Справа № 2а/0570/3439/12
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/51175/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом ТОВ
"Уніпласт" до Територіальної державної
інспекції праці у Донецькій області
про визнання недійсним та скасування
припису,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2008 року позивач звернувся
до суду із вказаним позовом.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано припис
Територіальної державної інспекції
праці у Донецькій області № 05-19-024/0082-0080
від 8 травня 2008 року.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано і в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати це рішення і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що 17 липня 2008 року
державним інспектором праці проведено
планову первинну перевірку додержання
позивачем законодавства про працю і
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно акту перевірки №02-01-41/170 від
17.07.2008 року позивачем порушено вимоги:
ст.ст. 96, 97 КЗпП України; ст. 3, 6, 11 Закону
України «Про оплату праці»; пункту 2.3
Регіональної угоди між Донецькою
облдержадміністрацією, профспілковими
об'єднаннями Донецької області та
Донецькою обласною організацією
роботодавців на 2007-2008 роки від 04.02.2007
року в частині встановлення розмірів
посадових окладів з дотриманням
міжкваліфікаційних співвідношень в
оплаті праці; ст. 97 КЗпП України; ст. 15
Закону України «Про оплату праці»;
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
забезпечення своєчасної виплати
заробітної плати» від 21.10.2004 року; п.2 12
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.04.1993 року. У цьому акті перевірки
також зазначено, що виплату
середньомісячної заробітної плати за
час щорічної відпустки працівникам
підприємства необхідно провадити
згідно вимог ч.3 ст. 115 КЗпП України, ст. 21
Закону України «Про відпустки».

З метою усунення виявлених в ході
проведеної перевірки порушень
законодавства 17 липня 2008 року
державним інспектором праці прийнято
припис № № 05-19-024/0060-0058.

За результатами повторної перевірки
складено акт перевірки Територіальної
державної інспекції праці у Донецькій
області за № 05-19-024/0082 від 08.10.2008 року. В
ньому зазначено, що позивачем були
усунуті виявлені порушення, але не у
відповідності до Регіональної угоди
між Донецькою облдержадміністрацією,
профспілковими об'єднаннями Донецької
області та Донецькою обласною
організацією роботодавців.

Враховуючи зазначене, відповідачем
було винесено припис № 05-19-024/0082-0080 від
08.10.2008 року.

Відповідно до Положення про
Держнаглядпраці, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 18 січня 2003 року №50 (далі -
Положення), Держнаглядпраці
організовує у межах своїх повноважень
виконання актів законодавства та
здійснює систематичний контроль за їх
реалізацією.

Підпунктом 1 пункту 4 Положення
передбачено, що Держнаглядпраці
відповідно до покладених на нього
завдань здійснює контроль додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в частині
забезпечення реалізації прав і
гарантій працівників шляхом
проведення перевірок роботодавців та
робочих органів виконавчих дирекцій
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Згідно підпункту 3 пункту 6 Положення
посадові особи Держнаглядпраці
(головні державні інспектори праці, їх
заступники, державні інспектори праці)
мають право давати посадовим особам
органів виконавчої влади та місцевого
самоврядування, роботодавців, робочих
органів виконавчих дирекцій фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування приписи щодо
усунення порушень законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в частині
забезпечення реалізації прав і
гарантій працівників, які підлягають
обов'язковому виконанню з письмовим
повідомленням про вжиті заходи у
місячний або в інший, зазначений у
приписі строк.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Кодексом законів
про працю України, Законом України «Про
оплату праці», Регіональною Угодою між
Донецькою облдержадміністрацією,
профспілковими об'єднаннями Донецької
області та Донецькою обласною
організацією роботодавців на 2007-2008 р.р.
від 04.02.2007 року.

У статті 94 КЗпП України вказано, що
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Розмір заробітної
плати залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.
Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначається цим Кодексом,
Законом України "Про оплату праці" та
іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про оплату праці»
визначено економічні, правові та
організаційні засади оплати праці
працівників, які перебувають у
трудових відносинах, на підставі
трудового договору з підприємствами,
установами, організаціями усіх форм
власності та господарювання (далі -
підприємства), а також з окремими
громадянами та сфери державного і
договірного регулювання оплати праці і
спрямований на забезпечення
відтворювальної і стимулюючої функцій
заробітної плати.

Згідно ст. 5 цього Закону систему
організації оплати праці, та визначено,
що організація оплати праці
здійснюється на підставі: законодавчих
та інших нормативних актів;
генеральної угоди на державному рівні;
галузевих, регіональних угод;
колективних договорів; трудових
договорів. Суб'єктами організації
оплати праці є: органи державної влади
та місцевого самоврядування; власники,
об'єднання власників або їх
представницькі органи; професійні
спілки, об'єднання професійних спілок
або їх представницькі органи;
працівники.

Статтею 96 КЗпП України визначено, що
основою організації оплати праці є
тарифна система оплати праці, яка
включає тарифні сітки, тарифні ставки,
схеми посадових окладів і
тарифно-кваліфікаційні характеристики
(довідники). Тарифна система оплати
праці використовується для розподілу
робіт залежно від їх складності, а
працівників - залежно від їх
кваліфікації та за розрядами тарифної
сітки. Вона є основою формування та
диференціації розмірів заробітної
плати. Формування тарифної сітки (схеми
посадових окладів) провадиться на
основі тарифної ставки робітника
першого розряду, яка встановлюється у
розмірі, що перевищує законодавчо
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати, та
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів).

У відповідності до ст. 97 цього Кодексу
встановлено, що форми і системи оплати
праці, норми праці, розцінки, тарифні
сітки, ставки, схеми посадових окладів,
умови запровадження та розміри
надбавок, доплат, премій, винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

Тобто, законодавчо визначено, що умови
Регіональної угоди є обов'язковими для
встановлення оплати праці на
підприємствах, в установах і
організаціях.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про
оплату праці" мінімальні розміри
ставок (окладів) заробітної плати, як
мінімальні гарантії в оплаті праці,
визначаються генеральною угодою.

Загальними положеннями Регіональної
Угоди між Донецькою
облдержадміністрацією, профспілковими
об'єднаннями Донецької області та
Донецькою обласною організацією
роботодавців на 2007-2008 р.р. від 04.02.2007
року визначено, що вона (Угода) укладена
для створення кращих умов для
збереження, відтворення і розвитку
трудового та людського потенціалу
регіону. Сторони визнають угоду як
нормативно-правовий акт соціального
діалогу, який визначає узгоджені норми
діяльності сторін щодо
соціально-економічного розвитку
регіону, та реалізації соціальних прав
і гарантій працюючих та всього
населення регіону. З вказаного
вбачається, що Угода укладена в
інтересах всього населення регіону.

Як зазначено в Угоді, її положення
розповсюджуються на суб'єктів
діяльності, управління та
господарювання і є обов'язковими для
виконання на території Донецької
області та діють безпосередньо або
шляхом внесення до територіальних угод
і колективних договорів.

Пунктом 2.3 Угоди (зі змінами, внесеними
з 01.03.2008 р.) передбачено, що у сфері
оплати праці і підвищення доходів
населення необхідно продовжити роботу
по відновленню тарифної системи, як
основи формування міжкваліфікаційних
(міжпосадових) співвідношень в оплаті
різних кваліфікаційних груп
робітників, та застосовувати
регіональний коефіцієнт в розмірі 1.15,
враховуючи перевищення прожиткового
мінімуму в Донецькій області над
середнім прожитковим мінімумом по
Україні.

Аналіз наведених норм чинного
законодавства і зазначених угод дає
підстави для висновку про те, що
організація оплати праці на
підприємствах незалежно від форм
власності здійснюється на підставі
законодавчих актів з обов'язковим
врахуванням положень генеральної
угоди на національному рівні,
галузевих (міжгалузевих),
територіальних угод, укладених
репрезентативними представниками
сторін органів виконавчої влади,
роботодавців та профспілкової сторони.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції щодо
правомірності дій відповідача при
проведені перевірки та винесенні
припису.

Доводи касаційної скарги зроблених цим
судом висновків не спростовують.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності з ч. 2 ст. 220 КАС України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ТОВ "Уніпласт"
залишити без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер