Справа № 296/5289/14-а
Суддя: Маслак В. П.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/5289/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 р.

м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду
міста Житомира Маслак В.П. розглянувши
в порядку письмового провадження
справу за адміністративним позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м.Житомирі до Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області про визнання незаконними дій
та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м.Житомирі звернулося до суду з
позовом, в якому просить визнати
незаконними дії Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області щодо стягнення з управління
витрат на проведення виконавчих дій в
сумі 25 грн. та скасувати постанову про
стягнення витрат на проведення
виконавчих дій від 23.05.2014р. ВП №42496276.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення про
стягнення коштів з державних органів
виконується органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів. Зазначає, що згідно з приписами
ст.23 Бюджетного кодексу України
будь-які бюджетні зобов"язання та
платежі з бюджету здійснюються лише за
наявності відповідного бюджетного
призначення, встановленого законом про
Державний бюджет України у порядку,
визначеному цим Кодексом. Однак,
Законами України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" та "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" не
встановлено бюджетне призначення для
забезпечення виконання рішень суду про
стягнення коштів з Пенсійного фонду
України. Судові рішення про стягнення
коштів з державного органу виконуються
виключно Державною казначейською
службою України. Таким чином, постанова
від 23.05.2014р. ВП №42496276 винесена з
перевищенням наданих чинним
законодавством повноважень,
суперечить нормам матеріального права
та підлягає скасуванню.

Представник позивача до суду не прибув,
надіслав заяву про розгляд справу за
його відсутності, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача до суду також
не прибув, про час і місце судового
розгляду був повідомлений належним
чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України суд
розглядає справу в порядку письмового
провадження.

Дослідивши письмові докази, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області Сладь Т.П. 23.05.2014 року винесено
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій в
сумі 25,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Згідно ч.ч. 1, 3 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року №3 "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах з приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" зазначено, що відповідачем у
справах з приводу оскарження рішень,
дій чи бездіяльності органів державної
виконавчої служби чи іншої посадової
особи державної виконавчої служби є
відповідний орган державної
виконавчої служби (стаття 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України). Такими органами державної
виконавчої служби є:

1. Державна виконавча служба України, до
складу якої входить відділ примусового
виконання рішень.

2. Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, до складу яких
входять відділи примусового виконання
рішень.

3. Районні, районні в містах, міські
(міст обласного значення),
міськрайонні, міжрайонні відділи
державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції.

Отже, судам необхідно мати на увазі, що
в цій категорії справ відповідачами
можуть бути лише перераховані органи
державної виконавчої служби у зв'язку з
тим, що структурні підрозділи органів
державної виконавчої служби: відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
відділи примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі - не визначені
Законом України «Про державну
виконавчу службу" як самостійні органи
державної виконавчої служби, що
виключає можливість їхньої участі як
відповідачів у таких справах.

Ураховуючи те, що наведений перелік
органів державної виконавчої служби є
вичерпним, судам, у разі подання
позовної заяви до державних виконавців
або інших посадових осіб органів
державної виконавчої служби чи до
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, необхідно за
правилами статті 52 Кодексу
адміністративного судочинства України
здійснювати заміну первинного
відповідача на належного - відповідно
Державну виконавчу службу України,
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, або, у разі
наявності заперечень позивача,
залучати вказаний орган як другого
відповідача.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку, що відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України не є належним
відповідачем у справі, оскільки він не
визначений Законом України "Про
державну виконавчу службу" як
самостійний орган державної
виконавчої служби, що виключає
можливість його участь як відповідача
у такій справі.

Приписами ст.52 КАС України встановлено,
що суд першої інстанції, встановивши,
що з адміністративним позовом
звернулася не та особа, якій належить
право вимоги, або не до тієї особи, яка
повинна відповідати за
адміністративним позовом, може за
згодою позивача допустити заміну
первинного позивача або відповідача
належним позивачем або відповідачем,
якщо це не потягне за собою зміни
підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на його заміну
іншою особою, то ця особа може вступити
у справу як третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, про
що суд повідомляє третю особу. Якщо
позивач не згоден на заміну
відповідача іншою особою, суд може
залучити цю особу як другого
відповідача. У разі відмови у
задоволенні адміністративного позову
до такого відповідача понесені
позивачем витрати відносяться на
рахунок держави.

Представник позивача в засідання суду
не з"явився, згідно заяв від 08.10.2014р.,
31.10.2014р. просив розглядати справу за
його відсутності, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі. Неявка
представника позивача у відповідності
до ст.52 КАС України позбавляє суд
можливості з"ясувати його позицію щодо
заміни первинного відповідача або
залучення другого відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи
безпідставність позовних вимог до
Відділу примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області, суд відмовляє в
їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 6, 11, 17,18, 52, 86, 104, 159, 162, 163,
167, 181 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України
постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Корольовський районний суд м.
Житомира шляхом подання апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В. П. Маслак