Справа № 826/6583/14
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6583/14
Головуючий у 1-й інстанції: Качур
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.

За участю секретаря судового
засідання: Коломійцевої А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Міністерства соціальної політики
України на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.08.14р. у справі №826/6583/14 за позовом
ОСОБА_2 до Міністерства соціальної
політики України про визнання
протиправними дій, скасування наказу
та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання неправомірним наказу
Міністерства соціальної політики
України №175к від 28.02.14р. про звільнення
з просади Директора Департаменту з
03.03.14р., як виданого незаконно в
порушення статей 40, 47 ч. 1 і 2 КЗпП
України та скасування його; поновлення
Позивача на попередній посаді з
виплатою середньомічної заробітної
плати за дні вимушеного прогулу з
22.04.14р. по дату винесення судом рішення
в розмірі середньоденного заробітку з
урахуванням усіх доплат і премій;
стягнення з відповідача оплати
лікарняних листів за період з 24.03.14р. по
09.04.14р., з 10.04.14р. по 18.04.2014р.; зобов'язання
Відповідача надати Позивачу
невикористану відпустку згідно заяви
від 09.04.14р. в зручний для нього час;
стягнення з Відповідача моральної
шкоди в сумі 20 000 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.08.14р. адміністративний позов
задоволено частково: визнано
неправомірним наказ Міністерства
соціальної політики України №175к від
28.02.14р. про звільнення ОСОБА_2 з посади
Директора Департаменту управління
персоналом та організаційно -
документального забезпечення з 03.03.14р.;
поновлено Позивача на посаді директора
Департаменту управління персоналом та
організаційно - документального
забезпечення з виплатою
середньомічної заробітної плати за дні
вимушеного прогулу з 22.04.14р. по дату
винесення судом рішення в розмірі
середньоденного заробітку позивача.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою
в частині позовних вимог, у задоволенні
яких відмовлено, Позивач подав
апеляційну скаргу, у якій просить суд
скасувати в цій частині постанову з
мотивів порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення адміністративного позову
в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт-Позивач мотивує
тим, що призначення на посаду директора
Департаменту управління персоналом та
організаційно-документального
забезпечення не потребує письмового
погодження Національного агентства
України з питань державної служби;
Позивач не ознайомлений з наказом про
звільнення; протиправними діями та
рішеннями Відповідача Позивачу було
заподіяно моральну та матеріальну
шкоду, яка підлягає стягненню.

Не погоджуючись з вказаною постановою
у частині задоволених позовних вимог,
Відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить суд скасувати в цій
частині постанову з мотивів порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт-Відповідач
мотивує тим, що судом першої інстанції
не враховано, що Позивача було
звільнено із займаної ним посади у
відповідності з вимогами закону та до
оформлення лікарняного листка;
Позивача було повідомлено про
звільнення та ознайомлено з наказом,
однак Позивач відмовився від підпису
про ознайомлення з наказом, про що
складено відповідний акт. Також
апелянт-2 вказує і на те, що суд першої
інстанції погодився з наявністю
правових підстав для видачі
оспорюваного наказу, оскільки не
скасував його у встановленому порядку,
про що свідчить резолютивна частина
постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
апелянтів, розглянувши матеріали
справи та апеляційні скарги сторін,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга Позивача задоволенню не
підлягає, тоді як апеляційна скарга
Відповідача підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
згідно з наказом від 01.03.13р. №95 - к
Позивач був призначений на посаду
начальника Управління кадрового
забезпечення Міністерства соціальної
політики України за погодженням з
Національним агентством України з
питань державної служби лист від 28.02.13р.
№ 871/80-13.

У подальшому наказом Мінсоцполітики
від 21.03.13р. №159-к ОСОБА_2 призначено на
посаду директора Департаменту
управління персоналом та
організаційно-документального
забезпечення.

Наказом Мінсоцполітики від 28.02.14р. № 175к
Позивача звільнено з посади Директора
Департаменту управління персоналом та
організаційно-документального
забезпечення з 03.03.2014р. відповідно до
ст. 7 КЗпП.

При цьому, підставою видачі спірного
наказу слугував п. 9 Типового положення
про кадрову службу органу виконавчої
влади, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 02.08.1996р.
№912 та лист Нацдержслужби України від
20.03.2013р. №1323/80/13, а саме: порушення
процедури прийняття Позивача на посаду
директора Департаменту управління
персоналом та
організаційно-документального
забезпечення за відсутності
погодження Національного агентства
України з питань державної служби.

Цим же наказом було виплачено Позивачу
компенсацію за невикористані 17 днів
основної відпустки та 15 днів
додаткової відпустки за стаж державної
служби.

Позивача було ознайомлено з
оспорюваним наказом 28.02.14р., однак від
підпису про ознайомлення з ним ОСОБА_2
відмовився, про що складено
відповідний акт від 28.02.14р. (а/с 41).

Задовольняючи адміністративний позов
в частині, суд першої інстанції виходив
з того, що Позивача було звільнено з
посади під час перебування його на
лікарняному, чим порушено вимоги ст. 40
КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що не
підлягають до відшкодування листки
непрацездатності з огляду на те, що
лікарняний був перерваний, та на момент
перебування на лікарняному (по двох
листках непрацездатності) Позивач не
перебував в трудових відносинах;
Позивачем не надано доказів заподіяння
йому моральної шкоди у заявленому ним
розмірі.

Колегія суддів вважає відсутніми
правові підстави для задоволення
позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 КЗпП України,
особливості регулювання праці осіб,
які працюють у районах з особливими
природними географічними і
геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я,
тимчасових і сезонних працівників, а
також працівників, які працюють у
фізичних осіб за трудовими договорами,
додаткові (крім передбачених у статтях
37 і 41 цього Кодексу) підстави для
припинення трудового договору деяких
категорій працівників за певних умов
(порушення встановлених правил
прийняття на роботу та ін.)
встановлюються законодавством.

Як роз'яснив Верховний суд України у
пункті 29 постанови Пленуму ВСУ «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06 листопада 1992 року №9,
вирішуючи справи про припинення
трудового договору у зв'язку з
порушенням правил прийняття на роботу,
суди повинні враховувати, що
звільнення з цих підстав може мати
місце у випадках, коли відповідно до
статті 7 КЗпП України спеціальною
нормою законодавства України
передбачено обмеження на прийняття на
роботу за певних умов.

Отже, у разі звільнення працівника у
зв'язку з порушенням правил прийняття
на роботу у наказі (розпорядженні)
обов'язково має міститися посилання не
тільки на статтю 7 КЗпП, а й на
відповідну норму закону чи
підзаконного акта, яку було порушено
під час прийняття на роботу.

Зі змісту пункту 1 частини першої
статті 30 Закону України «Про державну
службу» крім загальних підстав,
передбачених Кодексом законів про
працю України, державна служба
припиняється у разі порушення умов
реалізації права на державну службу
(стаття 4 цього Закону). Згідно статті 4
цього ж закону право на державну службу
мають громадяни України незалежно від
походження, соціального і майнового
стану, расової і національної
приналежності, статі, політичних
поглядів, релігійних переконань, місця
проживання, які одержали відповідну
освіту і професійну підготовку та
пройшли у встановленому порядку
конкурсний відбір, або за іншою
процедурою, передбаченою Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 п. 9 Типового
положення про кадрову службу органу
виконавчої влади, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 02.08.96р. № 912, призначення на посаду
та звільнення з посади керівника
кадрової служби здійснюється за
наявності висновку Нацдержслужби, отже
доводи Позивача про те, що таке
погодження не потрібне - не
заслуговують на увагу.

Таким чином, відповідно до ст. 7 КЗпП на
підставі п. 1 частини першої ст. 30 Закону
«Про державну службу» трудовий договір
з державними службовцями припиняється
у зв'язку з порушенням встановлених
правил прийняття на роботу, тобто
прийняттям на державну службу з
порушенням умов, встановлених ст. 4
Закону України «Про державну службу».
Такими порушеннями слід вважати
недодержання правил проведення
конкурсного відбору чи іншої
процедури, встановленої
законодавством (наприклад, відсутність
погодження призначення на посаду).

За таких обставин, системний аналіз
вищевказаних норм чинного
законодавства свідчить про те, що
звільнення у зв'язку з порушенням
встановлених правил прийняття на
роботу є самостійною підставою
розірвання трудового договору
(припинення публічної служби). При
цьому, ст. 7 КзпП України не є
відсилочною до ст.ст.40,41 КзпП України, а
визначає додаткові (крім передбачених
у статтях 37 і 41 цього Кодексу) підстави
для припинення трудового договору
деяких категорій працівників за певних
умов (порушення встановлених правил
прийняття на роботу та інше)
встановлених законодавством, зокрема,
Законом України «Про державну службу».

В ході судового розгляду встановлено,
що відповідно до висновку
Національного агентства України з
питань державної служби (лист від
28.02.13р. № 871/80-13) було погоджено
кандидатуру ОСОБА_2 на посаду
начальника Управління кадрового
забезпечення, тоді як на посаду
директора Департаменту управління
персоналом та
організаційно-документального
забезпечення таке погодження відсутнє,
що не спростовано Позивачем.

Отже, під час видання наказу від 21.03.13р.
№159-к про призначення ОСОБА_2 на посаду
директора Департаменту управління
персоналом та
організаційно-документального
забезпечення було порушено правила
прийняття на роботу, оскільки таке
призначення відбулось без
відповідного висновку Нацдержслужби,
як того вимагає чинне законодавство, а
відтак були правові підстави для
звільнення Позивача з посади в порядку
ст. ст. 7 КЗпП.

Покликання Позивача на звільнення його
з посади під час перебування на
лікарняному є необґрунтованими, з
огляду на те, що оспорюваний наказ
виданий 28.02.14р., а на лікарняному
Позивач перебував, згідно листка
непрацездатності серії АГИ №7272215,
починаючи з 03.03.14р. по 21.03.14р., тобто
наказ виданий під час перебування
Позивача на роботі.

Матеріалами справи підтверджується, що
Відповідачем були здійснені заходи
щодо своєчасного повідомлення
Позивача про його звільнення, з наказом
Позивач ознайомлений 28.02.14р., тобто у
день видачі наказу, однак від підпису
про ознайомлення з ним ОСОБА_2
відмовився, про що складено
відповідний акт від 28.02.14р. (а/с 41).

З врахуванням того, що оспорюваний
наказ є правомірним, колегія суддів не
вбачає правових підстав для
задоволення решти позовних вимог, з
огляду на те, що такі вимоги є похідними
від вимоги про визнання протиправним
та скасування наказу 28.02.14р. №175к

Відповідно до пунктів 1, 4 ч.1 ст. 202 КАС
України, підставами для скасування
постанови суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на викладене та керуючись
ст.ст.195, 196, 202, 205, 207 КАС України,
Київський апеляційний
адміністративний суд

П О С Т А Н
О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05.08.14р. у справі №826/6583/14 -
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства
соціальної політики України на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 05.08.14р. у справі
№826/6583/14 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 05.08.14р. у справі
№826/6583/14 скасувати та прийняти нову,
якою у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Міністерства
соціальної політики України про
визнання протиправними дій, скасування
наказу та зобов'язання вчинити певні
дії - відмовити повністю.

Дана постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча суддя
Шелест С.Б.

Судді :
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.

Повний текст постанови складений та
підписаний: 20.11.2014р.

Головуючий суддя

Шелест С.Б.

Судді:

Романчук О.М

Пилипенко О.Є.