Справа № 819/2356/13-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2013-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2356/13-a

"12" листопада 2013 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хрущ
В. Л.,

за участю:

секретаря
судового засідання Найко
Н.І.,

представника позивача -
Вільотник Г. С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Тернополі справу за адміністративним
позовом Відділу Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області про визнання незаконними:
постанови про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 25.09.2013 року та постанови про
стягнення виконавчого збору від 25.09.2013
року, -

ВСТАНОВИВ :

Відділ Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області звернулась до Тернопільського
окружного адміністративного суду з
позовом до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області про визнання незаконними:
постанови про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 25.09.2013 року та постанови про
стягнення виконавчого збору від 25.09.2013
року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що 03.10.2013
року Відділом Держземагенства у
Тернопільському районі отримано
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій в
сумі 92,17 грн. та постанову про стягнення
з боржника виконавчого збору в сумі
1360,00 грн. від 25.09.2013 року. Позивач вважає,
що вказані постанови винесені з
порушенням прав позивача та чинного
земельного законодавства України, а
тому, з підстав викладених у позовній
заяві, просить визнати їх незаконними.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві, просив
позов задовольнити.

Судом замінено відповідача - Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області на належного
відповідача - Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області.

Відповідач надіслав на адресу суду
письмові заперечення в яких проти
позову заперечив з тих підстав, що
оскаржувані постанови про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій від 25.09.2013 року та
постанови про стягнення виконавчого
збору від 25.09.2013 року є правомірними,
оскільки, позивачем у встановлений
законом термін не виконано наказ
Господарського суду Тернопільської
області №921/226/13-г від 02.07.2013 року,
відповідно державний виконавець з
дотриманням ст. 28, 41 Закону України «Про
виконавче провадження» постановив
стягнути виконавчий збір та витрати на
проведення виконавчих дій. В
запереченні на позов відповідач просив
суд розглянути справу без участі
представника.

Перевіривши матеріали справи,
розглянувши доводи, викладені в позові
та запереченнях проти позову,
заслухавши пояснення представників
сторін, надавши їм належну правову
оцінку, проаналізувавши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги є необґрунтованими та
підлягають відмові у їх задоволенні, - з
огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999
року№606-ХІV.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено,
що примусове виконання рішень в
Україні покладається на Державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Згідно з положеннями статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Судом встановлено, що Відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області відкрито
виконавче провадження №39033118 з
примусового виконання Наказу виданого
господарським судом Тернопільської
області від 02.07.2013 року №921/226/13-г/6, яким
зобов'язано Головне управління
Держземагенства у Тернопільській
області внести до Державного
земельного кадастру (поземельної
книги) відомості про зареєстровані
земельні ділянки площею 3,02 га
(кадастровий номер земельної ділянки
010010417) та площею 3.72 га (кадастровий
номер земельної ділянки 010010418), що
розташовані на території
Шляхтинецької сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області (за межами населеного пункту)
щодо виду використання цих земельних
ділянок: "землі сільськогосподарського
призначення (для індивідуального
садівництва) " та надати Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 витяги з
Державного земельного кадастру про
вказані земельні ділянки.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 5
Закону України «Про виконавче
провадження» Вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Як вбачається із матеріалів справи
наказ господарського суду
Тернопільської області відповідачем
добровільно не виконано через що
позивачем вживалися заходи з його
примусового виконання, зокрема на
позивача 21.08.2013 року та 02.09.2013 року двічі
накладався штраф за невиконання
рішення суду без поважних причин. Крім
того, у зв'язку із ухиленням позивача
від виконання рішення суду, державним
виконавцем направлено подання в
правоохоронні органи про притягнення
винних осіб Відділу Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області до кримінальної
відповідальності.

Згідно із статтями 28, 41, 89 Закону про
виконавче провадження при визначених
умовах у разі невиконання боржником
рішення самостійно державний
виконавець виносить постанови про
стягнення виконавчого збору, про
накладення штрафу та про стягнення
витрат, пов'язаних із організацією та
проведенням виконавчих дій.

25 вересня 2013 року відповідачем
прийнято постанову про стягнення з
позивача виконавчого збору в сумі 1360,00
грн. та постанову про стягнення з
позивача витрат на проведення
виконавчих дій в сумі 92,17 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
невиконання боржником рішення
немайнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. Зазначеною статтею
Закону передбачено, що про стягнення з
боржника виконавчого збору державний
виконавець виносить постанову.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 41 Закону витрати
органів державної виконавчої служби,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження.

Витрати виконавчого провадження
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України та коштів
виконавчого провадження, які
використовуються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

До витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату: 1) перевезення, зберігання і
реалізації майна боржника; 2) послуг
експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій; 3)
поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум; 4) проведення
розшуку боржника, його майна або
розшуку дитини; 5) розміщення
оголошення в засобах масової
інформації; 6) виготовлення та
пересилання документів виконавчого
провадження, ведення Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень; 7) інших витрат, необхідних
для забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону України
«Про виконавче провадження» про
стягнення з боржника витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного відділу
державної виконавчої служби. Зазначена
постанова надсилається сторонам не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення і може бути оскаржена ними
до суду у десятиденний строк.

З аналізу вище вищенаведеного, судом не
встановлено, що усі дії державним
виконавцем вчинено в порядку та
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження».

Посилання позивача на те, що рішення
господарського суду Тернопільської
області є незрозумілим та його
неможливо виконати у зв'язку з тим, що
громадянин ОСОБА_2 не надав необхідні
документи, крім того рішення також
неможливо виконати, оскільки у разі
його виконання відбудеться заборонена
законом зміна цільового призначення
земельної ділянки не спростовує
правомірності дій відповідача.

Суд зазначає, що рішення
господарського суду від 18.04.2013 року у
справі № 921/226/13-г набрало законної сили,
не змінено та не скасовано, і
відповідно до норм чинного
законодавства є обов'язковим до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 08.08.2013 р.
відхилено заяву Відділу
Держземагентства у Тернопільській
області про роз'яснення виконання
рішення суду від 18.04.2013 р. з посиланням
на те, що звертаючись до суду із
вказаною заявою, Відділ
Держземагентства вказував на
неможливість виконання рішення суду,
так як в результаті проведення
виконання рішення будуть порушені норм
чинного законодавства щодо мораторію
на зміну цільового призначення
(використання) земельних ділянок, що є
підставою для зупинення виконання
судового рішення. Проте, відмовляючи у
задоволенні вказаної заяви Відділу
Держземагентства суд зазначав, що в
даному випадку не відбувається зміна
цільового призначення земельної
ділянки, а йдеться про зміну виду
використання цієї земельної ділянки в
межах її цільового призначення,
дійшовши висновку щодо відсутності
правових підстав для зупинення
виконання судового рішення та його
роз'яснення.

Частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно зі статтею 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
- суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінюючи
наявні у матеріалах справи письмові
докази, які мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті,
в їх сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги - є не обґрунтованими та
безпідставними, не відповідають
чинному законодавству, а тому - в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 94, 128, 153,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову Відділу Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області - відмовити.

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

/Повний текст постанови виготовлений
та підписаний 15.11.2013 року/.

Головуюча суддя
Хрущ В. Л.

копія вірна

Суддя
Хрущ В. Л.