Справа № 127/21081/14-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Бар'як А.С.
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Матохнюк Д.Б.

судді: Біла Л.М. Гонтарук В. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Вінницького міського
суду Вінницької області від 17 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Департаменту
соціальної політики Вінницької
міської ради про зобов'язання вчинити
дії,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з адміністративним позовом до
Департаменту соціальної політики
Вінницької міської ради, в якому просив
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату щорічної
разової допомоги до 5 травня в розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком
відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 17 жовтня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач оскаржив його до суду
апеляційної інстанції, шляхом подання
апеляційної скарги, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, а також на не
повне з'ясування судом всіх обставин,
що мають значення для вирішення справи,
просив скасувати вищезазначену
постанову та прийняти нову, якою
задовольнити позов.

Суд апеляційної інстанції, відповідно
до положень ст.197 КАС України, проводить
розгляд справи в порядку письмового
провадження, при цьому згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, постанову суду першої
інстанції--скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції з матеріалів
адміністративної справи, позивач є
інвалідом війни 2 групи та має право на
отримання щорічної разової грошової
допомогу до 5 травня згідно ч.5 ст.13
Закону України "Про статус ветеранів
війни та гарантії їх соціального
захисту".

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
разова грошова допомога позивачу
повинна виплачуватись відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 16.04.2014 р. №102 "Деякі питання виплати
у 2014 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" і "Про жертви
нацистських переслідувань"

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 21 Розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" була
змінена вище зазначена стаття Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", а
саме зазначено, що щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом України про
Державний бюджет.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнані такими, що
не відповідають Конституції України
положення п. 20 розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" стосовно
виплати щорічної разової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

У 2014 році зміни до ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" станом на час
виплати позивачу разової грошової
допомоги до 5 травня не вносилося.

Таким чином, відповідач у 2014 році
повинен був застосовувати
законодавство, яке діяло на час
проведення відповідних щорічних
виплати грошової допомоги до 5 травня,
а саме, ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в редакції від
09.07.2007 року, зокрема, щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах: інвалідам
I групи - десять мінімальних пенсій за
віком; II групи - вісім мінімальних
пенсій за віком; III групи - сім
мінімальних пенсій за віком.

Право на встановлення у 2014 році розміру
разової грошової допомоги до 5 травня
Кабінету Міністрів України
законодавцем не надавалось. А тому при
виплаті позивачу даної допомоги,
відповідач повинен був керуватися
положеннями Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Посилання відповідача, як на
правомірність своїх дій, щодо
проведення виплати щорічної разової
грошової допомоги на оздоровлення
позивачу відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 р.
№102 "Деякі питання виплати у 2014 році
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" і "Про жертви
нацистських переслідувань" колегія
суддів вважає безпідставними, виходячи
з наступного.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.92 Конституції
України, виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а ст.75 Конституції
України встановлено, що єдиним органом
законодавчої влади в Україні є
парламент - Верховна Рада. Конституція
не надавала права парламенту
делегувати свої повноваження іншим
державним органам, а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати
положення законів.

Відповідно до частини четвертої статті
9 КАС України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01 листопада 1996 року № 9 (пункт 5)
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що при
здійсненні позивачу нарахування або
перерахунку пенсії застосуванню
підлягають положення Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", а не постанов
Кабінету Міністрів України, які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного
судочинства є те, що обов'язок (тягар)
доказування в спорі покладається на
відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати докази, що свідчать
про правомірність його дій, законність
прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач,
в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України,
не довів законність та обґрунтованість
власних дій, що є предметом оскарження.

Натомість позивач, на виконання вимог
ч.1 ст.71 КАС України, довів обставини, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, провівши
виплату щорічної допомоги до 5 травня у
2014 році в розмірі, визначеному
постановою Кабінету Міністрів України,
діяв всупереч вимогам чинного
законодавства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" установлено, що норми
і положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"
застосовуються у порядку та розмірах
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік, однак зазначені зміни до Закону
були внесені лише 31 липня 2014 року
(набрали чинності з 03 серпня 2014 року),
тобто після проведених позивачу
виплат.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст. 195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
повністю.

Постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 17 жовтня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Департаменту соціальної
політики Вінницької міської ради про
зобов'язання вчинити дії, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Зобов'язати Департамент соціальної
політики Вінницької міської ради
провести перерахунок та виплату ОСОБА_2
недоплачену суму щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня в 2014 році,
відповідно до ч.5 ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" у розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком,
виходячи із розрахунку мінімальної
пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28
Закону України "Про загальнобов'язкове
державне пенсійне стархування", з
урахуванням виплачених сум.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Матохнюк Д.Б.

Судді
Біла Л.М.

Гонтарук В. М.