Справа № 2а-10142/12/2670
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року м.
Київ К/800/16247/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Іванова Д.О.

представників:

позивача: Соколової О.В.

відповідача: Мухи С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.05.2013 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 року

у справі № 2а-10142/12/2670

за позовомДочірнього підприємства з
іноземною інвестицією
«Сантрейд»доМіжрегіонального
Головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платниківпровизнання дії
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство з іноземною
інвестицією «Сантрейд» (далі по тексту
- позивач, ДП «Сантрейд») звернулось з
позовом до Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників (далі по тексту - відповідач,
МГУ Міндоходів Центрального офісу з
ОВПП) про визнання дії протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.05.2013 року адміністративний позов
задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 року
апеляційну скаргу МГУ Міндоходів
Центрального офісу з ОВПП залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

У запереченні на касаційну скаргу ДП
«Сантрейд», посилаючись на те, що суди
першої та апеляційної інстанції не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права, просить
касаційну скаргу МГУ Міндоходів
Центрального офісу з ОВПП залишити без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників сторін, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що МГУ Міндоходів
Центрального офісу з ОВПП проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ДП «Сантрейд» з питань
правомірності визначення податку на
прибуток підприємства та податку на
додану вартість підприємства по
взаємовідносинах з ПП «Кремгесівське»
та ПП «СВ-Інтерконтакт» за період з
01.09.2010 року по 30.11.2010 року, за
результатами якої складено акт від
17.02.2012 року №145/40-40/25394566.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено пп. 7.2.4, пп. 7.2.6, пп.
7.2.8 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.1,
пп. 7.7.2, п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а саме:
завищено суму податкового кредиту за
листопад 2010 року у розмірі 386 850,59 грн.,
пп. 7.7.1, пп. 7.7.2, п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
завищено суму бюджетного
відшкодування ПДВ за грудень 2010 року на
386 850,59 грн., пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутків
підприємств» та п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, занижено податок на прибуток
на загальну суму 2 306 395,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, МГУ Міндоходів
Центрального офісу з ОВПП прийнято
податкові повідомлення-рішення від
01.03.2012 року №, яким ДП «Сантрейд»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств за
основним платежем на суму 2 306 395,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
у розмірі 576599,00 грн., та №, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на суму 386 850,59 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається: дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до вимог п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин) під
валовими витратами виробництва та
обігу розуміється сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин) не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку. Валові витрати
мають бути підтверджені відповідними
рахунковими платіжними документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
передбачено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, та
було встановлено судами попередніх
інстанцій, між ДП «Сантрейд» та ПП
«СВ-Інтерконтакт», ПП «Кремгесівське»
були здійсненні господарські операції
щодо придбання товарів (договори від
30.09.2010 року №, від 04.10.2010 року
№, №, від 06.10.2010 року №,
від 07.10.2010 року №, від 08.10.2010 року
№, від 13.10.2010 року №, від
14.10.2010 року №, від 15.10.2010 року
№, від 18.10.2010 року №, від
19.10.2010 року №, від 20.10.2010 року
№, від 05.10.2010 року №, №,
від 06.10.2010 року №, від 07.10.2010 року
№, від 08.10.2010 року №, від
11.10.2010 року №, від 12.10.2010 року
№, від 07.10.2010 року №, від
16.11.2010 року №, від 17.11.2010 року
№, від 19.11.2010 року №, від
22.11.2010 року №, від 23.11.2010 року
№, від 25.11.2010 року №, від
21.11.2010 року №1, від 23.11.2010 року
№, від 24.11.2010 року №, від
25.11.2010 року №, від 26.11.2010 року
№, від 27.11.2010 року №).

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та
вищевказаними контрагентами
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними,
податковими накладними,
рахунками-фактурами,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, тощо.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання ДП «Сантрейд» придбаних
товарів у власній господарській
діяльності підтверджується
матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та вищевказаними
контрагентами.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ПП «СВ-Інтерконтакт» та
ПП «Кремгесівське» на час спірних
відносин були зареєстровані як
платники податку (відповідно до вимог
чинного законодавства).

Також, суди обґрунтовано не прийняли до
уваги висновки МГУ Міндоходів
Центрального офісу з ОВПП щодо
нікчемності правочинів, з урахуванням
всіх обставин справи та вимог діючого
на час спірних правовідносин
законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.05.2013 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.03.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24.05.2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов