Справа № 820/15123/14
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 р.Справа №
820/15123/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014р.
по справі № 820/15123/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області ,
Державної міграційної служби України

про скасування рішень та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
міграційної служби України (надалі за
текстом - ДМС України), Головного
управління Державної міграційної
служби України у Харківській області
(надалі за текстом - ГУ ДМС України в
Харківській області), в якому просить
суд скасувати рішення Державної
міграційної служби України від 31.07.2014
року № 27-14, скасувати наказ ГУ ДМС
України в Харківській області від
12.06.2014 року № 90-о про відмову в
прийнятті заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту та зобов'язати ГУ ДМС України в
Харківській області прийняти рішення
про прийняття заяви про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014 р. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, в апеляційній скарзі
вказує, що рішення є необґрунтованим та
незаконним, прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
24.09.2014 р. та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець Аддис-Абеба, Ефіопія, є
громадянином Еритреї, еритриєць.

Судовим розглядом встановлено, що
позивач 12.06.2014 року звернувся до ГУ ДМС
України в Харківській області з заявою
про визнання його біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до повідомлення від 12.06.2014
року № 21 ГУ ДМС України в Харківській
області, яке прийнято на підставі
наказу ГУ ДМС України в Харківській
області від 12.06.2014 року № 90-о, йому
відмовлено в прийняті заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту

Позивач оскаржив вказане рішення до
Державної міграційної служби України,
шляхом направлення скарги від 20.06.2014
року.

Відповідно до висновку заступника
начальника відділу по роботі з
шукачами захисту, затвердженого
Директором Департаменту у справах
іноземців та осіб без громадянства від
28.07.2014 ОС № 2014 КН-о-27, відхилено скаргу
ОСОБА_1 на рішення ГУ ДМС України у
Харківській області про відмову в
прийнятті заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту.

Відповідно до повідомлення ГУ
Державної міграційної служби України в
Харківській області від 08.08.2014 року № 36
року, скаргу позивача на рішення ГУ ДМС
України в Харківській області про
відмову в прийнятті заяви про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту відхилено на
підставі рішення Державної
міграційної служби України від 31.07.2014
року № 27-14.

Підставою для прийняття рішень як
головним управлінням Державної
міграційної служби України в
Харківській області, так і Державною
міграційною службою України, стало те,
що рішенням ДМС України від 03.12.2012 року
№666-12 позивачу вже було відмовлено у
визнані біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 6 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту", як особі стосовно
якої встановлено, що умови, передбачені
п.1 та 13 ч. 1 ст. 1 цього Закону відсутні та
його заява від 12.06.2014 року не містить
нових умов, передбачених п.1 та 13 ч. 1 ст.
1 цього вищевказаного Закону.
Обставини, які особисто загрожують
життю, безпеці чи свободі ОСОБА_1 в разі
повернення до Еритреї та підстави для
отримання додаткового захисту в
Україні відсутні.

ОСОБА_1 не погоджуючись з вказаними
рішеннями звернувся до суду за
захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позовні вимоги є
необґрунтованими, недоведеними, а тому
не підлягають задоволенню у повному
обсязі. Відповідачі, приймаючи
оскаржувані рішення, діяли на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законодавством, з метою, з
якою це повноваження надане,
обґрунтовано, з урахуванням усіх
обставин.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Порядок регулювання суспільних
відносин у сфері визнання особи
біженцем, особою, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
втрати та позбавлення цього статусу, а
також встановлення правового статусу
біженців та осіб, які потребують
додаткового захисту і яким надано
тимчасовий захист в Україні,
визначається Законом України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до абзацу другого ст. 1
Закону України "Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту", біженець - особа,
яка не є громадянином України і
внаслідок обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства)
і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Згідно ч. 13 ст. 1 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
особа, яка потребує додаткового
захисту, - особа, яка не є біженцем
відповідно до Конвенції про статус
біженців 1951 року і Протоколу щодо
статусу біженців 1967 року та цього
Закону, але потребує захисту, оскільки
така особа змушена була прибути в
Україну або залишитися в Україні
внаслідок загрози її життю, безпеці чи
свободі в країні походження через
побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Цим Законом визначені уповноважені
органи, які приймають відповідні
рішення щодо визначення статусу
біженця та особи, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
або ж відмови у наданні такого статусу.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту" (в
редакції, чинній на час звернення
позивача із заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту,) оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
проводиться на підставі заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Така
заява особисто подається іноземцем чи
особою без громадянства або її
законним представником до органу
міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі за місцем тимчасового
перебування заявника.

Частиною 7 ст.7 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
передбачено, що до заяви про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, додаються
документи, що посвідчують особу
заявника, а також документи та
матеріали, що можуть бути доказом
наявності умов для визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту. У разі якщо у заявника
відсутні документи, що посвідчують
його особу, або такі документи є
фальшивими, він повинен повідомити про
цю обставину в заяві про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, а також викласти
причини виникнення зазначених
обставин.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
орган міграційної служби, який прийняв
до розгляду заяву іноземця чи особи без
громадянства про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, видає заявникові довідку про
звернення за захистом в Україні та
реєструє заявника. Протягом
п'ятнадцяти робочих днів з дня
реєстрації заяви орган міграційної
служби проводить співбесіду із
заявником, розглядає відомості,
наведені в заяві, та інші документи,
вимагає додаткові відомості та приймає
рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, або про відмову в
оформленні документів для вирішення
зазначеного питання.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту",
рішення про відмову в прийнятті заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту
приймаються за заявами, які є очевидно
необґрунтованими, тобто у разі
встановлення відсутності у заявника
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, який перебуває
за межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань.

У заяві ОСОБА_1 просить визнати його
біженцем, або особою, яка потребує
додаткового захисту через небажання
проходити строкову військову службу в
Еритреї.

ДМС України, ГУ ДМС України в
Харківській області здійснено аналіз
матеріалів по країні походження та
оцінку вірогідності інформації,
наданої заявником. На підставі аналізу
інформації, викладеної в заяві
встановлено наступне.

Звернення заявника за захистом в
Україні до органу міграційної служби у
Харківській області не містить
підтвердження його обґрунтованості.

Позивач є громадянином Еритреї,
уродженцем м. Аддіс-Абеба, за
національністю еритреєць, сповідує
іслам. Заявник мотивує своє звернення
неможливістю повернутися на
батьківщину, тому що його життю та
здоров'ю загрожує небезпека через
небажання проходити строкову
військову службу.

Позивач вказав, що не бажає брати
участь у військових діях, оскільки
побоюється за своє життя та здоров'я.
Він підкреслив, що служба в армії в
Еритреї є обов'язковою по досягненню 18
років. Виїхати з Еритреї він міг лише
нелегально, повернутися до Еритреї
позивач не може, оскільки там, на його
думку, йому загрожує смерть.

З матеріалів справи вбачається, що
відносно позивача не виявлено його
участь у політичному житті країни,
фактів його участі або членства в
політичних партіях або громадських
організаціях, які є опозиційними щодо
влади країни. Також не виявлено фактів
утисків позивача або членів його
родини за ознаками расової, релігійної,
політичної приналежності,
віросповідання чи поглядів.

Стосовно тверджень позивача про
можливість його покарання в зв'язку з
ухиленням від військової служби, судом
не виявлено, що воно є таким, що
підпадає під дію Конвенції 1951 року,
адже не пов'язано з переслідуванням за
ознаками раси, релігії, національності
(громадянства), належності до певної
соціальної групи, політичних поглядів,
обов'язково буде мати принизливий або
нелюдський характер.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що посилання позивача на небезпеку, що
нібито загрожує йому у разі його
повернення до Еритреї, є
безпідставними, а побоювання позивача,
на які він посилається не є
обґрунтованими.

Також, колегія суддів зазначає, що
позивач звернувся до відповідача не з
метою отримання міжнародного захисту,
а виключно в пошуках легалізації на
території України, оскільки перебуває
на її території незаконно та
намагається легально залишитись з
метою покращення
соціально-економічних, побутових та
інших умов, а пошук кращих економічних
та соціальних умов життя є сферою
правового регулювання Закону України
"Про імміграцію" з відповідним правовим
статусом, який набувається згідно з цим
законом.

Також колегія суддів зазначає, що
згідно повідомлення про відмову в
прийнятті заяви про визнання біженцем
або собою, яка потребує додаткового
захисту від 12.06.2014 року №21 встановлено,
що рішенням ДМС України від 03.12.2012 року
№666-12 позивачу вже було відмовлено у
визнані біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 6 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту", як особі стосовно
якої встановлено, що умови, передбачені
п.1 та 13 ч. 1 ст. 1 цього Закону відсутні.
Заява від 12.06.2014 року не містить нових
умов, передбачених п.1 та 13 ч. 1 ст. 1
цього вищевказаного Закону.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
прийняті відповідачами рішення про
відмову в прийнятті заяви про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, не позбавляє його
права залишатись на території України,
якщо він має інші законні для цього
підстави.

Виходячи з вище викладеного колегія
суддів погоджується з рішенням суду
першої інстанції, та вважає, що
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014р. по
справі № 820/15123/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Мельнікова Л.В. Донець Л.О.