Справа № 509/489/13-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
509/489/13-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Курочка В.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

судді - Коваля М.П.,

судді - Шевчук О.А.,

за участю секретаря судового
засідання - Худик С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Овідіопольського районного
суду Одеської області від 20 лютого 2013р.
в справі за позовом ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Овідіопольської
селищної ради Овідіопольського району
Одеської області про визнання
протиправним та скасування рішення і
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2012р. ОСОБА_2 звернулась до
Овідіопольського районного суду
Одеської області з позовом до
виконкому Овідіопольської селищної
ради Овідіопольського району Одеської
області про визнання протиправним та
скасування рішення від 27.05.2008р. № 186,
яким оформлено право власності ОСОБА_3
на житловий будинок по АДРЕСА_1 та
видано свідоцтво про право власності
на вказане нерухоме майно. Зазначеним
рішенням також визнано таким, що
втратило чинності свідоцтво про право
власності від 01.11.1983р, зареєстровано в
реєстрі під № 956.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач перевищив надані йому
повноваження, необґрунтовано визнавши
таким, що втратило чинності
нотаріально посвідчене свідоцтво про
право власності на ? частку майна
подружжя, виданого ОСОБА_3

Крім того, зобов'язуючи надати ОСОБА_3
нове свідоцтво про право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1,
виконкомом селищної ради не було
враховано, що попереднє свідоцтво про
право власності не було втрачено, а
було вилучено приватним нотаріусом
ОСОБА_4 у зв'язку із укладанням 15.10.1999р.
договору довічного утримання з ОСОБА_2,
до якої і перейшло право власності на
зазначений житловий будинок.

Прийняття відповідачем незаконного
рішення стало підставою для вчинення
протиправних дій із зазначеним
житловим будинком, яке вибуло з її
володіння.

Відповідач визнав позов повністю.

Постановою Овідіопольського районного
суду Одеської області позовні вимоги
задоволені в повному обсязі.

Не погодившись із прийнятою
постановою, ОСОБА_1., який не приймав
участь у справі, та який вважає, що
рішення по даній справи впливає на його
права та обов'язки, оскільки він є
спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, подав
апеляційну скаргу. Вважаючи, що
постанова суду прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та неповним з'ясуванням обставин
по справі, апелянт просив постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняте нове судове рішення про
залишення позову без розгляду або про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, дослідивши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

15.10.1999р. ОСОБА_2 набула право власності
на жилий будинок з господарчими
будівлями та спорудами, що
розташований за адресою АДРЕСА_1, на
підставі нотаріально посвідченого
договору довічного утримання,
укладеного з ОСОБА_3 (а.с.5).

Зазначений житловий будинок належав
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
власності (реєстровий № 956) і свідоцтва
про право спадщини за законом
(реєстровий № 958), виданих
Овідіопольською держнотконторою
01.11.1983р. та акту здачі будинку в
експлуатацію від 02.11.1983р.,
затвердженого рішенням
Овідіопольської селищної ради за № 11
від 24.11.1983р., зареєстрованих в
Білгород-Дністровському міжміському
бюро технічної інвентаризації
Одеської області від 26.01.1984р. за
реєстровим № 9-1245(а.с.33-37).

27.05.2008р. виконком Овідіопольської
селищної ради прийняв рішення № 186 про
оформлення права власності за ОСОБА_3
на нерухоме майно, яке в цілому
складається з житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 62,3 кв.м., житловою - 43,5
кв.м. з видачею свідоцтва про право
власності. Зазначеним рішенням
вважається втратившим чинність
свідоцтво про право власності від
01.11.1983р., зареєстрованого в реєстрі № 956
(а.с.29).

На підставі зазначеного рішення
15.07.2008р. ОСОБА_3 видане нове свідоцтво
про право власності на нерухоме майно -
житловий будинок з господарчими
будівлями та спорудами, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскарженим рішенням селищної ради
порушені права позивачки ОСОБА_2, як
власника цього будинку.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст.128 ЦК УРСР за договором
довічного утримання від 15.10.1999р. ОСОБА_2
набула право власності на житловий
будинок з господарчими будівлями та
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Правомірність укладання цього
договору та виконання його умов з боку
ОСОБА_2 були предметами розгляду інших
цивільних справ за позовами ОСОБА_1 про
визнання недійсним та про розірвання
договору довічного утримання.

Так, рішенням Овідіопольського
районного суду Одеської області від
29.07.2010р., залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
03.11.2010р., відмовлено у позові ОСОБА_1 про
розірвання договору довічного
утримання за відсутності для цього
підстав (а.с.7-10).

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 16.08.2011р.,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
14.12.2011р., відмовлено у позові ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору довічного
утримання. При цьому встановлена його
відповідність вимогам ст.426 ЦК УРСР та
відсутність підстав, передбачених ст.48
ЦК УРСР, для визнання його недійсним
(а.с.11-15).

При оформленні договору довічного
утримання приватним нотаріусом
встановлено, що житловим будинком з
господарчими будівлями та спорудами
ОСОБА_3 володіє як на підставі
свідоцтва про право власності на ?
частку житлового будинку (реєстровий №
956) і свідоцтва про право спадщини за
законом на ? частку житлового будинку
(реєстровий № 958), виданих
Овідіопольською держнотконторою
01.11.1983р., які підтверджують право
власності на незакінчене будівництвом
житловий будинок із готовністю 95%, так і
на підставі акту здачі будинку в
експлуатацію від 02.11.1983р.,
затвердженого рішенням
Овідіопольської селищної ради за № 11
від 24.11.1983р., що підтверджує право
власності ОСОБА_3 на закінчений
будівництвом спірний житловий будинок.
Зазначені правовстановлюючі документи
належним чином зареєстровані ОСОБА_3 в
Білгород-Дністровському міжміському
бюро технічної інвентаризації
Одеської області, про що зазначено
раніше.

Відповідно до п.21 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Мінюсту України № 18/5 від
14.06.1994р., яка діяла на час укладання
договору, документи, на підставі яких
вчинено нотаріальну дію, приєднуються
до примірника угоди, свідоцтва про
право на спадщину та ін., що залишається
у справах державної нотаріальної
контори чи приватного нотаріуса.

Таким чином, при оформлені договору
довічного утримання ОСОБА_3 виступала
як власник закінченого будівництвом
спірного житлового будинку, що
підтверджено актом здачі будинку в
експлуатацію від 02.11.1983р. та рішенням
Овідіопольської селищної ради за № 11
від 24.11.1983р., яким затверджений
зазначений акт та визначено
володільцем цілої домобудівлі в
АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 (а.с.35-36).

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що з часу укладання договору довічного
утримання, а саме, з 15.10.1999р., ОСОБА_3 не є
власником жилого будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, у
відповідача були відсутні
повноваження, передбачені пп.1 п. «б» ч.1
ст.27 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (в редакції,
чинній на час прийняття оскаржуваного
рішення) щодо прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту з
видачею ОСОБА_3 свідоцтва про право
власності на нього.

Визнаючи втратившим чинність
свідоцтва про право власності ОСОБА_3
на ? частину зазначеного житлового
будинку, виданого Овідіопольською
держнотконторою 01.11.1983р. (реєстровий №
956), відповідач діяв з перевищенням
наданих йому повноважень, оскільки в
такий спосіб скасовував
правовстановлюючий документ на
житловий будинок, який виданий іншим
державним органом.

На підставі неправомірно прийнятого
рішення 15.07.2008р. ОСОБА_3 було видане нове
свідоцтво на житловий будинок з
господарчими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, яке
було використане 15.09.2008р. для
оформлення ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу з ОСОБА_1

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 28.03.2012р. , яке
залишено без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду від 26.09.2012р.,
задоволений позов ОСОБА_2 та визнаний
недійсним укладений 15.09.2008р. договір
купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
(а.с.16-17, 138-139).

Таким чином, прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення в порушення
вимог закону та з перевищенням
повноважень потягло за собою порушення
прав позивачки на житловий будинок з
господарчими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Оцінюючи позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання протиправними та скасування
рішення відповідача № 186 від 27.05.2008р. та
свідоцтва про право власності на
спірний житловий будинок на ім'я
ОСОБА_3, як законні та обґрунтовані,
судова колегія наголошує, що
відповідно до ст.1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно практики Європейського
суду з прав людини перша та найбільш
важлива вимога статті 1 Першого
протоколу до Конвенції полягає у тому,
що будь-яке втручання державного
органу у право на мирне володіння
майном повинно бути законним (див.
рішення у справі «Іатрідіс проти
Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).
Вимога щодо законності у розумінні
Конвенції вимагає дотримання
відповідних положень національного
законодавства та відповідності
принципові верховенства права, що
включає свободу від свавілля (див.
рішення у справі «Антріш проти
Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N
296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії»,
заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007
року).

Оскільки в ході судового розгляду
встановлено порушення виконкомом
Овідіопольської селищної ради при
прийнятті рішення № 186 від 27.05.2008р.
положень ст.19 Конституції, оскаржуване
рішення є незаконним та правильно
скасовано судом першої інстанції.

При цьому судова колегія враховує, що
відповідач позовні вимоги ОСОБА_2
визнав повністю та 30.08.2014р.
Овідіопольська селищна рада прийняла
рішення № 981-VI про скасування рішення
виконкому Овідіопольської селищної
ради № 186 від 27.05.2008р. (а.с.128).

Доводи апелянта про те, що позивач
пропустила строк звернення до
адміністративного суду та не
посилається на поважні причини,
спростовується матеріалами справи.

Так, при подачі даного позову позивач
звернулась із заявою про поновлення
строків звернення до
адміністративного суду, в якій
зазначала, що певний час, з якого їй
стало відомо про існування рішення
виконкому Овідіопольської селищної
ради № 186 від 27.05.2008р., вона витратила на
поновлення своїх прав, як власниці
спірного житлового будинку,
звертаючись з позовом до ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу (а.с.2-4).

Судова колегія погоджується з доводами
позивача та вважає, що наведені
обставини є поважними для поновлення
строків звернення до суду.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без
задоволення, судова колегія звертає
увагу, що апелянтом не доведені
обставини порушення оскаржуваним
судовим рішення його прав на спірний
житловий будинок.

Дійсно, відповідно до нотаріально
посвідченого заповіту від 18.01.2008р.,
апелянт є спадкоємцем майна, що
належало ОСОБА_3 на день її смерті
(а.с.157).

Разом з тим, згідно витягу зі
Спадкового реєстру 11.07.2013р. ОСОБА_1
отримав свідоцтво про право на
спадщину після смерті ОСОБА_3, яка
сталася ІНФОРМАЦІЯ_1., лише на кошти та
недоотриману орендну плату за
користування земельною ділянкою, в
загальному розмірі 3 539,18 грн.
(а.с.111-111зв.).

Аналіз наведених обставин дає підстав
для висновку, що оскаржене судове
рішення не впливає на права та
обов'язати апелянта, як спадкоємця
майна після смерті ОСОБА_3, що є
самостійною підставою для відмови у
задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

Оцінюючи викладене в сукупності,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно та у достатньому
обсязі встановив обставини справи, і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Підстав для скасування чи зміни ухвали
суду першої інстанції колегія суддів
не вбачає, а доводи апеляційної скарги
вважає такими, що висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,254 КАС
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Овідіопольського районного
суду Одеської області від 20 лютого 2013р.
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Н.В.Вербицька

Суддя:
М.П.Коваль

Суддя:
О.А.Шевчук