Справа № 2а-194/12/0970
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року

Справа № 59704/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
прровадження у м. Львові апеляційну
скаргу Долинської об'єднаної
податкової інспекції в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2012 року у справі за позовом
Долинської об'єднаної податкової
інспекції в Івано-Франківській області
до Долинської міської ради
Івано-Франківської області про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2012 року позивач - Долинська
об'єднана податкова інспекція в
Івано-Франківській області звернулася
до суду з позовом до Долинської міської
ради Івано-Франківської області, в
якому просить стягнути з відповідача
заборгованість Долинського
житлово-ремонтного експлуатаційного
підприємства перед бюджетом в розмірі
394 393,86 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2012 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що висновок про
відсутність у Долинського
житлово-ремонтного експлуатаційного
підприємства майна, зроблено позивачем
виключно на підставі листа 2-го МРВ ДАІ
м. Калуш ВДАІ УМВС в Івано-Франківській
області, в якому зазначено, що за
Долинським ЖРЕП транспортні засоби не
зареєстровані та на підставі постанов
відділу державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції про повернення виконавчого
документа стягувачеві ВП 20325171 та ВП
9798976 за виконавчими листами № 2а-439/10/0970
від 22.06.2010 року та № 2-а-3248 від 04.11.2008 року
відповідно із зазначенням відсутності
майна на яке можна звернути стягнення.
Всі вищеперераховані документи
датовані 2007 та 2010 роками, а тому на
думку суду, не можуть слугувати
належними доказами того, що станом на
січень 2012 року власне майно у
Долинського ЖРЕП відсутнє. Крім того,
отримання такої інформації податковим
органом не може розцінюватись як
проведення опису та внесення в
податкову заставу майна Долинського
ЖРЕП, його подальший продаж, як того
вимагає стаття 96 Податкового кодексу
України та не є по своїй суті актом, що
підтверджує відсутність власного
майна в даного підприємства, яке не
може бути внесено в податкову заставу.

Суд першої інстанції вказав на те, що
стягнення податкового боргу на кошти
державного органу, в управлінні якого
перебуває таке державне (комунальне)
підприємство або його майно без
дотримання порядку, встановленого
статтею 96 Податкового кодексу України,
є передчасним.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, Долинська об'єднана податкова
інспекція в Івано-Франківській області
оскаржила її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2012 року та позов задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що за
Долинським житлово-ремонтного
експлуатаційним підприємством, яке
перебуває в управлінні відповідача,
рахується податковий податковий борг з
податку на додану вартість, по податку
на доходи найманих працівників та
податку на прибуток підприємств в сумі
394 393,86 грн. Долинська об'єднана
податкова інспекція в
Івано-Франківській області зверталася
до Долинської міської ради
Івано-Франківської області із поданням
про прийняття відповідного рішення
щодо боржника, однак відповіді не
отримано.

Апелянт стверджує, що оскільки в силу
вимог положень ст.ст. 88 та 89 ПК України,
у зв'язки з виниклою заборгованістю,
щодо майна Долинського ЖРЕП виникло
право податкової застави, а коштів для
погашення вищевказаного боргу чи майна
для покриття такого боргу у разі його
продажу, у комунального підприємства
не було, отже обов'язок щодо його сплати
лягає на відповідний орган місцевого
самоврядування - Долинську міську раду.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило а тому, суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1
ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами
справи, що 30.12.1991 року Долинське
житлово-ремонтне експлуатаційне
підприємство зареєстроване Долинською
районною державною адміністрацією
Івано-Франківської області, як
юридична особа та взяте на облік
Долинською об'єднаною податковою
інспекцією в Івано-Франківській
області як платник податків. Згідно
даних з єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців засновником даної
юридичної особи є Долинська міська
рада Івано-Франківської області.

Станом на 28.11.2011 року за Долинським
житлово-ремонтним експлуатаційним
підприємством обліковувався
податковий борг на загальну суму 394 393,86
грн., в тому числі з податку на додану
вартість в сумі 228787,90 грн., по податку на
доходи найманих працівників в сумі
22827,00 грн. та по податку на прибуток
підприємств в сумі 142778,96 грн.

Також встановлено, що стягнення
частини вказаного податкового боргу
було предметом розгляду в
адміністративній справі № 2-а-3248/2008 за
позовом Долинського міжрайонного
прокурора в інтересах Долинської оДПІ
до Долинського ЖРЕП, в
адміністративній справі № 2а-439/10/0970 за
позовом Долинського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Долинської оДПІ до Долинського ЖРЕП, в
адміністративній справі № 2а-1647/11/0970 за
позовом Долинської оДПІ до Долинського
ЖРЕП. Постановами Івано-Франківського
окружного суду по даних
адміністративних справах від 12.08.2008
року, від 08.04.2010 року та від 03.06.2011 року
відповідно стягнуто з Долинського ЖРЕП
податковий борг з податку на додану
вартість, по податку на доходи найманих
працівників, податку на прибуток
підприємств та податку з доходів
фізичних осіб на загальну суму 396810,44
грн.

На виконання зазначених вище постанов
суду видано виконавчі листи, які подані
позивачем для виконання до відділу
державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції. 27.12.2010 року виконавчі листи
№2а-3248 та №2а-439, видані на виконання
постанов Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
12.08.2008 року та 08.04.2010 року повернуті
позивачу без виконання по причині
відсутності майна боржника. Виконавчий
лист, виданий на виконання постанови
суду від 03.06.2011 року знаходиться на
виконанні в ДВС.

14.01.2011 року позивач звернувся до голови
Долинської міської ради
Івано-Франківської області із листом
за № 23/9/24-015/43, в якому з посиланням на
ст.96 Податкового кодексу України
просив вжити заходів спрямованих на
погашення податкового боргу вказаного
підприємства.

Податкові органи в силу закону від
імені держави здійснюють функції з
контролю за своєчасністю, правильністю
нарахування та сплатою податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
стягнення з платників податків
заборгованості перед бюджетами та
державними цільовими фондами, у зв'язку
з чим позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
податкового боргу.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 41.5 статті 41
Податкового кодексу України органами
стягнення є виключно органи державної
податкової служби, які уповноважені
здійснювати заходи щодо забезпечення
погашення податкового боргу в межах їх
повноважень, а також державні
виконавці в межах своїх повноважень.

Порядок стягнення податкового боргу
регулюється главою 9 Податкового
кодексу України. Водночас, суд
апеляційної інстанції звертає увагу на
те, що застосування строків звернення
до адміністративного суду, визначених
Податковим кодексом України, можливе
лише щодо тих правовідносин, що виникли
після набрання чинності Податковим
кодексом України. Вимоги податкового
органу, пов'язані зі стягненням
податкового боргу, поширюються лише на
податковий борг, який виник починаючи з
1 січня 2011 року.

Процедура стягнення податкового боргу
платників податків, крім фізичних осіб,
регулюється статтями 95-99 Податкового
кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадиться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
моменту надіслання такому платнику
податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95
Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу
виникає у контролюючого органу на
наступний день після закінчення 60 днів
з дня надіслання платникові податків
податкової вимоги.

При цьому відповідно до пункту 59.1
Податкового кодексу України порядок
надіслання платникові податків
податкової вимоги є тотожним порядку
надіслання податкового
повідомлення-рішення.

У свою чергу, відповідно до пункту 58.3
Податкового кодексу України, податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) юридичній особі,
якщо його передано посадовій особі
такої юридичної особи під розписку або
надіслано листом з повідомленням про
вручення.

У разі коли пошта не може вручити
платнику податків податкове
повідомлення-рішення або податкові
вимоги, або рішення про результати
розгляду скарги через відсутність за
місцезнаходженням посадових осіб, їх
відмову прийняти податкове
повідомлення-рішення або податкову
вимогу, або рішення про результати
розгляду скарги, незнаходження
фактичного місця розташування
(місцезнаходження) платника податків
або з інших причин, податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога, або рішення про результати
розгляду скарги вважаються врученими
платнику податків у день, зазначений
поштовою службою в повідомленні про
вручення із зазначенням причин
невручення.

Відповідно подання органу державної
податкової служби про стягнення коштів
за податковим боргом у порядку статті
183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України може бути внесено
протягом двадцяти чотирьох годин з
моменту спливу 60 днів, наступних за
днем надіслання платникові податків
податкової вимоги.

Згідно з пунктом четвертим частини
другої статті 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства України
подання податкового органу повинно
містити, зокрема, підстави звернення з
поданням, обставини, що
підтверджуються доказами. Таким чином,
податковий орган зобов'язаний долучити
до подання про стягнення коштів за
податковим боргом докази надіслання
податкової вимоги платникові податків,
що є необхідним для правильного
розрахунку строку в 60 днів, який
повинен минути з дня надіслання
відповідного подання.

Строк у 24 години, протягом яких згідно з
частиною другою статті 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства України
до суду повинно бути внесено подання
про стягнення коштів за податковим
боргом, починає перебіг з нуля годин
дня, наступного за тим, у який сплинули
60 днів із дня надіслання податкової
вимоги.

Податковий орган у позовній заяві
покликається на норми статті 96
Податкового кодексу України, що
регулюють відносини погашення
податкового боргу державних
підприємств, які не підлягають
приватизації, та комунальних
підприємств

У відповідності до вимог статті 96
Податкового кодексу України, у разі,
якщо сума коштів, отримана від продажу
внесеного в податкову заставу майна
комунального підприємства, не покриває
суму його податкового боргу і витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням публічних торгів, або у
разі відсутності у такого боржника
власного майна, що відповідно до
законодавства України може бути
внесено в податкову заставу та
відчужено, орган державної податкової
служби зобов'язаний звернутися до
органу місцевого самоврядування чи
органу виконавчої влади, до сфери
управління якого належить майно такого
платника податків, з поданням щодо
прийняття рішення про: виділення
коштів місцевого бюджету на сплату
податкового боргу такого платника
податків. Рішення про фінансування
таких витрат розглядається на
найближчій сесії відповідної ради;
затвердження плану досудової санації
такого платника податків, який
передбачає погашення його податкового
боргу; ліквідацію такого платника
податків та призначення ліквідаційної
комісії; прийняття сесією відповідної
ради рішення щодо порушення справи про
банкрутство платника податків.

Передумовою правозастосування
заходів, передбачених вказаною статтею
є проведення, відповідно до вимог ст. 95
Податкового кодексу України
публічного продажу внесеного в
податкову заставу майна комунальних
підприємств та державних підприємств,
які не підлягають приватизації. При
цьому отримана від такого продажу сума
грошових коштів, яка не покриває суму
податкового боргу зазначених видів
підприємств і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням публічних
торгів, або у разі відсутності у таких
боржників власного майна, що
відповідно до законодавства України
може бути внесено в податкову заставу
та відчужено.

З врахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції зазначає про
недотримання податковим органом
встановленої Податковим кодексом
України процедури виявлення,
інформування до відома платника та
стягнення розміру заборгованості, що
набула статусу податкового боргу, з
врахуванням особливостей проведення
таких стягнень з підприємств
комунальної форми власності.

Згідно статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, апеляційний суд
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
доводи апелянта на правомірність
прийнятої постанови не впливають та
висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, ст.ст. 198,
200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Долинської
об'єднаної податкової інспекції в
Івано-Франківській області залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2012
року у справі №2а-194/12/0970 за позовом
Долинської об'єднаної податкової
інспекції в Івано-Франківській області
до Долинської міської ради
Івано-Франківської області про
стягнення заборгованості - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник