Справа № 2а-819/59/13
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 р.
м.Львів
Справа № 876/4826/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Коваля Р.Й.,

суддів:
Судової-Хомюк Н.М., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.02.2013 року
в адміністративній справі № 2а-819/59/13 за
позовом ОСОБА_1 до територіального
управління Головної державної
автомобільної інспекції на
автомобільному транспорті в
Тернопільській області про скасування
постанови про застосування фінансових
санкцій,

встановив:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся із
позовом до територіального управління
Головної державної автомобільної
інспекції на автомобільному
транспорті в Тернопільській області
про скасування постанови про
застосування фінансових санкцій.

Позивач вказував, що 14.12.2012 року
відповідачем винесено постанову № 157374
про застосування відносно нього
фінансових санкцій у розмірі 1700,00 грн
за порушення абзацу 3 частини 1 статті 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт», а саме - у водія автомобіля
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, виявлено
відсутність індивідуальної
контрольної книжки водія.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.02.2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду оскаржив позивач.
Вважає, що оскаржувана постанова
прийнята з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою позов
задовольнити. Як на підставу
скасування вказаної вище постанови
покликається на те, що автомобіль
Мерседес-Бенц, д.н.з. НОМЕР_1, згідно
доручення передано ОСОБА_2, а тому
відношення до нього не має.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
хоча належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду, у
відповідності до пункту 2 частини
першої статті 197 КАС України суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про можливість розгляду справи в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
апелянта необхідно залишити без
задоволення з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про
автомобільний транспорт»
автомобільний перевізник - це фізична
або юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
автомобільний транспорт» центральний
орган виконавчої влади з питань
автомобільного транспорту забезпечує
проведення державної політики на
автомобільному транспорті через
урядові органи державного управління
на автомобільному транспорті, службу
міжнародних автомобільних перевезень
та місцеві органи виконавчої влади і
органи місцевого самоврядування.

Згідно із пунктом 15 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 1567 від
08.11.2006 року, під час проведення рейдової
перевірки перевіряється наявність
визначених ст.48 Закону документів.

Згідно із пунктом 21 Порядку, у разі
виявлення у ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт
відповідною формою.

У відповідності до статті 47 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
до внутрішніх перевезень вантажів
відносяться перевезення вантажів між
пунктами відправлення та призначення,
розташованими в Україні, та комплекс
допоміжних операцій, пов'язаних з цими
перевезеннями, а також технологічні
перевезення вантажів, що здійснюються
в межах одного виробничого об'єкта без
виїзду на автомобільні дороги
загального користування.

Автомобільні перевізники, водії, у
відповідності до статті 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
повинні мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення.

Документами для юридичної особи, що
здійснює вантажні перевезення на
договірних умовах, є: для
автомобільного перевізника - ліцензія
та документ, що засвідчує використання
транспортного засобу на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством України; для водія -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійна картка,
дорожній лист, товарно-транспортна
накладна або інший визначений
законодавством документ на вантаж,
інші документи, передбачені
законодавством України.

Згідно наказу Мінтрансзв'язку № 340 від
07.06.2010 року «Про затвердження Положення
про робочий час і час відпочинку водіїв
колісних транспортних засобів»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14 вересня 2010 року за №
811/18106, вантажні автомобілі масою понад
3.5 тонн повинні бути обладнанні діючими
та повіреними тахографами, а в разі
відсутності тахографа водій
зобов'язаний вести індивідуальну
контрольну книжку водія.

Судом встановлено, що згідно із
завдання про проведення перевірки за
додержанням вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом №
107990 від 15.11.2012 року, 16.11.2012 року
державними інспекторами
територіального управління
Головавтотрансінспекції у
Тернопільській області була
проведення перевірка автомобіля
Мерседес-Бенц д.н.з. НОМЕР_1, яким
керував ОСОБА_3 та який здійснював
перевезення вантажу даним автомобілем
відповідно до видаткової накладної №
від 16 листопада 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 075970 від 16.11.2012 року, яким встановлено,
що під час перевірки в транспортному
засобі був відсутній діючий тахограф
та індивідуальна контрольна книжка
водія, які передбачені наказом
Мінтрансзв'язку № 340 від 07.06.2010 року, що
підтверджується також поясненнями
водія.

Згідно із абз.3 ч.1 ст.60 Закону України
«Про автомобільний транспорт» за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

На підставі висновків акта перевірки
14.12.2012 року відповідачем прийнято
постанову № 157374 про застосування
фінансових санкцій у сумі 1700,00 грн
відповідно до абзацу 3 частини першої
статті 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт».

Твердження апелянта, що він понад
чотири роки не займається
підприємницькою діяльністю, а
автомобіль згідно доручення переданий
у володіння іншій особі, суд до уваги не
бере, оскільки доказів відчуження або
передання у користування автомобіля,
апелянт не надав, а згідно даних
Єдиного державного реєстру основним
видом діяльності позивача є
транспортні перевезення.

Оскільки ОСОБА_1 займається
підприємницькою діяльністю по наданню
послуг транспортними засобами, а тому
зобов'язаний виконувати вимоги Закону
України «Про автомобільний транспорт».

При цьому, довіреність на право
керування транспортним засобом не
підтверджує факту самостійного
здійснення водієм (чи іншою особою,
якій видано довіреність) господарської
діяльності з надання послуг на
перевезення пасажирів, оскільки
транспортний засіб марки не перебуває
у власності чи оренді водія (чи іншої
особи), який лише має право ним
керувати.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач довів належними доказами
законність прийнятого рішення.
Натомість, позивач не надав суду
доказів, які б підтверджували
припинення його підприємницької
діяльності та відчуження автомобіля
Мерседес-Бенц, д.н.з. НОМЕР_1 іншим
особам.

Частиною 1 ст. 200 КАС України
передбачено, що суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З врахуванням викладеного судова
колегія приходить до переконання, що
доводи апеляційної скарги є
безпідставними і необґрунтованими та
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.02.2013 року
в адміністративній справі № 2а-819/59/13 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
Р.Й. Коваль

Судді:
Н.М. Судова-Хомюк

В.В. Гуляк