Справа № 2-а-2027/10/0270
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-2027/10/0270
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Київ

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.

при секретарі:
Лебедєвій Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України,
Державної судової адміністрації,
Територіального управління Державного
казначейства у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від "17" серпня
2010 р. у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, Державної
судової адміністрації,
Територіального управління Державного
казначейства у Вінницькій області про
визнання бездіяльності протиправною
та стягнення заборгованості по
заробітній платі, щомісячному
грошовому утриманню працюючих суддів,
компенсації втрати частини заробітної
плати і щомісячного грошового
утримання працюючих суддів в зв"язку з
порушення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Вінницького
окружного адміністративного суду з
позовом до Кабінету Міністрів
України,Територіального управління
Державної судової адміністрації
України у Вінницькій області,
Державного казначейства України,
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації у
якому просив:

- визнати протиправною
бездіяльність відповідача - Кабінету
Міністрів України, що полягала у не
встановленні розмірів посадових
окладів голови і суддів місцевих судів
у співвідношенні до посадового окладу
Голови Верховного Суду України
відповідно до змін у розмірі
мінімальної заробітної плати в період
з 1 червня 2005 року по 1 квітня 2010 року;

- визнати протиправними бездіяльність
відповідача Кабінету Міністрів
України та окремі положення Постанови
Кабінету Міністрів України від 31.12.2005
року №1310 «Про внесення змін до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 року №865», якою доповнена
Постанова Кабінету Міністрів України
№865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці
суддів» п. 4-1 про те, що розміри
посадових окладів установлюються,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 332 грн. і в подальшому
при підвищенні мінімальної заробітної
плати їх перерахунок не проводиться;

- визнати протиправною бездіяльність
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства
України, Територіального управління
державної судової адміністрації у
Вінницькій області, як субєктів
владних повноважень, щодо допущення
заборгованості по заробітній платі те
не проведення компенсації втрати
частини заробітної плати у звязку з
порушенням термінів її виплати в
період з 1 червня 2005 року по 1 квітня 2010
року;

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від "17" серпня
2010 року позов було задоволено

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції від
17.08.2010 року та прийняте нове рішення,
яким відмовити в задоволені позову.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Вінницькій області, Державного
казначейства України, Міністерства
фінансів України - задовольнити, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від "17" серпня
2010 року - скасувати, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Як було встановлено судом першої
інстанції, Статтею 14 Закону України
"Про судоустрій України" передбачено,
що однією з гарантій самостійності
судів і незалежності суддів є належне
матеріальне та соціальне забезпечення
судді.

У відповідності до ст. 11 Закону України
"Про статус суддів" та рішення
Конституційного Суду України від 01.12.2004
року по справі №1-1/2004 про офіційне
тлумачення положень ч. 1 та ч.2 ст. 126
Конституції України та ч.2 ст. 3 Закону
України "Про статус суддів" визначено,
що гарантії незалежності судді,
включаючи заходи його правового
захисту, матеріального та соціального
забезпечення, не можуть бути скасовані
або занижені без відповідної
компенсації. По своїй суті пільги,
компенсації і гарантії є видом
соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів, або
внесення змін до чинних законів за ст. 22
Конституції України не допускається.
Надання суддям таких пільг,
компенсацій і гарантій не може
ставитися у залежність від бюджетного
фінансування

03.09.2005 року Кабінет Міністрів України
прийняв постанову № 865 "Про оплату
праці суддів", якою було затверджено
схеми посадових окладів керівників та
суддів Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, Вищих
Спеціалізованих судів, апеляційних і
місцевих судів згідно з додатку 1-6.
Посадові оклади, передбачені цією
Постановою встановлювались, виходячи
із кількості розмірів мінімальної
заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.12.2005 року №1310 було доповнено
Постанову Кабінету Міністрів України
№ 865 від 03.09.2005.р пунктом 4-1 такого
змісту: "Установити, що розміри
посадових окладів передбачених цією
постановою, встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 грн. і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не проводиться."

Однак, постановою Печерського
районного суду м. Києва від 19.03.2007 року,
що набула законної сили згідно ухвали
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2007р. у
справі за позовом позивача до держави
Україна, Кабінету Міністрів України,
Державного Казначейства України,
Державної судової адміністрації
України про визнання протиправною
бездіяльності та окремих положень
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1310 від 31.12.2005 року визнано
протиправною та скасовано п. 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
№ 865 від 03.09.2005 року "Про оплату праці
суддів". Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
29.10.2009р. згадані судові рішення
залишено без змін.

Таким чином, суд вважає, що рішеннями
вказаних вище судів відновлено в
повному обсязі Постанову Кабінету
Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року
"Про оплату праці суддів" у
співвідношенні посадових окладів до
розміру мінімальної заробітної плати,
яка набрала чинності з 01.01.2006 року.
Тобто, розмір посадового окладу суддів
повинен встановлюватись виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
помноженому на відповідний коефіцієнт
(для суддів - 7,5; для голови суду - 8) та
змінюватись відповідно зі зміною
розміру заробітної плати.

Так, законами України "Про державний
бюджет України" на 2006, 2007, 2008, 2009 роки та
Законом України від 20.10.2009р. за № 1646-VІ
"Про встановлення прожиткового
мінімуму та мінімальної заробітної
плати" встановлені наступні розміри
мінімальної заробітної плати: у 2006 році
з 01.01.- 350 грн., з 01.07. 375 грн., з 01.12. 400 грн.; у
2007 році з 01.07. - 420 грн., з 01.12. 450 грн.; у 2008
році з 01.01. - 515 грн., з 01.04. 525 грн., з 01.10.2008
р. 545 грн., з 01.12.2008 р. 605 грн.; у 2009 році: з
01.01.09 р. - 605 грн., з 01.04.09 р. - 625 грн., з 01.07.09
р. - 630 грн., з 01.10.09 р. - 650 грн., з 01.11.09 р. -
744грн.; у 2010 році з 01.01.2010 р. - 869 грн., з
01.04.2010 р. - 884 грн.

В рішенні Конституційного Суду України
від 24.06.1999 року № 6-рп/99 у справі про
фінансування судів зазначено, що
видатки Державного бюджету України на
утримання судової влади захищені
безпосередньо Конституцією України і
не можуть бути скорочені органами
законодавчої або виконавчої влади
нижче того рівня, який забезпечує
можливість повного і незалежного
здійснення правосуддя згідно із
законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України
"Про статус суддів" гарантії
незалежності суддів не можуть бути
скасовані чи знижені іншими
нормативними актами. Фінансове та
матеріально-технічне забезпечення
суддів і судів гарантується державою.

В рішенні Конституційного Суду України
від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, справа № 1-15/2002
(справа щодо пільг, компенсацій і
гарантій), положення ч.1 ст. 129, ч. 1 ст. 130
Конституції України у взаємозв'язку із
положеннями ст. 11, 44 Закону України "Про
статус суддів" створюють механізм
захищеності судової влади, який
Верховна Рада України повинна
врахувати, приймаючи Державний бюджет
України на відповідний фінансовий рік.
Зменшення (в тому числі шляхом
зупинення дії окремих нормативних
актів) видатків Державного бюджету на
фінансування судів і суддів не
забезпечує повного і незалежного
здійснення правосуддя, нормального
функціонування судової системи, що
може призвести до зниження довіри
громадян до державної влади,
загрожувати реалізації гарантованого
Конституцією України права людини і
громадянина на судовий захист.

Ст. 123 Закону України "Про судоустрій
України" визначено, що розмір
заробітної плати (грошового
забезпечення) судді повинен
забезпечувати його фінансову
незалежність, визначається відповідно
до закону про статус суддів та інших
нормативно-правових актів щодо умов
оплати праці суддів і не може бути
зменшений.

З викладеного випливає, що норми, які
регулюють матеріальне і побутове
забезпечення суддів, їх соціальний
захист, встановлені відповідно ст. ст.
44, 45 Закону України "Про статус суддів",
не можуть бути скасовані чи знижені без
відповідної компенсації.

При цьому судом зясовано, що
нарахування заробітної плати позивачу
проводилось без врахування
відповідних положень, тобто не на
підставі, що передбачено Конституцією
та законами України, у звязку з чим
утворилась відповідна заборгованість
за період з 01.06.2006р. по 01.07. 2010 року
включно.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов
до висновку, що для розрахунку
заробітної плати суддів, гарантований
мінімальний посадовий оклад судді, мав
відповідати кількості мінімальних
заробітних плат, визначених
відповідною схемою посадових окладів
суддів, затверджених постановою КМУ №
865 від 03.09.2005 року з подальшим
перерахунком відповідно до зростання
мінімальної заробітної плати, розмір
якої встановлено Верховною Радою
України у Законі України про державний
бюджет на відповідний рік, а тому
застосування для нарахування
заробітної плати суддям, положень
постанови КМУ № 1243 від 21.12.2005 року та
постанови КМУ № 1310 від 31.12.2005 року,
якими встановлено, що розміри
посадових окладів, передбачених
постановою КМУ № 865 залежать від
розміру мінімальної заробітної плати
на день ухвалення даних
нормативно-правових актів (332,00 грн.) з
одночасною забороною перераховувати
оклади при підвищенні мінімальної
заробітної плати, є не правомірним
оскільки, обмежує обсяг досягнутих,
гарантованих Конституцію та законами
прав щодо оплати праці суддів.

Крім того, судом встановлено, що
позивач одержує щомісячне грошове
утримання працюючого судді з червня 2007,
яке передбачене статтею 44 Закону
України "Про статус суддів" та Наказом
ДСА України № 81 від 24.07.2009р.

Оскільки щомісячне грошове утримання
працюючим суддям нараховується із сум
щомісячної заробітної плати, яка з
01.01.2006р. по даний час не відповідала
вимогам постанови КМ України № 865 від
03.09.2005р., то і по щомісячному грошовому
утримання позивачам допущена
заборгованість.

Статтею 34 Закону України "Про оплату
праці" передбачена компенсація
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати. Відповідно до Положення про
порядок компенсації працівникам
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20
грудня 1997 р. N 1427 компенсація
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
заробітної плати, нарахованої
працівникові за період роботи
починаючи з 1 січня 1998 року.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.2003р. № 1078 "Про затвердження
Порядку проведення індексації
грошових доходів населення"
встановлено, що починаючи з березня 2003
року індексації підлягають грошові
доходи громадян, одержані в гривнях на
території України, які не мають
разового характеру: пенсії (з
урахуванням надбавок, доплат,
підвищень до пенсії, додаткової пенсії,
цільової грошової допомоги на
прожиття, державної допомоги та
компенсаційних виплат, крім тих, які
зазначені у пункті 3 цього Порядку),
щомісячне довічне грошове утримання,
що виплачується замість пенсії; оплата
праці найманих працівників
підприємств, установ, організацій у
грошовому виразі, яка включає оплату
праці за виконану роботу згідно з
тарифними ставками (окладами) і
відрядними розцінками, доплати,
надбавки, премії, гарантійні та
компенсаційні виплати, передбачені
законодавством, а також інші
компенсаційні виплати, що мають
постійний характер

Таким чином за втрату частини
заробітної плати і частини щомісячного
грошового утримання у звязку з
порушенням термінів її виплати позивач
має право на компенсацію та індексацію.

Судом в даній справі встановлено, що
позивач обрана з червня 1987 року суддею
Вінницького районного суду, а з квітня
1990 року - призначена на посаду голови
Вінницького районного суду Вінницької
області.

Відповідно до проведених розрахунків,
наданих позивачем, сума заборгованості
по заробітній платі та щомісячному
грошовому утриманню разом з
компенсацією за втрату чистини
зарплати та щомісячного грошового
утримання за період з 01.01.2006р. по 01.07.2010
року включно, яка підлягає виплат,і
становить 323290,95 грн. Розрахунки
зроблено на підставі даних про
нараховану та виплачену заробітну
плату, наданих позивачеві
Територіальним управління державної
судової адміністрації у Вінницькій
області та виходячи з встановлених
законодавством розміру мінімальної
заробітної плати і вимог Постанови №865
про те, що посадовий оклад голови
місцевого суду дорівнює 8 мінімальних
заробітних плат.

Позивач після розєднання справ від
проведення судово-бухгалтерської
експертизи відмовилась.

Заперечень щодо суми заборгованості,
заявленої до стягнення, відповідачами
не заявлялось. Відповідно до п.2 ст. 71
КАС обовязок щодо доказування
правомірності свого рішення , дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову. Виходячи з вищезазначеного, суд
бере до уваги розрахунки, надані
позивачем. Крім того, питання про
розмір заборгованості в даному випадку
фактично зводиться до питань права і
тому не потребує спеціальних знань.

На думку суду, причиною невиплати
вказаних коштів є бездіяльність
Державної судової адміністрації
України та Міністерства фінансів
України.

Так, згідно ст. 126 Закону України "Про
судоустрій України" Державна судова
адміністрація України здійснює
матеріальне і соціальне забезпечення
суддів.

Відповідно ч. 2 п. 1 до Указу Президента
України "Про Положення про Державну
судову адміністрацію України" від 3
березня 2003 року на Державну судову
адміністрацію України покладено
обовязок щодо організаційного
забезпечення діяльності судів
загальної юрисдикції, інших органів та
установ судової системи, а ч. 4 п. 3
передбачає, що основним завданням ДСА
України є здійснення матеріального і
соціального забезпечення суддів та
працівників судів.

Крім того, п. 4 Положення встановлено, що
ДСА України відповідно до покладених
на неї завдань, зокрема: готує
матеріали для формування пропозицій до
державного бюджету судів та здійснює
заходи щодо їх фінансування; виконує
функції головного розпорядника
бюджетних коштів, передбачених на
фінансове забезпечення діяльності
судів загальної юрисдикції та
діяльності кваліфікаційних комісій
суддів усіх рівнів, органів
суддівського самоврядування, інших
органів і установ судової системи та
ДСА України; здійснює матеріальне і
соціальне забезпечення суддів, у тому
числі суддів у відставці, а також
працівників апаратів судів.

Так як Державна судова адміністрація
України є головним розпорядником
бюджетних коштів передбачених в
Державному бюджеті на утримання
суддів, тому несе відповідальність за
фінансове забезпечення кожного суду. А
оскільки остання не виконала в повному
обсязі вимог постанови КМ України № 865
від 03.09.2005р. щодо нарахування та виплати
заробітної плати та щомісячного
грошового утримання позивачам, в її
діях вбачаються очевидні ознаки
бездіяльності, яка виходячи з обставин
справи є протиправною.

Відповідно до Положення про
Міністерство фінансів України, яке
затверджене постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2006 р. №1837,
Мінфін у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України, а
також указами Президента України і
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України, актами Кабінету
Міністрів України та цим Положенням.

Згідно з даним Положенням Міністерство
фінансів України, зокрема, забезпечує
підготовку проекту Основних напрямів
бюджетної політики на наступний
бюджетний період; розроблення в
установленому порядку проекту Закону
про Державний бюджет України на
відповідний рік, прогнозних показників
зведеного бюджету України, організацію
роботи, пов'язаної із складенням та
виконанням Державного бюджету України,
координацію діяльності учасників
бюджетного процесу.

Відповідно до положень ст. 32 Бюджетного
кодексу України проект закону про
Державний бюджет України розробляє
Кабінет Міністрів України. Міністр
фінансів України відповідає за
складання проекту закону про Державний
бюджет України, визначає основні
організаційно-методичні засади
бюджетного планування, які
використовуються для бюджетних
запитів і розроблення пропозицій
проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів,
згідно ст. 35 Бюджетного кодексу України
організовують розроблення бюджетних
запитів для подання Міністерству
фінансів України.

Мінфін відповідно до покладених на
нього завдань і повноважень на
будь-якому етапі складання і розгляду
проекту Державного бюджету України
проводить аналіз бюджетного запиту,
поданого головним розпорядником
бюджетних коштів, з точки зору його
відповідності меті, пріоритетності, а
також ефективності використання
бюджетних коштів. На основі
результатів аналізу Міністр фінансів
України приймає рішення про включення
бюджетного запиту до пропозиції
проекту Державного бюджету України
перед поданням його на розгляд Кабміну.

Міністерству фінансів України як
державному органу був відомий зміст
постанови Кабінету Міністрів України
№ 865 від 03.09.2005р. "Про оплату праці
суддів", а відтак при аналізу бюджетних
запитів розпорядника бюджетних коштів
- ДСА України, мало б бути перевірено їх
відповідність вимогам зазначеної
постанови та здійснено відповідне
коригування.

Суд відмічає, що ці чинники не були поза
межами контролю держави в особі її
органів і, отже, визнає
відповідальність Міністерства
фінансів України за ситуацію, що
склалася.

З огляду на наведене, повно та всебічно
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. В зв'язку з цим колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України,
Державної судової адміністрації,
Територіального управління Державного
казначейства у Вінницькій області -
задовольнити , постанову
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 22.01.2013 року -
скасувати в частині.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, Державної
судової адміністрації,
Територіального управління Державного
казначейства у Вінницькій області -
задовольнити.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від "17" серпня
2010 року - скасувати, в задоволені
позовних вимог ОСОБА_3 до Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, Державної
судової адміністрації,
Територіального управління Державного
казначейства у Вінницькій області про
визнання бездіяльності протиправною
та стягнення заборгованості по
заробітній платі, щомісячному
грошовому утриманню працюючих суддів,
компенсації втрати частини заробітної
плати і щомісячного грошового
утримання працюючих суддів в зв"язку з
порушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді І.Л. Желтобрюх

Я.С. Мамчур

Головуючий суддя

Шостак О.О.

Судді:

Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С

Головуючий суддя

Шостак О.О.

Судді:

Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.