Справа № 185/7200/14-а
Суддя: Бабій С. О.
Дата ухвалення: 2014-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/7200/14-а
Провадження № 2-а/185/184/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2014 року

Суддя Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області Бабій
С.О., розглянувши у письмовому
провадженні у приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Інспектора ІДПС ВДПС ДАІ
Новомосковськога батальйону ДПС ДАІ
ГУМВС України в Дніпропетровськія
області прапорщика міліції Терханова
Віталія Васильовича про визнання
протиправною та скасування постанови ,
-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Інспектора ІДПС ВДПС ДАІ
Новомосковського батальйону ДПС ДАІ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області прапорщика міліції Терханова
Віталія Васильовича про визнання
протиправною та скасування постанови
по справі про притягнення до
адміністративної відповідальності,
винесеної відносно позивача.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач
посилався на те, що 12.07.2014 року
відповідачем складено протокол про
адміністративне правопорушення серії
АБ2 № 824307, яким зафіксовано порушення
позивачем вимог п. 12.10-2а Правил
дорожнього руху, що виявилось у
наступному: 12.07.2014 року о 06 год 55 хв.
позивач керуючи автомобілем ВАЗ-211540
д.н.з НОМЕР_1, на 225 км. а/д
Знаменівка-Луганськ рухавсся зі
швидкістю 72 км/год. в зоні дії
дорожнього знаку 3.29 «Обмеження
максимальної швидкості» Правил
дорожнього руху, а саме 40 км/год., у
звязку з чим відповідачем, винесено
постанову у справі про адміністративне
правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу розміром 300 гривень.
Однак докази, що правопорушення скоїв
саме він, відсутні в матеріалах
справи, а також відповідач не роз'яснив
йому прав та відмовив в наданні
правової допомоги. Позивач вважає
постанову у справі про адміністративне
правопорушення від 12.07.2014 року Серія ПС1
№755090 протиправною та просить визнати
незаконною та скасувати, оскільки в
його діях відсутній склад
правопорушення, адже він рухався
згідно вимог зазначеного знаку про що
зазначив в своїх поясненнях по суті
правопорушення, а також просить
визнати дії відповідача щодо
притягнення його до відповідальності
неправомірними,.

В судове засідання позивач не зявився,
надав суду заяву про розгляд справи за
його відсутності, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі просить
задовольнити позов на підставі
викладеного в позовній заяві.

Відповідач до суду не прибув, однак
надав суду заперечення на
адміністративний позов в якому
заявлений позивачем позов не визнав, а
також надав заяву про розгляд справи за
наявними матеріалами за його
відсутності, наполягав на відмові в
задоволенні позову. В обґрунтування
заперечень на позов відповідач
зазначає, що доказами в даній справі є
протокол про адміністративне
правопорушення та поясненнями особи,
яка притягається до відповідальності.
Поряд з цим відповідач просив суд
врахувати строки оскарження даної
постанови з урахуванням терміну
давності та те, що позивач не
оскаржував дану постанову у
вищестоящій орган.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази кожний окремо та у сукупності,
перевіривши їх на належність,
допустимість, достовірність та
достатність, суд приходить до висновку,
що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст.55 Конституції України,
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями
провадження в справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи ,
вирішення її в точній відповідності з
законом, забезпечення виконання
винесеної постанови, а також виявлення
причин та умов, що сприяють вчиненню
адміністративних правопорушень,
запобігання правопорушенням,
виховання громадян у дусі додержання
законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по
справі про адміністративне
правопорушення може бути оскаржено
особою, щодо якої її винесено.

Згідно з п.3 ч.1 ст.288 КУпАП України,
постанову по справі про
адміністративне правопорушення
посадової особи про накладення
адміністративного стягнення може бути
оскаржено у вищестоящий орган
(вищестоящій посадовій особі) або в
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд, у порядку,
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України, з особливостями, встановленим
цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.19 КАС України,
адміністративні позови з приводу
оскарження правових актів
індивідуальної дії, а також дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які стосуються інтересів
конкретної особи, вирішуються
адміністративними судами за місцем
проживання позивача.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються ч.1 ст.122 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, п.п. 3.29,12.10 Правил
дорожнього руху.

п.12.10 Правил дорожнього руху
встановлені додаткові обмеження
дозволеної швидкості (дорожні знаки 3.29
та 3.31), так п. 12.102а встановлено постійне
обмеження дозволеної швидкості руху
виключно на небезпечних ділянках доріг
та вулиць.

Дорожній знак 3.29 додатку 1 ПДР
встановлює обмеження максимальної
швидкості - забороняється рух зі
швидкістю , що перевищує, зазначену на
знакові.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП
адміністративним правопорушенням є,
зокрема, перевищення водіями
транспортних засобів встановлених
обмежень швидкості руху транспортних
засобів більш як на двадцять
кілометрів на годину, за яке
передбачене адміністративне стягнення
у виді штрафу від п»ятнадцяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним
правопорушенням (проступком)
визнається протиправна, винна (умисна
або необережна) дія чи бездіяльність,
яка посягає на громадський порядок,
власність, права і свободи громадян, на
встановлений порядок управління і за
яку законом передбачено
адміністративну відповідальність.

Згідно ст.69 КАСУ, доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно ч.2,3,4 ст.70 КАСУ, сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Докази,
одержані з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідач в якості доказів вини
позивача навів протокол про
адміністративне правопорушення та
пояснення особи, яка притягається до
відповідальності, так, у поясненнях на
місці пригоди, які зафіксовані в
протоколі, позивач заперечував свою
вину, посилаючись на те, що він рухався
зі дозволеною швидкістю. Натомість, в
протоколі зазначено, що водій рухався
зі швидкістю 72 км/год, яка була виміряна
приладом «Візир» №0711198.

З постанови ПС1 №755090 від 12.07.2014 року
також вбачається, що факт порушення
зафіксовано вимірювачем швидкості
Візир № 0711198, однак доказів на
підтвердження даного факту до
протоколу не додано.

Будь-яких інших доказів, які б
підтверджували наявність в діях
позивача складу адміністративного
правопорушення, суду не надано.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України,
обвинувачення не може ґрунтуватися на
доказах, одержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Суд дійшов до переконання про
відсутність в діях позивача складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, оскільки
відповідач не довів, що позивач
перевищив швидкість руху керованого
ним автомобіля більше, ніж на 20 км/год.

Пояснення позивача про те, що він
рухався з дозволеною дорожнім знаком
швидкість не спростовуються будь-якими
доказами.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши їх доказами, враховуючи що
відповідачем не були надані суду
докази правомірності його рішення, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно п.3 ч.1 ст.293 КупАП передбачено, що
розглядаючи скаргу на постанову про
адміністративне правопорушення,
перевіряючи законність та
обгрунтованість винесеної постанови,
може прийняти рішення про скасування
постанови і закриття справи.

Ухвалюючи постанову по суті заявлених
вимог, суд керується ч. 2 ст. 71 КАС
України, яка передбачає що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача.

Оскільки відповідач по справі є
суб'єктом владних повноважень, однак не
надав доказів на підтвердження
правомірності його дій щодо винесення
постанови про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності,
суд приходить до висновку про
обгрунтованість позовних вимог та
вважає за необхідне задовольнити позов
у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7-9, 11, 71, 86, 159 - 163 КАС
України, ст. 276, 280, 293 КупАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії Інспектора ІДПС ВДПС ДАІ
Новомосковського батальйону ДПС ДАІ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області прапорщика міліції Терханова
Віталія Васильовича щодо притягнення
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП -
неправомірними.

Постанову від 12.07.2014 року Серія ПС1 №755090
у справі про адміністративне
правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у
відношенні ОСОБА_1 визнати незаконною
та скасувати.Постанова є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Суддя: С. О. Бабій