наведено
правову норму, в силу якої на платника
податку (позивача) покладена
відповідальність за недекларування та
несплату податкових зобов'язань
платниками податку-контрагентами,
шляхом позбавлення його права на
податковий кредит.

Згідно правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в ухвалі від 10.10.2012 року за
№К-24491/10, за умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальників по
ланцюгу для одержання підприємством
незаконної податкової вигоди, останнє
не може зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.
Поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань.

Таким чином, з урахуванням викладеного
вище, суд дійшов висновку, що позивач
при здійсненні
фінансово-господарських операцій з
контрагентами - ТОВ «Фірма
«Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус», ТОВ
«Ламді» - діяв як добросовісний
платник. При цьому, іншого з матеріалів
справи не вбачається, а відповідачем,
як суб'єктом владних повноважень, не
доведено.

Також, з матеріалів справи не
вбачається, а сторонами не спростовано
факту дійсності правочинів, укладених
між позивачем та контрагентом - ТОВ
«Фірма «Сервіс-Транс», ТОВ «Вергус»,
ТОВ «Ламді».

Враховуючи все викладене, суд, з
урахуванням вищезазначених висновків
суду та встановлених обставин у даній
справі, дійшов висновку про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
30.05.2014 року №8 та №8.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а, відтак, такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити у повному
обсязі.

2. Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 30.05.2014 року
№8 та №8.

3. Стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інвест
Кредит Капітал» (ідентифікаційний код:
35643929, адреса: 01023, м. Київ, вул.
Еспланадна, 20, офіс 1105) судові витрати у
розмірі 277,66 грн. (двохсот сімдесяти
семи грн. 66 копійок) з Державного
бюджету України шляхом їх безспірного
списання з рахунку Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві
(ідентифікаційний код: 38748591, адреса: 01011,
м. Київ, вул. Лєскова, 2).

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок