Справа № 2а-7221/12/2670
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/65119/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швець В.В.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Міністерства надзвичайних
ситуацій України про визнання
нечинними окремих положень рішень та
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою Міністерства
надзвичайних ситуацій України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 червня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив: визнати нечинним протокольне
рішення центральної житлової комісії
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи від 06.08.2009
року в частині зняття з квартирного
обліку МНС позивача разом з родиною у
складі 4-х осіб; - зобов'язати
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи відновити
позивача разом з родиною у складі 4-х
осіб на квартирному обліку в
Міністерстві України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
жовтня 2010 року, яка була залишена
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2012
року без змін, у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 24 квітня 2012 року касаційну
скаргу позивача задоволено частково,
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 жовтня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2012
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції,
та вказано на необхідності додаткового
з'ясування обставин справи, зокрема: -
правові підстави для зняття родини
позивача із квартирного обліку, якщо
засуджено було лише позивача; - чи
компетентним органом приймалось
рішення про виключення із списів осіб,
які користуються правом
першочергового одержання жилих
приміщень; - правомірність проведення
засідання без повідомлення позивача
про дату проведення такого засідання.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 21
червня 2012 року позов задоволено.

Визнано нечинним та скасовано рішення
Центральної житлової комісії
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи,
оформленого протоколом від 06.08.2009 року
в частині зняття з квартирного обліку
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи ОСОБА_4 з
родиною у складі 4 (чотирьох) осіб.

Зобов'язано Міністерство надзвичайних
ситуацій України відновити ОСОБА_4
разом з родиною у складі 4 (чотирьох)
осіб на квартирному обліку
Міністерства надзвичайних ситуацій
України.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року залишено без змін постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 21 червня 2012 року.

Міністерство надзвичайних ситуацій
України не погодилось з постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 червня 2012 року та
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року і звернувся до суду з
касаційною скаргою, в який просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та ухвалити нове яким
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Позивач є військовим пенсіонером,
якого було звільнено в запас за станом
здоров'я (наказ №104 від 20.03.2007 р.
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи).

Позивач із своєю родиною перебував на
квартирному обліку у Міністерстві
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи з
06.06.1996 року.

Центральною житловою комісією
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи 06.08.2009 року
було прийнято рішення, відповідно до
якого позивач разом з родиною у складі
чотирьох осіб було знято з квартирного
обліку МНС України. При цьому, в
протоколі №5, яким було оформлене дане
рішення, вказано, що причиною зняття з
квартирного обліку МНС України була
наявність вироку Верховного Суду
України від 27.06.2007 року про засудження
до позбавлення волі позивача та
відсутністю підтверджуючих документів
про його не судимість.

Суть спірних правовідносин полягає у
правомірності прийняття вищевказаного
рішення Центральною житловою комісією
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов висновку,
що протокольне рішення центральної
житлової комісії Міністерства України
з питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
від 06.08.2009 року в частині зняття з
квартирного обліку МНС позивача разом
з родиною у складі 4-х осіб, є
неправомірним та підлягає скасуванню,
оскільки прийняте необґрунтовано,
тобто без урахуванням усіх обставин, що
мали значення для прийняття рішення
(вчинення дії); упереджено по
відношенню до позивача; не
добросовісно; не розсудливо; без
дотриманням принципу рівності перед
законом та дискримінаційно; без
дотримання необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямовані
ці рішення; без урахуванням права особи
(ОСОБА_4.) на участь у процесі прийняття
рішення.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, на
підставі наступного.

Відповідно до абзаців 1, 4 і 7 частини 1
статті 12 Закону України від 20 грудня 1991
року № 2011-ХІІ «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» (в редакції статті,
яка діяла під час спірних
правовідносин, далі Закон № 2011-ХІІ)
держава забезпечує
військовослужбовців жилими
приміщеннями на підставах, у порядку і
відповідно до вимог, встановлених
Житловим кодексом Української РСР та
іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовцям, які мають вислугу
на військовій службі 20 років і більше,
та членам їх сімей надаються жилі
приміщення для постійного проживання.
Такі жилі приміщення надаються їм один
раз протягом усього часу проходження
військової служби.

Порядок забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
жилими приміщеннями, а також розмір і
порядок виплати військовослужбовцям
грошової компенсації за піднайом
(найом) ними жилих приміщень
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно пункту 26 Правил обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, і надання їм жилих приміщень в
Українській РСР, затверджених
постановою Ради Міністрів УРСР і
Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 ,
громадяни перебувають на квартирному
обліку до одержання жилого приміщення,
за винятком випадків, передбачених у
цьому пункті.

Громадяни знімаються з квартирного
обліку у випадках: 1) поліпшення
житлових умов, внаслідок якого відпали
підстави для надання іншого жилого
приміщення; 2) виїзду на постійне місце
проживання до іншого населеного
пункту; 3) припинення трудових відносин
з підприємством, установою,
організацією особи, яка перебуває на
обліку за місцем роботи, крім випадків,
передбачених законодавством Союзу РСР,
Житловим кодексом УРСР, пунктом 29 цих
Правил та іншими актами законодавства
Української РСР; 4) засудження до
позбавлення волі на строк понад шість
місяців, заслання або вислання; 5)
подання відомостей, що не відповідають
дійсності, які стали підставою для
взяття на облік, або неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про взяття на облік.

Крім того, за правилами пункту 30
Порядку забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
житловими приміщеннями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2006 року № 1081 (далі
Порядок) встановлено, що
військовослужбовці знімаються з
обліку у разі: поліпшення житлових
умов, внаслідок чого відпала потреба в
наданні житла; засудження
військовослужбовця до позбавлення
волі на строк понад шість місяців, крім
умовного засудження; звільнення з
військової служби за службовою
невідповідністю, у зв'язку з
систематичним невиконанням умов
контракту військовослужбовцем;
подання відомостей, що не відповідають
дійсності, але стали підставою для
зарахування на облік; в інших випадках,
передбачених законодавством.

Вищевказані положення Порядку
кореспондуються з приписами пункту 3.12
Інструкції про організацію
забезпечення і надання
військовослужбовцям Збройних Сил
України та членам їх сімей житлових
приміщень, затвердженою наказом
Міністра оборони України від 6 жовтня
2006 року № 577, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 30 жовтня
2006 року за № 1171/13045, згідно з яким,
військовослужбовці знімаються з
обліку в цьому населеному пункті в
разі: поліпшення житлових умов,
унаслідок чого зникла потреба в
наданні житла; переміщення
військовослужбовця до нового місця
служби в інший населений пункт;
засудження військовослужбовця до
позбавлення волі на строк понад шість
місяців, крім умовного засудження;
звільнення з військової служби за
службовою невідповідністю, у зв'язку з
систематичним невиконанням умов
контракту військовослужбовцем;
подання відомостей, що не відповідають
дійсності, але стали підставою для
зарахування на облік; в інших випадках,
передбачених законодавством.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивача було
засуджено вироком Військового
апеляційного суду Центрального
регіону України від 27.06.2007 р. за ч.2 ст.368
Кримінального кодексу України до 5
років позбавлення волі та звільнено
від відбування покарання з
випробувальним строком на 2 роки.

Відповідно до ч.1 ст.75 Кримінального
кодексу України, якщо суд при
призначенні покарання у виді виправних
робіт, службового обмеження для
військовослужбовців, обмеження волі, а
також позбавлення волі на строк не
більше п'яти років, враховуючи тяжкість
злочину, особу винного та інші
обставини справи, дійде висновку про
можливість виправлення засудженого
без відбування покарання, він може
прийняти рішення про звільнення від
відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, з урахуванням положень
вищезазначених правових норм, суди
дійшли правильних висновків, що
відповідач без дотриманням положень
ст.40 ЖК УРСР, Правил №470 та Порядку
забезпечення військовослужбовців та
членів їх сімей житловими
приміщеннями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1081 від 03.08.2006 р. зняв з квартирного
обліку МНС України позивача, якого було
засуджено умовно, та членів його
родини.

Крім того, судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено порушення
Центральною житловою комісією
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи процедури
розгляду питання щодо розгляду зняття
позивача разом з родиною з квартирного
обліку, оскільки позивач офіційно на не
запрошувався на засідання комісії,
всупереч п.28 Правил обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, і надання їм жилих приміщень в
Українській РСР, затверджених
постановою Ради Міністрів Української
РСР і Української республіканської
Ради Професійних Спілок №740 від 11.12.1984
року та п.2.13 Положення про порядок
забезпечення житловими приміщеннями
військовослужбовців та службовців
Цивільної оборони України,
затвердженого наказом Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
№38 від 05.02.1999 р.

Також встановлено, що всупереч вимогам
ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не
надано жодних доказів про направлення
повідомлення про виклик на засідання
житлової комісії позивача або членів
його родини щодо вирішення питання
зняття з квартирного обліку.

Як наслідок, позивач був позбавлений
можливості надати відповідачу докази
відсутності підстав для зняття із
квартирного обліку, зокрема рішення
Солом'янського районного суду м.Києва
від 05.08.2009 року щодо звільнення
позивача від відбування покарання за
вироком Військового апеляційного суду
Центрального регіону від 27.06.2007 року у
зв'язку із закінченням призначенного
іспитового строку.

Аналізуючи вказані обставини по справі
та застосовуючи відповідні норми
матеріального права, суд касаційної
інстанції погоджується з висновком
судів попередніх інстанцій, що
протокольне рішення центральної
житлової комісії Міністерства України
з питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
від 06.08.2009 року в частині зняття з
квартирного обліку МНС позивача разом
з родиною у складі 4-х осіб є
неправомірним та підлягає скасуванню,
оскільки прийняте всупереч вимогам ч. 3
ст. 2 КАС України та ч.2 ст. 19 Конституції
України.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 червня 2012 року та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року ґрунтуються на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, доводи
викладені в касаційній скарзі не
спростовують висновків суду, тому
підстави для скасування або зміни
рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Міністерства
надзвичайних ситуацій України
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 червня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

В.В.
Малинін

В.В.
Швець