Справа № 2а-6225/10/0308
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року

Справа № 53699/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Сеника Р.П., Сапіги В.П

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08 грудня 2010
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

31 серпня 2010 року ОСОБА_1 звернувся з
адміністративним позовом до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про стягнення
недоотриманих та заборгованих
щомісячних виплат мінімальної
заробітної плати на дітей шкільного
віку, батьки яких стали інвалідами
першої або другої групи чи померли
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що він є
постраждалим від аварії на
Чорнобильській АЕС , ліквідатором 1
категорії, інвалідом 2 групи внаслідок
захворювання пов'язаного із наслідками
аварії на ЧАЕС. На його утриманні
перебуває двоє неповнолітніх дітей:
ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на обліку
в Департаменті соціальної політики
Луцької міської ради з 22 серпня 2002 року,
про що свідчить копія довідки № 15-309.
Згідно п.5 ст.27 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року його діти є потерпілими
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08 грудня 2010
року задоволено частково позовні
вимоги. Суд виходив з того, що Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
не передбачено повноваження Кабінету
Міністрів України щодо зменшення
компенсації та допомог до розмірів, в
яких виплачено позивачу.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторона відповідача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В основному покликається на те, що
фінансування вказаних витрат
здійснюється з Державного бюджету на
відповідний рік. Порядок виплат
визначено постановою Кабінету
Міністрів України № 649 від 20.04.2007 року,
згідно якої вищевказана виплата
проводиться у розмірі 32,00 грн. Крім
того, за наявності декількох законів,
норми яких по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
відносинах суди повинні застосовувати
положення закону з урахування дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше. Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» був прийнятий пізніше, а тому
його норми мають пріоритет над нормами
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

У разі неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС
України із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для
розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
постраждалим від аварії на
Чорнобильській АЕС, ліквідатором 1
категорії, інвалідом 2 групи внаслідок
захворювання, повязаного із наслідками
аварії на ЧАЕС. На його утриманні
перебуває двоє неповнолітніх дітей:
ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3.,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на обліку
в Департаменті соціальної політики
Луцької міської ради з 22 серпня 2002 року
, що підтверджується копією довідки №
15-309. Згідно п.5 ст.27 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року його діти є потерпілими
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п.8 ст.30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» держава
гарантує щомісячну виплату
мінімальної заробітної плати дітям
шкільного віку, батьки яких стали
інвалідами першої або другої групи чи
померли внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Рішенням Конституційного Суду України
№І0-рп/2008 від 22.05.2008 року положення п. 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
внесення змін до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визнані
неконституційними.

Таким чином, з 22 травня 2008 року була
відновлена дія норм статті З0 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за якою передбачено щомісячна виплата
50 процентів мінімальної заробітної
плати незалежно від інших виплат на
кожну дитину шкільного віку, яка
евакуйована із зони відчуження або
народилася після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання вагітності
матері, має підстави належати до
категорії 1 або 2, або матері, яка на час
настання вагітності або під час
вагітності має підстави належати до
категорії 1 або 2, а також на кожну
дитину, яка проживала у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апелянта є безпідставними та дії
відповідача по нарахуванню позивачеві
щомісячної компенсаційної виплати на
дитину шкільного віку у розмірі,
встановленому постановою КМУ №649 від
20.04.2007 року, а саме по 32 гривні, є
неправомірними.

Вказана позиція не суперечить практиці
касаційного суду, зокрема викладеної в
судовому рішенні від 10.07.2014 року
№К/800/39684/13.

Відтак, з огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги в цілому суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради залишити без задоволення,
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08 грудня 2010
року по справі № 2а-6225/10/0308 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
Р.П. Сеник

В.П. Сапіга