Справа № 821/1588/14
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1588/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Морська Г.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Вербицької Н.В., Димерлія О.О.,

при секретарі Берекет Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2014
року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юг-Медіа" до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 30.10.2012 року
№, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 77806,98
грн., з яких за основним платежем у сумі
75765,98 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у сумі 2041 грн. Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що відповідачем було
проведено перевірку підприємства,
складено акт, на підставі якого
прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення. Позивач вважає,
що воно прийнято з порушенням норм
податкового законодавства, а тому
звернувся до суду про його скасування.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2014
року позовні вимоги задоволено
повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням,
відповідач надав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про
дату, час і місце судового розгляду
були сповіщені належним чином
відповідно до ст. 34-39 КАС України, в
судове засідання не з'явились,
враховуючи що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Юг-Медіа" було
зареєстровано виконавчим комітетом
Херсонської міської ради 03.03.2009 року,
номер запису в Єдиному державному
реєстрі - 0010672. Взято на податковий
облік в органах державної податкової
служби 04.03.2009 р. за № 34621. Позивач є
платником податку на додану вартість з
16.03.2009 р., що підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію платника податку на
додану вартість №100216235, виданого ДПІ у
м. Херсоні 16.03.2009 р., індивідуальний
податковий номер платника ПДВ - 35
(а.с. 8-10).

Основними видами діяльності ТОВ
«Юг-Медіа» є оптова та роздрібна
торгівля комп`ютерами, периферійними
устаткуваннями і програмним
забезпеченням, електронною апаратурою
побутового призначення для приймання,
записування, відтворення звуку й
зображення.

З 15.10.12 р. по 19.10.12 р. посадовими особами
ДПІ у м. Херсоні Херсонської області
ДПС на підставі направлень було
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю "Юг-Медіа",
за результатами якої було складено акт
від 23.10.12 р. №2258/22-6/36419411 «Про результати
позапланової виїзної документальної
перевірки ТОВ «Юг-Медіа» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.09 по 30.06.12. Згідно висновків
акту перевіркою встановлено порушення
ТОВ «Юг-Медіа» п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
встановлено заниження суми податку на
додану вартість в загальній сумі 75765,98
грн. в т.ч.: за березень 2011 року в сумі
49388,66 грн.; за квітень 2011 року у сумі 15866,67
грн.; за травень 2011 року у сумі 10510, 67 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ
прийнятіо податкове повідомлення -
рішення від 30.10.2012 року №, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 77806,98 грн., з
яких за основним платежем у сумі 75765,98
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у сумі 2041 грн.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно до п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податкові декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює: календарному місяцю (у
тому числі в разі сплати місячних
авансових внесків) - протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 203.1 ст. 203 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податкова
декларація подається за базовий
звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Згідно до п. 202.1 ст. 202 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) звітним
(податковим) періодом є один
календарний місяць, а у випадках,
особливо визначених цим Кодексом,
календарний квартал, з урахуванням
таких особливостей: а) якщо особа
реєструється як платник податку з
іншого дня, ніж перший день
календарного місяця, першим звітним
(податковим) періодом є період, який
розпочинається від дня такої
реєстрації та закінчується останнім
днем першого повного календарного
місяця; б) якщо податкова реєстрація
особи анулюється в інший день, ніж
останній день календарного місяця, то
останнім звітним (податковим) періодом
є період, який розпочинається з першого
дня такого місяця та закінчується днем
такого анулювання.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, видаткові накладні,
податкові накладні, акти
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. З
урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Необхідною умовою для цього є
факт придбання товарів (послуг) із
метою їх використання в господарській
діяльності. За відсутності
факту придбання товарів (послуг)
відповідні суми не можуть включатися
до складу податкового кредиту навіть
за наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів. Визначальною має бути
подія, підтверджена документально. При
цьому, документи мають бути складені
особою, діяльність якої, безумовно,
здійснюється в межах правової
відповідальності, яку можливо
ідентифікувати, відповідальною за
здійснення господарської операції та
під час здійснення господарської
операції.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що у березні - травні 2011
року позивач здійснював діяльність з
продажу комп'ютерної техніки та
обладнання. При цьому позивач не був
виробником цієї техніки. 08 жовтня 2010
року між ТОВ «Юг-Медіа» (Покупець) та
ТОВ «Ект-Сервіс» (Постачальник) було
укладено договір поставки №426 Б.,
відповідно до умов якого Постачальник
зобов`язується поставити і передати
товар у власність Покупця, а Покупець
прийняти та оплатити на умовах і у
порядку, визначених цим договором,
товар в асортименті, кількості та за
цінами, погодженими сторонами та
зазначеними у документах (накладних,
деклараціях і т.д.), що підтверджують
факт отримання товару і являються
невід`ємною частиною договору. (а.с. 40-42).
Здійснення господарської операції
підтверджується первинними
документами, а саме: видатковими
накладними, податковими накладними,
виписками по особовим рахункам,
оборотно-сальдовими відомостями (а.с.
43-90, 170-219), а використання - подальшим
продажем цих товарів. Для фактичного
здійснення господарської діяльності
позивач користувався орендованим
приміщенням для розміщення складських
приміщень та приміщень для реалізації
товару, що підтверджується договорами
оренди нежитлових приміщень з
додатковими угодами (а.с. 132-149, 158-169).
Переміщення товарів від ТОВ «Ект -
Сервіс» до позивача здійснено
позивачем орендованим автотранспортом
та підтверджується договором найму
(оренди) транспортного засобу,
товарно-транспортними накладними (а.с.
123-124, 130-131).

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач виконав всі
вимоги податкового законодавства
України під час формування податкового
кредиту по відносинам з ТОВ «Ект -
Сервіс» у 2011 році.

Крім того, викладені в акті перевірки
висновки про порушення позивачем вимог
ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України зроблені
відповідачем з перевищенням
компетенції органів державної
податкової служби, оскільки Податковий
кодекс України та Закон України «Про
державну податкову службу в Україні»
не надають податковим органам
повноважень на встановлення фактів
порушення платниками податків норм
цивільного або господарського
законодавства. За загальним
визначенням компетенцією є сукупність
повноважень, прав та обов'язків
державного органу, установи або
посадової особи, які вони зобов'язані
використовувати для виконання своїх
функціональних завдань.

Порядок дій органів ДПС під час
реалізації владної управлінської
функції контролю за правильністю та
повнотою справляння податкових
зобов'язань, у тому числі щодо спірних
зобов'язань, визначається Законом
України «Про державну податкову службу
в Україні» та Податковим кодексом
України. Зазначені нормативно-правові
акти не містили і не містять норм, які б
наділяли відповідача повноваженнями
на визнання правочинів нікчемними або
такими, що не відповідають вимогам
законодавства та повноваженнями на
оцінку відповідності будь-якого
правочину вимогам ст. ст. 203, 215, 228 ЦК
України.

При кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу України обов'язково
має враховуватись вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. При цьому, доказом
вини може бути вирок суду,
постановлений у кримінальній справі,
щодо знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння ним тощо.
Проте відповідачем під час судового
розгляду справи не надано допустимих
та належних доказів того, що фактична
господарська діяльність позивача та
вчинювані ним правочини містять
наявність обставин, що перелічені у ч. 1
ст. 228 ЦК України.

Крім того, відповідно ч. 1 та ч. 2 ст.
215 ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно висновків акту перевірки
правочини, вчинені позивачем,
відповідач кваліфікує як такі, що не
направлені на реальне настання
правових наслідків, оскільки, як
вбачається зматеріалів справи,
зауваження податкового органу
стосуються виключно документування
господарських відносин суб'єктів
господарювання, що здійснили продаж
товарів (послуг) постачальнику
позивача, при цьому висновки по цим
операціям проектуються на відносини
позивача з його постачальником. Згідно
акту перевірки в провину позивачеві
відповідачем поставлено здійснення
господарських відносин з суб'єктами
господарювання, які не знаходились за
юридичною адресою, не мали умов для
досягнення результатів господарської
діяльності та не мали безпосередніх
господарських відносин з позивачем, а
отже визнає їх нікчемними. Проте, за
приписами ст. 234 ЦК України правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, є фіктивним.
Фіктивний правочин визнається
недійсним судом. Між тим, відповідачем
не наведено посилань на судові рішення
щодо недійсності вчинених позивачем
правочинів як фіктивних або інших
доказів щодо фіктивності здійснюваної
позивачем діяльності. Таким чином,
відповідач невірно застосовує норми
чинного законодавства України в
частині кваліфікації вчинених
позивачем правочинів.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідно до Податкового кодексу
України податкова відповідальність
платників податків має виключно
індивідуальний характер і тому суд
вважає, що недоліки в організації
господарської діяльності суб'єктів
господарювання, що не знаходяться у
сфері безпосереднього впливу платника
податків не можуть прийматись до уваги
для перегляду податкових зобов'язань
цього платника податків.

З огляду на вищезазначене, судова
колегія повністю погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідачем не доведено
правомірність винесення оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення
від 30.10.2012 року №, а тому позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юг-Медіа" підлягають
задоволенню.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що постанова Херсонського окружного
адміністративного суду ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають значення для вирішення спору,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін, якщо судом
першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області - залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів.
Особи, які брали участь у справі, однак
не були присутні у судовому засіданні
апеляційної інстанції, мають право
подати касаційну скаргу протягом 20
днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча суддя:
О.А. Шевчук

Суддя:
Н.В. Вербицька

Суддя:
О.О. Димерлій