Справа № 2-а-1167/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
Справа № 1130/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в
Закарпатській області на постанову
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 30 червня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області про
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату пенсії відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,-

в с т а н о в
и в:

08 червня 2011 року позивач звернувся в
суд з адміністративним позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області про
зобов'язання перерахувати та виплатити
державну та додаткову пенсії, виплату
яких передбачено ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 01 травня 2011 року, та разову
щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 30 червня 2011 року у справі
№2а-1167/11 адміністративний позов
задоволено частково. Визнано дії
відповідача протиправними. Зобов'язано
Головне управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області
провести перерахунок та виплату на
користь ОСОБА_1 державної пенсії та
додаткової пенсії у розмірі
встановленому ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 01 травня
2011 року, щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
врахуванням виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Постанову допущено до
негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норма
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати рішення суду першої
інстанції та винести нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
повністю.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС
України, суд відповідно до п.3 ч.1 ст. 197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
частково з наступних підстав.

Безспірно встановлено, що позивач є
особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 від 16.12.2009 р., та визнаний
інвалідом ІІІ групи.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Ст. 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено, що особам,
віднесеним до 1 категорії, інвалідам
ІІІ групи призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком.

Ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими, по ІІІ групі інвалідності
- 6 мінімальних пенсій за віком. Порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Постановами КМ України №530 від 28.05.2008р.
та №654 від 16.07.2008р. всупереч вимогам
положень ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» КМ України
установив розміри сум, з яких
проводиться розрахунок пенсій, при
тому, що ці суми не відповідають
розмірам мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» інвалідам
третьої групи, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Згідно з пп. 11 п. 28 розділу II «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» текст ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
було викладено в такій редакції:
«Одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Зазначеною нормою були внесені зміни
до ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», зокрема, в частині
встановлення розміру щорічної
допомоги на оздоровлення.

Однак, зазначене вище положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
визнанні неконституційними рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року № 10-рп/2008.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Тобто з дня прийняття Конституційним
Судом України зазначеного рішення,
відновлено редакція ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка була чинною до внесення змін до неї
і в подальшому зміни до цієї статті не
вносились, тому, зокрема, інвалідам
третьої групи, які є постраждалими від
наслідків Чорнобильської катастрофи
першої категорії, щорічна допомога на
оздоровлення була встановлена в
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат і дану суму відповідач
був зобов'язаний нарахувати та
виплатити позивачу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із положеннями ч.4 ст.9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що при визначенні розміру
пенсій позивачеві застосуванню
підлягає ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Ч. 3 ст.67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що у разі
збільшення визначеного законом
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
підвищується розмір пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи, перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму. Аналіз
зазначеної норми, яка є імперативною,
свідчить, що підставою для перерахунку
пенсії є встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму, а перерахунок
проводиться з дня встановлення цього
мінімуму.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Положення ч.3 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", на
думку колегії суддів не є перешкодою
для застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
до обрахування інших пенсій чи доплат
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого крім
передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Встановлений постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12 липня 2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розміри щорічних грошових
виплат на оздоровлення значно нижчі за
відповідні, передбачені ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
кратні розміри мінімальної заробітної
плати, і тому виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, до
спірних правовідносин суд застосував
нормативний акт вищою юридичної сили, а
саме Закон України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про підставність позовних
вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та
виплати державної пенсії в розмірі
шести мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 01 травня
2011 року, та щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Оскільки суд першої інстанції
правильно по суті вирішив спір, однак
при цьому допустив негайне виконання
ухваленої постанови в цілому, колегія
суддів визнає можливим змінити
постанову. Відповідно до ст.201 КАС
України підставами для зміни постанови
або ухвали суду першої інстанції є: 1)
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; 2) вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову - змінити в частині негайного
виконання.

Керуючись ст. 195, ст.197, ч.1 п.2 ст. 198, ст. 201,
ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н
о в и в:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Закарпатській області задовольнити
частково, а постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 30 червня 2011 року у справі
№2а-1167/11 в частині негайного виконання -
змінити.

На підставі п.1 ч.1 ст.256 КАС України
зазначену постанову в частині
зобов'язання Головного управління
Пенсійного фонду України в
Закарпатській області провести
перерахунок та виплату на користь
ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової
пенсії у розмірі встановленому ст.ст. 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01 травня 2011 року -
допустити до негайного виконання у
межах суми стягнення за один місяць.

В решті постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 30 червня 2011 року у справі
№2а-1167/11 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, є
остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар