Справа № 826/14643/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2014 року 12:20
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії:
головуючого судді Шулежка В.П.,
судді Іщука І.О.,
судді Погрібніченка І.М.,
за участю секретаря судового засідання
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної служби
інтелектуальної власності України про
скасування рішення та зобов'язання
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернувся ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1,
позивач) до Державної служби
інтелектуальної власності України
(надалі також відповідач) про
скасування рішення Державної служби
інтелектуальної власності України
Державне підприємство «Український
інститут інтелектуальної власності»
про відмову в реєстрації знака для
товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
35 класу МКТП; зобов'язання
зареєструвати знак для товарів та
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою №m2013
та видати свідоцтво на знак для товарів
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що підстави для
відмови у реєстрації знаку та видачі
свідоцтва, які наведені експертизою, є
Представник позивача у судове
засідання не прибув, подав до суду
клопотання про розгляд справи без його
Представник відповідача у судове
засідання не прибув, подав суду
письмове клопотання про розгляд справи
у порядку письмового провадження без
У письмових запереченнях, поданих до
суду, представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував у повному обсязі, та
зазначив, що використання заявленого
позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» для
маркування будь-яких товарів та послуг
ображатиме почуття широкого кола
віруючих, а отже суперечить суспільним
інтересам і принципам моралі.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до висновку про
доцільність розгляду справи у
письмовому провадженні на підставі
наявних матеріалів справи.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, судом
встановлено наступне.
на знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» для товарів 35 класу
Міжнародної класифікації товарів і
послуг (далі - МКТП).
Відповідно до висновку ДП
«Український інститут інтелектуальної
власності» Державної служби
інтелектуальної власності України про
невідповідність позначення умовам
надання правової охорони за
результатами кваліфікаційної
відмовлено в реєстрації знаку відносно
усього переліку товарів і послуг для
всіх товарів 35 класу, оскільки заявлене
позначення є таким, що суперечить
суспільним інтересам, порушує принципи
моралі (п. 1. ст. 5 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
Висновок, затверджений Державною
службою інтелектуальної власності
України, набув статусу рішення про
відмову в реєстрації знака.
Зокрема, у вказаному рішенні зазначено,
що «ІНФОРМАЦІЯ_1» викладене літерами
латинського алфавіту слово
«ІНФОРМАЦІЯ_1» - частина Біблії
(головна частина Нового Завіту), в якій
вміщено оповіді про життя та повчання
Ісуса Христа і яка є основою
християнської релігії. У своєму
первинному значенні «ІНФОРМАЦІЯ_1»
означає «ІНФОРМАЦІЯ_2» для усього
людства, пов'язану зі спасінням через
розп'яття та воскресіння Ісуса Христа,
котрий відкупив людей від рабства
гріха та вічної смерті. Християнською
церквою канонізовано (оголошено
священними і включено до Нового
заповіту) чотири Євангелії: Євангелія
від Матвія, Євангелія від Марка,
Євангелія від Луки, Євангелія від
Використання заявленого позначення
для маркування будь-яких поварів та
послуг ображатиме почуття широкого
кола віруючих, а отже, заявлене
позначення є таким, що суперечить
суспільним інтересам, порушує принципи
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог і відсутність підстав
для їх задоволення виходячи з
Відповідно до Положення про Державну
службу інтелектуальної власності
України, затвердженого Указом
Президента України від 08.04.2011р. №436/2011
року (далі - Положення №436/2011), Державна
служба інтелектуальної власності
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра освіти і науки України,
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері
інтелектуальної власності.
Відносини, що виникають у зв'язку з
набуттям і здійсненням права власності
на знаки для товарів і послуг в Україні
регулює Закон України «Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг».
Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг», установа
(центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
інтелектуальної власності) забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
охорони прав на знаки для товарів і
послуг, для чого, зокрема організовує
приймання заявок, проведення їх
експертизи, приймає рішення щодо них;
видає свідоцтва на знаки для товарів і
послуг, забезпечує їх державну
Пункт 4 Положення №436/2011, передбачає, що
Державна служба відповідно до
покладених на неї завдань, у тому числі
організовує в установленому порядку
експертизу об'єктів права
інтелектуальної власності, видає
патенти/свідоцтва на об'єкти права
інтелектуальної власності; здійснює
державну реєстрацію та ведення обліку
об'єктів права інтелектуальної
власності, проводить реєстрацію
договорів про передачу прав на об'єкти
права інтелектуальної власності, що
охороняються на території України,
ліцензійних договорів; визначає
уповноважені заклади експертизи та
доручає їм проведення експертизи
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг» експертиза заявки
має статус науково-технічної
експертизи, складається з формальної
експертизи та кваліфікаційної
експертизи (експертизи по суті) і
проводиться закладом експертизи
відповідно до цього Закону та правил,
встановлених на його основі
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері інтелектуальної
Кінцеві результати експертизи заявки,
що не вважається відкликаною або не
відкликана, відображаються в
обґрунтованому висновку експертизи за
заявкою, що набирає чинності після
затвердження його Установою. На
підставі такого висновку Установа
приймає рішення про реєстрацію знака
для всіх зазначених у заявці товарів і
послуг або про відмову в реєстрації
знака для всіх зазначених у заявці
товарів і послуг, або про реєстрацію
знака щодо частини зазначених у заявці
товарів і послуг та відмову в
реєстрації знака для іншої частини
зазначених у заявці товарів і послуг.
Рішення Установи надсилається
заявнику (ч. 3 статті 10 Закону України
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг»).

З правового аналізу наведених правових
норм вбачається, що у процедурі
реєстрації знака для товарів і послуг
Державна служба інтелектуальної
власності України виконує виключно
технічні функції по затвердженню
висновків експертизи, а характер
прийнятого рішення (про реєстрацію
знака для товарів і послуг або про
відмову в реєстрації знака) залежить
від результатів експертизи, проведеної
закладом експертизи.

Закон України «Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг» не
передбачає можливості для відповідача
приймати рішення щодо реєстрації знака
для товарів і послуг на власний розсуд
без врахування результатів експертизи.

Відповідно до статті 24 цього Закону
висновок державної наукової і
науково-технічної експертизи є
обов'язковим для прийняття до розгляду
та врахування при обґрунтуванні
пріоритетних напрямів розвитку науки і
техніки, наукових і науково-технічних,
соціально-економічних, екологічних
програм і проектів, реалізації
наукової і науково-технічної
діяльності, аналізі ефективності
використання науково-технічного
потенціалу.

Єдиним в Україні державним закладом
для розгляду і проведення державної
експертизи заявок на об'єкти права
інтелектуальної власності, в тому
числі на знаки для товарів і послуг,
уповноваженим Державною службою, є
Державне підприємство «Український
інститут промислової власності».

Отже, по суті, висновок закладу
експертизи за заявкою є висновком
державної науково-технічної
експертизи і є обов'язковим для
врахування його Державною службою під
час прийняття рішення.

Матеріали справи свідчать про те, що
експертиза заявки, за якою прийняте
рішення, що оскаржуються, проведена в
порядку, встановленому статтею 10
Закону України «Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг» та Правил
складання, подання та розгляду заявки
на видачу свідоцтва України на знак для
товарів і послуг, у строки, які
практично існують або встановлені
статтею 10 цього Закону, про що надані
документи, зокрема, висновки
формальної експертизи, висновки
кваліфікаційної експертизи.

Заперечення проти зазначених заявок з
боку будь-якої особи, можливість
подання яких передбачена пунктом 8
статті 10 вказаного Закону, не
подавалися.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
Державна служба інтелектуальної
власності України на підставі
висновків експертизи, прийняла
рішення, що оскаржується, на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому відсутні підстави для
його скасування.

Доказів, які б свідчили про порушення
відповідачем процедури прийняття
рішення про реєстрацію знаків для
товарів і послуг за вищевказаною
заявкою позивач суду не надав.

В той же час, відповідно до ст. 1 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг» - знак - це
позначення, за яким товари і послуги
одних осіб відрізняються від товарів і
послуг інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг», правова охорона надається
знаку, який не суперечить публічному
порядку, принципам гуманності і моралі
та на який не поширюються підстави для
відмови в наданні правової охорони,
встановлені цим Законом.

Висновком про невідповідність
позначення умовам надання правової
охорони за результатами
кваліфікаційної експертизи заявнику
відмовлено в реєстрації знаку відносно
усього переліку товарів і послуг для
всіх товарів 35 класу, оскільки заявлене
позначення є таким, що суперечить
суспільним інтересам, порушує принципи
моралі.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про захист суспільної моралі»
суспільна мораль - система етичних
норм, правил поведінки, що склалися у
суспільстві на основі традиційних
духовних і культурних цінностей,
уявлень про добро, честь, гідність,
громадський обов'язок, совість,
справедливість.

В той же час, основою класичних
принципів моралі в суспільстві
вважається релігія.

В загальновживаному значенні релігія
(від лат. Religio - зв'язок) - це віра,
особлива система світогляду та
світосприйняття конкретної людини або
групи людей, набір культурних, духовних
та моральних цінностей, що обумовлюють
поведінку людини.

У широкому сенсі, як суспільний
інститут, релігія - це сукупність
вірувань і віровчень, наявних у
суспільстві. Вона включає до свого
складу сукупність звичаїв, обрядів,
правил життя і поведінки людей тощо.

Викладене літерами латинського
алфавіту слово «ІНФОРМАЦІЯ_1» -
«ІНФОРМАЦІЯ_1» - це частина Біблії
(головна частина Нового Завіту), в якій
вміщено оповіді про життя та повчання
Ісуса Христа і яка є основою
християнської релігії.

У своєму первинному значенні
«ІНФОРМАЦІЯ_1» означає «ІНФОРМАЦІЯ_2»
для всього людства, пов'язану зі
спасінням через розп'яття та
воскресіння Ісуса Христа. У зв'язку з
цим використання даного позначення для
надання послуг 35 класу МКТП може
сприйматися як ображаюче почуття
віруючих, враховуючи потенційну
реакцію віруючих споживачів на
позначення у поєднанні з заявленими
послугами, тобто порушувати їх
конституційне право.

Окрім того, аналізуючи міжнародну
практику в даній сфері суд зазначає, що
останнім часом спостерігається
тенденція до внесення в національні
закони країн Європи норм, які чітко
визначають позицію: позначення, котрі
можна розглядати як релігійні, не
підлягають реєстрації як знаки для
товарів і послуг.

Зокрема, в п. «b» ч. 2 ст. 3 Першої
Директиви Ради 89/104/ЄЕС від 21.12.1988р. «Про
наближення законодавства
держав-членів, що стосується торгових
марок» зазначено, що кожна
країна-учасник має запровадити норму,
відповідно до якої не може бути
зареєстровано позначення, а
зареєстроване позначення підлягає
визнанню недійсним, якщо таке
позначення має велике символічне
значення, зокрема, є релігійним
символом.

Враховуючи вищезазначене, оскільки
висновки закладу експертизи про
невідповідність позначення за заявкою
умовам надання правової охорони,
встановленим пунктом 1 статті 5 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг» є правомірними, суд
приходить до висновку, що Державна
служба інтелектуальної власності
України при прийнятті оскаржуваного
рішення діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Законом та вказаними вище Правилами, а
отже у суду відсутні підстави для
задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем у
повному обсязі доведено правомірність
прийняття оскаржуваного рішення.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог і
відсутність підстав для їх
задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
відшкодування судового збору позивачу
не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Головуючий суддя
В.П.
Шулежко

Суддя

І.О. Іщук

Суддя
І.М.
Погрібніченко