Справа № 826/14692/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2014 року письмове
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Арсірія Р.О., розглянувши
адміністративну справу
до Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії
Позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом до
відповідача у якому просить:
- визнати протиправними дії Державного
реєстратора реєстраційної служби
головного управління юстиції у м. Києві
Коломієць Ольги Анатоліївни щодо
прийняття рішення № 15747558 від 12.09.2014 р.
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень;
- скасувати рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Коломієць Ольги Анатоліївни № 15747558 від
- зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
прийняти рішення про державну
реєстрацію права власності ОСОБА_1
(серія паспорта НОМЕР_2, виданий
Пирятинським РВ УМВС України в
Полтавській обл.. 27 червня 1995 року,
індивідуальний податковий номер
НОМЕР_1) на нежитлове приміщення №169,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що подані
позивачем документи дають можливість
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.
Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала та просила
його задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
Представник відповідача-1,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, просив відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на заперечення, які
приєднанні до матеріалів справи.
Зокрема, зазначив, що зобов'язавши
провести державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно, суд
фактично вирішить питання про визнання
права власності на нерухоме майно за
позивачем, що не відноситься до
компетенції адміністративного суду.
Відповідач - державний реєстратор прав
на нерухоме майно Коломієць О.А. в
судові засідання не з'явилась, на
адресу суду надіслала письмові
заперечення у яких просила відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі, а
справу розглянути за її відсутності.
04.11.2014 року у судове засідання прибули
не всі сторони, то суд відповідно до ч.6
ст.128 Кодексу адміністративного
судочинства України ухвалив перейти до
розгляду справи у письмовому
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.
30.08.2014 р. Позивач подала до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо права власності на
нежитлове приміщення, що розташоване
за адресою АДРЕСА_1 приміщення 169.
12.09.2014 державним реєстратором прав на
нерухоме майно Коломієць Ольгою
Анатоліївною реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
за результатами розгляду заяви
зареєстрованої 30.08.2014 року за
реєстраційним № 7967208 було прийнято
рішення №15747558 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

При цьому, державний реєстратор
послався на приписи статті 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", пункти 20 та 28 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013 № 868.

Підставою для прийняття оскаржуваного
рішення зазначено те, що заявником
заявлено право власності на нежитлове
приміщення № 169 розташоване: АДРЕСА_1 та
подано договір купівлі - продажу
майнових прав від 22.08.2014 р., відповідно
до якого ОСОБА_1 приймає у власність
майнові права на нежитлове приміщення
№ 169, який укладено після введення
об'єкта нерухомого майна (приміщення №
169) в експлуатацію 15.11.2011 р., що
підтверджує сертифікат серія КВ №
8, виданий Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю.

Державний реєстратор при прийнятті
рішення посилався на ст. 3 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні», відповідно до якої майнові
права - будь-які права пов'язані з
майном, відмінні від права власності, у
тому числі права, які є складовими
частинами права власності (права
володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності,
використання природних ресурсів тощо)
та права вимоги.

Також вказано, що відповідно до п. 6
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 № 868
документи, що подаються для проведення
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, що встановлені
законом, Порядком та іншими
нормативно-правовими актами.

Окрім цього, згідно Цивільного кодексу
України, Закону України «Про державне
мито» та Податкового кодексу України
при посвідченні договорів відчуження
нерухомого майна відбувається сплата
відповідних податків (платежів).

Позивач вважаючи, що державним
реєстратором було протиправно
відмовлено у державній реєстрації прав
за її заявою зареєстрованою 30.08.2014 за
реєстраційним № 7967208 та вважаючи
рішення № 15747558 від 12.09.2014 протиправним
та таким, що підлягає скасуванню
звернулась з відповідним позовом до
суду.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що
22.08.2014 року між комунальним
підприємством з питань будівництва
житлових будинків «Житлоінвестбуд -
УКБ» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець)
укладено договір купівлі-продажу
майнових прав на нежитлове приміщення
№ 67/225. За умовами договору Продавець
передає у власність, а Покупець приймає
у власність майнові права на Нежитлове
приміщення № 169 (сто шістдесят дев'ять)
у житловому будинку по АДРЕСА_1
(будівельна адреса: житловий будинок на
ділянці №?13 на території мікрорайону,
обмеженого вулицями Попудренка,
Мініна, Червоноткацькою та
Червоногвардійською у Дніпровському
районі м. Києва, на умовах та у порядку,
що визначені цим Договором (п.
1.1.Договору).

Під майновими правами Сторони
розуміють право Продавця набути у
власність об'єкт нерухомого майна який
створено, далі Нежитлове приміщення,
яке виникає у Продавця у зв'язку з
наданим йому правом користування
земельною ділянкою.

Згідно п. 1.4., 1.5, 16 умов Договору
нежитлове приміщення, визначене в п. 1.1.,
майнові права на яке придбаває
покупець має наступні характеристики:

Номер приміщення проектний: № 1 на 21
поверсі; номер приміщення по БТІ: № 169,
функціональне призначення: творча
майстерня; загальна площа: 55,10 кв.м.

Продавець зобов'язаний передати
Покупцю Нежитлове приміщення, а
Покупець прийняти його. Передача та
приймання здійснюється Сторонами за
Актом приймання-передачі Нежитлового
приміщення. Покупець набуває право
власності на Нежитлове приміщення
після оформлення Акту
приймання-передачі Нежитлового
приміщення.

Покупець, після набуття права
власності на нежитлове приміщення має
право володіти та користуватись ним
без обмежень та самостійно оформити
правовстановлюючі документи на
Нежитлове приміщення.

Судом встановлено, що 19.08.2011 року
Київським міським БТІ та реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого
майна виготовлено технічний паспорт на
нежитловий будинок № 169, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

15.11.2011 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві на підставі акту готовності
об'єкту до експлуатації від 01.11.2011 року
видано Сертифікат відповідності КВ
8 закінченого будівництвом
об'єкта: житлового будинку № 13 проекту
реконструкції, офіси № 155-164 і творчі
майстерні № 165-178.

Розпорядженням Дніпровської районної
у м. Києві державної адміністрації від
17.01.2011 року № 17 новозбудованому об'єкту
- житловому будинку № 13 проекту
реконструкції обмеженого вулицями
Попудренка, Мініна, Червоноткацькою та
Червоногвардійською у Дніпровському
районі м. Києва присвоєно адресу:
АДРЕСА_1.

29.08.2014 р. Продавець - Комунальне
підприємство з питань будівництва
житлових будинків
«Житлоінвестбуд-УКБ», передав Покупцю -
ОСОБА_1 нежитлове приміщення - творчу
майстерню, а Покупець у повному обсязі
здійснив оплату та приняв вищевказане
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 (ж/б № 13 проекту реконструкції
згідно акту приймання - передачі № 965.

Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу
України, право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Статтею 331 Цивільного кодексу України
надано право забудовнику укласти
договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно на підставі документів, що
підтверджують право власності або
користування земельною ділянкою для
створення об'єкта нерухомого майна,
проектно-кошторисної документації, а
також документів, що містять опис
об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до частини 1 статті 177
Цивільного кодексу України об'єктами
цивільних прав є речі, у тому числі
гроші та цінні папери, інше майно,
майнові права, результати робіт,
послуги, результати інтелектуальної,
творчої діяльності, інформація, а також
інші матеріальні і нематеріальні
блага.

Згідно ст. 3 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні»,
майновими правами визнаються будь-які
права, пов'язані з майном, відмінні від
права власності, у тому числі права, які
є складовими частинами права власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності,
використання природних ресурсів
тощо)та права вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 656 Цивільного
кодексу України предметом договору
купівлі-продажу можуть бути майнові
права. До договору купівлі-продажу
майнових прав застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не випливає із змісту або характеру цих
прав.

Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу
України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відтак, як вірно зазначають
відповідачі, у забудовника до
завершення будівництва, здачі будинку
в експлуатацію і державної реєстрації
право власності на будинок не виникає.

Забудовник вправі набути право
власності на об'єкт нерухомості після
введення будинку в експлуатацію. Саме
ці права забудовник і передає покупцю
за договором купівлі-продажу майнових
прав.

Отже, за договором купівлі-продажу
майнових прав інвестор купує право
набути у власність об'єкт інвестування
після здачі будинку в експлуатацію.

Проте, враховуючи те, що до завершення
будівництва об'єкту забудовник є
власником лише матеріалів, обладнання
тощо, які були використані в процесі
цього будівництва, необхідно
розглядати купівлю-продаж майнових
прав як купівлю права вимоги від
забудовника в майбутньому збудувати,
ввести в експлуатацію та передати
власнику цих майнових прав квартиру
або інше приміщення.

Отже, за договором купівлі-продажу
майнових прав покупець отримує у
власність не індивідуально визначене
нерухоме майно (квартиру, нежитлове
приміщення) з усіма притаманними йому
властивостями, а майнові права на ще не
існуюче майно, яке може стати таким при
сукупності всіх передбачених
будівельною документацією обставин.

Таким чином, суд погоджується із
доводами відповідачів, що ОСОБА_1 не
могла укладати договір купівлі-продажу
майнових прав щодо об'єкту нерухомого
майна, який вже збудовано та здано в
експлуатацію ще у 2011 році.

Щодо об'єктів нерухомого майна,
збудованих та введених в експлуатацію,
має укладатися звичайний договір
купівлі-продажу, а не договір
купівлі-продажу майнових прав.

Згідно до п. п. 1,6 ч. 1 ст. 19 Закону України
від 01.07.2004, 1952-IV "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" (далі Закон України № 1952-IV)
державна реєстрація прав проводиться
на підставі, зокрема, договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом, інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

Згідно ст.15 Закону України № 1952-IV
Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 868 від 17 жовтня 2013 р. документи, що
подаються для проведення державної
реєстрації прав, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна, повинні
відповідати вимогам, що встановлені
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 15 Порядку під час
розгляду заяви і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо: обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
встановлених законом випадках);
повноважень заявника; відомостей про
нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах;наявності факту виконання
умов правочину, з якими закон та/або
договір (угода) пов'язує можливість
проведення державної реєстрації
виникнення, переходу, припинення прав
на нерухоме майно або обтяження таких
прав.

Підпунктом 1 пункту 20 Порядку
зазначено, що за результатами розгляду
заяви та документів, необхідних для
проведення державної реєстрації прав,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав або
рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пункту 28 Порядку
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Підпунктом 4 частини 1 статті 24 Закону
зазначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Таким чином, оскаржуване рішення
Відповідача 2 від 29.08.2014 року № 965 є
правомірним.

Слід зазначити, що інших доводів, які б
спростовували правомірність
оскаржуваного рішення Відповідача 2
від 29.08.2014 року № 965 Позивач не наводить.

Щодо доводів позивача про те, що
Відповідачем не пред'явлено суду
будь-які належні докази нікчемності,
фіктивності правочину, укладеного між
позивачем та КП «Житлоінвестбуд-УКБ»,
тому правочин, укладений між позивачем
та КП «Житлоінвестбуд-УКБ» є
правомірний, суд зауважує, що вчинений
між сторонами правочин є удаваною
угодою.

За змістом статті 235 ЦК правочин, який
вчинено з метою приховати інший
правочин, є нікчемним і жодних правових
наслідків не породжує, крім наслідків,
передбачених частиною другою цієї
статті.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінюючи дії Відповідача, суб'єкта
владних повноважень на предмет їх
відповідності вимогам ст. 19
Конституції України та статті 9 КАС
України, суд дійшов висновку що,
оскаржуване рішення ним прийнято в
межах повноважень, і у спосіб,
передбачений законом.

Оскільки Позивач не довів
неправомірність оскаржуваного
рішення, позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Р.О. Арсірій