Справа № 815/5459/14
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5459/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом приватного підприємства «ВОБ»
до Роздільнянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.06.2014 року № , № , № , №
, -

В С Т А
Н О В И В:

Приватне підприємство «ВОБ» (надалі по
тексту - позивач або ПП «ВОБ»)
звернулось до суду з позовом до
Роздільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (надалі по тексту - відповідач
або Роздільнянська ОДПІ ГУ Міндоходів
в Одеській області), в якому просить
суд скасувати податкові
повідомлення-рішення від 23.06.2014 року №
, № , № , № .

Позивач позовні вимоги обґрунтовує
тим, що на підставі акту перевірки від
06.06.2014 року № 111/15-2-22-00/33094939 «Про
результати документальної планової
виїзної перевірки ПП «ВОБ» з питань
дотримання вимог податкового
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року»
відповідачем було прийняті податкові
повідомлення - рішення від 23.06.2014 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на суму
107 922,50 грн. (за основним платежем - 86 338,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 21 584,50 грн.), №
, позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 71 400,00 грн. (за
основним платежем - 57 120,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 14 280,00 грн.), № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачуються
податковими агентами, із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, на суму 510,00 грн. (за основним
платежем - 0,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 510,00
грн.) та № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
зі сплати адміністративних штрафів та
інших санкцій на суму 510,00 грн. Позивач
вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення - рішення підлягають
скасуванню, як такі, що не відповідають
чинному законодавству, оскільки
прийняті на підставі хибних висновків,
до яких прийшов відповідач в ході
проведення перевірки, у зв'язку з
відсутністю порушень, що стали
підставою для прийняття вказаних
податкових повідомлень-рішень.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позові.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог у судовому
засіданні заперечував в повному
обсязі, посилаючись на те, що в ході
перевірки з боку позивача були
встановлені порушення, які знайшли
відображення в акті перевірки, що
підтверджується фактичними
обставинами, а тому оскаржувані
рішення є законними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, а
також дослідивши обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги та
заперечення, перевіривши їх доказами,
суд виходив з наступних підстав та
мотивів.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Судом встановлено, що у період з 12.05.2014
року по 23.05.2014 року, на підставі
направлень, виданих Роздільнянською
ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області
від 12.05.2014 року №№ 161, 162, 163, 160, 158, 159
посадовими особами відповідача згідно
ст. 20, п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2756-УІ,
проведено документальну планову
виїзну перевірку ПП «ВОБ» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2011 року по
31.12.2013 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 року по
31.12.2013 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 року по
31.12.2013 року відповідно до затвердженого
плану перевірки.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем був складений акт від
06.06.2014 року № 111/15-2-22-00/33094939 «Про
результати документальної планової
виїзної перевірки ПП «ВОБ» з питань
дотримання вимог податкового
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року»,
відповідно до висновку якого
перевіркою встановлено, що в порушення
п. 44 ст. 44, п. 138.1 ст. 138, п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст.
138, п.п. 135.4.1, п. 135.4 ст. 135 Податкового
кодексу України, позивачем занижено
податок на прибуток на загальну суму 86
338 грн., в тому числі по податкових
періодах: 2-3 квартали 2011 року - 86 108 грн.,
2-4 квартали 2011 року - 86 338 грн.; в
порушення п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44,
п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198 Податкового
кодексу України, позивачем занижено
податок на додану вартість на суму 57 120
грн., в тому числі по податковим
періодам: в липні 2011 року - 16 119 грн., в
серпні 2011 року - 19 829 грн., в вересні 2011
року - 19 829 грн., в вересні 2011 року - 2364
грн., в липні 2012 року - 6291 грн., в вересні
2012 року - 3 657 грн., в жовтні 2012 року - 527
грн., в листопаді 2012 року - 4614 грн., в
грудні 2012 року - 2394 грн., в березні 2013
року - 1158 грн., в липні 2013 року - 167 грн.; в
порушення п.п. 16.1.2, п.п. 16.1.5 ст. 16, ст. 44
Податкового кодексу України, позивачем
до перевірки не надано регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством України; порушення
Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, і сум утриманого з них
податку, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 року № 1020,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13 січня 2011 року № 46/18784
(а.с. 13-45 том 1).

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення - рішення від 23.06.2014 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на суму
107 922,50 грн. (за основним платежем - 86 338,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 21 584,50 грн.), №
, позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 71 400,00 грн. (за
основним платежем - 57 120,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 14 280,00 грн.), № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачуються
податковими агентами, із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, на суму 510,00 грн. (за основним
платежем - 0,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 510,00
грн.) та № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
зі сплати адміністративних штрафів та
інших санкцій на суму 510,00 грн. (а.с. 9-12
том 1).

Не погодившись з висновками акту
перевірки та прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями, ПП «ВОБ»
оскаржило їх в судовому порядку,
вимагаючи їх скасування.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності,
надаючи правову оцінку оскаржуваним
рішенням суб`єкта владних повноважень,
суд виходив з приписів ч. 3 ст.2 КАС
України та дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог ПП
«ВОБ» в частині скасування податкових
повідомлень-рішень від 23.06.2014 року №
, № , № та
необґрунтованість позовних вимог ПП
«ВОБ» щодо скасування податкового
повідомлення-рішення № від 23.06.2014
року, з наступних підстав.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для донарахування позивачу
податку на додану вартість у сумі 57 120,00
грн. та відповідно штрафних
(фінансових) санкцій з даного виду
податку згідно податкового
повідомлення-рішення № від
23.06.2014 року стали висновки відповідача
про порушенням позивачем п.п. 14.1.13 п. 14.1
ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198
ПК України внаслідок не віднесення до
складу податкового зобов'язання суми
податку на додану вартість з вартості
реалізації сільгосппродукції (ціна
продажу нижча від ціни реалізації з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах) на загальну суму 57 120 грн.

Суд з даними висновками відповідача не
погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст.14
Податкового кодексу України (надалі -
ПК України) - постачання товарів -
будь-яка передача права на
розпоряджання товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду.

Відповідно до п.п. 14.1.228 п. 14.1 ст.14 ПК
України, собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг це витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України,
собівартість виготовлених та
ревізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно п. 188.1 ст.188 ПК України, база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів еліксирів), а також
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків посередньо покупцем
або через будь-яку третю особу у зв'язку
з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Відповідно до п. 1 розділу ХІХ
«Прикінцеві положення» ПК України, ст.
39 цього Кодексу набирає чинності з
01.01.2013 року та згідно п. 2 до 01.01.2013 року
діє п. 1.20 «Звичайна ціна» ст. 1 Закону
України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
зі змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39 ПК України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), звичайна ціна
на товари (роботи, послуги) збігається з
договірною ціною, якщо інше не
встановлено цим Кодексом і не доведено
зворотне, в тому числі в результаті
неможливості визначення звичайної
ціни із застосуванням положень пунктів
39.3 - 39.4 цієї статті.

Звичайна ціна застосовується у разі
здійснення платником податків:

а) бартерних операцій;

б) операцій з пов'язаними особами;

в) операцій з платниками податків, що
застосовують спеціальні режими
оподаткування або інші ставки, ніж
основна ставка податку на прибуток, або
не є платником цього податку, крім
фізичних осіб, які не є суб'єктами
підприємницької діяльності;

г) в інших випадках, визначених цим
Кодексом.

Згідно з п. 39.2 ст. 39 ПК України
визначення звичайної ціни у випадках,
встановлених цим Кодексом,
здійснюється за одним з методів,
вказаних в цьому пункті.
Встановлюються такі методи визначення
звичайної ціни: а) порівняльної
неконтрольованої ціни (аналогів
продажу); б) ціни перепродажу; в)
«витрати плюс»; г) розподілення
прибутку; ґ) чистого прибутку.

При визначенні звичайної ціни згідно з
методами, встановленими цим пунктом,
використовується інформація про ціни в
операціях між непов'язаними особам у
співставних умовах на відповідному
ринку товарів (робіт, послуг).

При цьому умови визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами істотно не впливає на
ціни, які отримуються в результаті
застосування методів, встановлених цим
пунктом.

Відповідно до п.п. 1.20.2 п. 1.20 Закону
України від 28.12.1994 року №33494-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Згідно з п.п. 1.20.9 п. 1.20 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» у разі коли неможливо
визначити ціну товарів (робіт, послуг)
через відсутність або недоступність
відповідної інформації, для визначення
звичайної ціни використовується метод
ціни перепродажу (наступного продажу)
таких товарів (робіт, послуг). При цьому
ціна товарів (робіт, послуг), що
продаються платником податку,
визначається на рівні ціни, за якою
такі товари (роботи, послуги)
перепродаються їх покупцем у разі
наступного продажу, з урахуванням
визначених за допомогою застосування
звичайних цін фактичних витрат,
понесених цим покупцем під час продажу
та просування на ринок цих товарів
(робіт, послуг), а також звичайного для
даного виду діяльності прибутку
покупця (без врахування ціни, за якою
покупцем були придбані у продавця
товари);

б) у разі неможливості використання
методу ціни перепродажу товарів (робіт,
послуг) використовується метод
«витрати плюс» (витратний), за яким ціна
товарів (робіт, послуг), що продаються
платником податку, визначається як
сума фактичних (понесених) витрат та
звичайного для даного виду діяльності
прибутку. При цьому враховуються
визначені із застосуванням звичайних
цін витрати на виробництво (придбання)
та (або) продаж товарів, їх
транспортування, зберігання,
страхування або інші подібні витрати.

Відповідно до п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК
України безоплатно надані товари,
роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з
договорами дарування, іншими
договорами, за якими не передбачається
грошова або інша компенсація вартості
таких товарів чи їх повернення, або без
укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються
(надаються) без висування вимоги щодо
компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи
фізичній особі на відповідальне
зберігання і використані нею.

Згідно до п. 198.5 ст.198 ПК України, платник
податку зобов'язаний нарахувати
податкові зобов'язання виходячи з бази
оподаткування, визначеної відповідно
до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом
оподаткування відповідно до статті 196
цього Кодексу (крім випадків
проведення операцій, передбачених
підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196
цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від
оподаткування відповідно до статті 197,
підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу,
міжнародних договорів (угод) (крім
випадків проведення операцій,

передбачених підпунктом 197.1.28 пункту
197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються
платником податку в межах балансу
платника податку, у тому числі передача
для невиробничого використання,
переведення виробничих необоротних
активів до складу невиробничих
необоротних активів;

г) в операціях, що не є
господарською діяльністю платника
податку.

Виходячи з вищевказаного та
враховуючи, що база оподаткування
операцій з постачання товарів
визначається з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, то на дату оформлення
накладної платник податку повинен
виписати дві податкові накладні
відповідно до п. 12.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 29.12.2010 року №1401/18696 зі змінами та
доповненнями: одну - на суму
розраховану виходячи із фактичної ціни
реалізації; другу - на суму, розраховану
виходячи з перевищення звичайної ціни
на фактичної (в оригіналі такої
податкової накладної робиться
позначка « 1» - виписана на суму
перевищення звичайної ціни над
фактичною).

Як зазначено в акті перевірки (а.с. 30 том
1) в липні 2011 року відповідно до даних
бухгалтерського обліку та даним
регістру бухгалтерського обліку 28
«товари» середня ціна придбання рапсу,
яка відповідає звичайній ціні
(реалізації з ідентичними однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах без
урахування/транспортування (ціна
виробника) та інших витрат) склала 4398,68
грн. за 1 тону, встановлено заниження
бази оподаткування з ПДВ на 80596,19 грн.,
ПДВ 16 119 грн. за господарською операцію
між ПП «ВОБ» та TOB «Біоіл Універсал
Україна» за договором купівлі-продажу
№ 007-535 від 01.07.2011 року.

Разом з тим суд зазначає що відповідно
до п. 15 підрозділу 2, розділу ХХ
Перехідних положень до Податкового
кодексу України, тимчасово до 1 січня 2014
року від оподаткування податком на
додану вартість звільняються операції
з постачання на митній території
України зернових культур товарних
позицій 1001 - 1008 згідно з УКТ ЗЕД та
технічних культур товарних позицій 1205
і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого
постачання таких зернових та технічних
культур сільськогосподарськими
підприємствами - виробниками та
підприємствами, які безпосередньо
придбали такі зернові та технічні
культури у сільськогосподарських
підприємств - виробників, а також крім
постачання таких зернових та технічних
культур Аграрним фондом у разі їх
придбання з податком на додану
вартість.

Операції з вивезення в митному режимі
експорту зернових та технічних
культур, зазначених в абзаці першому
цього пункту, звільняються від
оподаткування податком на додану
вартість.

При формуванні податкового кредиту по
придбаних та/або виготовлених
необоротних активах, які одночасно
використовуються в оподатковуваних і
не оподатковуваних податком на додану
вартість операціях, зазначених у
абзацах першому та другому цього
пункту, норми статті 199 цього Кодексу не
застосовуються, сплачені (нараховані)
суми податку на додану вартість по
таких необоротних активах включаються
до податкового кредиту.

Так судом встановлено, що відповідно до
п. 15 підрозділу 2, розділу ХХ Перехідних
положень до Податкового кодексу
України зернові культури, які були
поставленні в липні 2011 року за
договором купівлі-продажу № 007-535 від
01.07.2011 року, укладеного між ПП «ВОБ» та
TOB «Біоіл Універсал Україна» були
тимчасово звільненні від
оподаткування податком на додану
вартість, про що є відповідний запис у
самих податкових накладних.

При цьому, суд зазначає, що на
формування ціни продажу зернової
культури рапс впливають такі фактори,
як вологість та сорність, дані умови
передбачені розділом 5 вказаного
договору, а саме п. 5.2, п. 5.6, п. 5.7, що
підтверджується реєстрами прийнятого
вантажу до видаткових накладних № 30
від 06.07.2011 року; № 24 від 04.07.2011 року; № 22
від/ 04.07.2011 року.

Також як зазначено в акті перевірки
(а.с. 30 том 1 зворот. арк.) в серпні 2011 року
відповідно до даних бухгалтерського
обліку та даним регістру -
бухгалтерського обліку 28 «товари»
середня ціна придбання рапсу, яка
відповідає звичайній ціні (реалізації
з ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах без урахування транспортування
(ціна виробника) та інших витрат) склала
4624 грн. за 1 тону, середня ціна придбання
пшениці, яка відповідає звичайній ціні
(реалізації з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах без урахування
транспортування (ціна виробника) та
інших витрат) склала 1406 грн. за 1 тону,
встановлено заниження бази
оподаткування з ПДВ на 99 145 грн., ПДВ 19 829
грн. за господарськими операціями між
ПП «ВОБ» та його контрагентами TOB «Хліб
Інвестбуд» (поставка пшениці 6-го
класу); TOB «Ніконій» (поставка пшениці
6-го класу); ПП «Серна» (поставка рапсу).

При цьому суд зазначає, що на
формування ціни продажу зернової
культури пшениці впливає такий фактор,
як клас пшениці і оскільки ПП «ВОБ» за
договором № ОД069п від 15 липня 2011 року,
укладеного між ним та TOB «Хліб
Інвестбуд» відповідно до п. 1.1 якого,
зобов'язується передати у власність
Покупця пшеницю м'яку 2,3,4,5,6 класу
врожаю 2011 року. Відповідно до розділу 3
договору, ціна на кожну партію товару
визначається у специфікаціях до
договору у відповідності із класом
пшениці. Судом встановлено, що у липні
2011 року ПП «ВОБ» за договором
передавало у власність TOB «Хліб
Інвестбуд» пшеницю 3, 5 та 6 класу де ціна
наприклад за 3 клас становила 1441,67 грн.
без ПДВ згідно з накладної № 102 від
30.08.2011 року, тобто на 35,67 грн. більше ніж
від тої бази оподаткування, на яку
посилається відповідач у акті
перевірки.

Відносно господарських взаємовідносин
між ПП «ВОБ» та TOB «Ніконій» судом
встановлено, що ПП «ВОБ» згідно із
договором поставки від 12.08.2011 року
поставляло пшеницю 6 класу про що
зазначено в розділі 1 Договору і як
зазначено вище в липні 2011 року ціна
пшениці 6 класу становила не більше ніж
1400,00 грн. за тонну без ПДВ.

Відносно господарських
взаємовідносинам позивача з
підприємством з іноземними
інвестиціями «Серна», судом
встановлено, що ПП «ВОБ» відповідно до
договору купівлі-продажу № ОР - 087-11 від
11 серпня 2011 року поставляла зернову
культуру рапс. Підпунктом 2.2 розділу 2
вказаного договору встановлені вимоги
до якості товару. Оскільки ПП «ВОБ»
поставило рапс с вологістю більшою ніж
встановлено п. 2.2 вказаного договору, то
відповідно і ціна становила 4000,00 грн. за
тону без ПДВ.

Аналогічні висновки щодо заниженої
ціни реалізації зернових культур
містяться в акті перевірки за липень 2012
року, вересень 2012 року, жовтень 2012 року,
листопад 2012 року, грудень 2012 року,
березень 2013 року, липень 2013 року без
урахування якості зернових культур
відповідно до умов договорів з
контрагентами ПП «ВОБ».

На підтвердження вищезазначених
обставин позивачем надано до суду
копії первинних та бухгалтерських
документів за господарськими
операціями з вищевказаними
контрагентами, а саме: договори
купівлі-продажу, договори поставки,
податкові накладні, видаткові
накладні, специфікації,
товарно-транспортні накладні,
відомості руху зерна та іншої
продукції (а.с. 66-256 том 1, 1-250 том 2, 1-251 том
3, 2-39, 123-127 том 4).

З вищевикладеного вбачається, що на
формування ціни продажу зернових
культур впливають такі фактори, як
клас, вологість, сорність та інші
показники, які не були враховані
відповідачем під час проведення
перевірки та про що представник
відповідача особисто зазначив під час
надання пояснень в судовому засіданні.

На підтвердження того, що ПП «ВОБ»
здійснювало господарські операції
лише з метою отримання прибутку,
представник позивача надав суду
детальні відомості руху
товарно-матеріальних цінностей (28
рахунок «товари»), з яких вбачається за
якою ціною зерно придбавалося та за
якою ціною те саме зерно продавалося
(а.с. 97-122 том 4).

Крім того, як зауважив у судовому
засіданні представник позивача,
невідомо з яких джерел відповідачем
були взяті середні ціни на зернові
культури, на які відповідач
посилається у акті перевірки, оскільки
відповідно до даних взятих з сайту
Управління ціновими ризиками у
агробізнесу (www.oda-ukraine.com.ua), середні ціни
реалізації зернових культур значно
менше за середні ціни вказані в акті
перевірки та відповідають цінам, за
якими ПП «ВОБ» реалізовувало зернові
культури.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що податкове повідомлення -
рішення № від 23.06.2014 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість винесено відповідачем
неправомірно та необґрунтовано, а отже
підлягає скасуванню.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для донарахування позивачу
податку на прибутку у сумі 86 338,00 грн. та
відповідно штрафних (фінансових)
санкцій з даного виду податку згідно
податкового повідомлення-рішення від
23.06.2014 року № , стали висновки
відповідача про неправомірне
віднесення позивачем до складу витрат
у 2-4 кварталах 2011 року вартості послуг з
організації перевезення придбаної у
інших контрагентів продукції (зернових
культур) по господарським операціям ПП
«ВОБ» із ТОВ «Флорена Плюс».

Суд не погоджується з вказаними
висновками акту перевірки, на підставі
яких прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, та досліджуючи
фактичність проведених господарських
операцій, їх зв'язок з господарською
діяльністю позивача, віднесення до
складу валових витрат податку на
прибуток, зазначає наступне.

Правові відносини щодо включення сум
до валових витрат до 01.01.2011 року
регулюються Законом України «Про
оприбуткування прибутку підприємств»,
з 01.01.2011 року Податковим кодексом
України (надалі по тексту - ПК України),
ведення бухгалтерського обліку по
податкових операціях встановлено
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності, на
підставі даних, не підтверджених
документами.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено загальне поняття та
характеристика документу на підставі
якого виникає право та обов'язок в
платника податків на формування
показників податкової, бухгалтерської
та фінансової звітності. Таким
документом є первинний документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Вимоги до первинного
документу встановлені ст.9 цього Закону
та повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми);
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої
господарської операції підприємства
фіксується та підтверджується
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про
бухгалтерський облік, на даних
бухгалтерського обліку базуються
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності. Отже, первинні
документи по відображенню
господарської операції є підставою й
для податкового обліку.

Згідно п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК
України визначено, що оподаткування є:
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Так п. 138.1 ст. 138 ПК України визначено,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст.138 ПК
України, витрати операційної
діяльності включають, зокрема
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до вимог п. 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 138.8.1. п.138.8. ст.138 ПК України
визначено, що до складу прямих
матеріальних витрат включається
вартість сировини та основних
матеріалів, що утворюють основу
виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
не включаються до складу витрат,
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Зі змісту наведених норм права
випливає, що витрати підприємства
можна враховувати при обчисленні
об'єкта оподаткування лише у разі
фактичності відповідних витрат,
оскільки сам факт їх здійснення є
визначальною ознакою формування
витрат. В свою чергу, фактичність
здійснення витрат повинна
підтверджуватись розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, однак, самі по собі
документи без реального здійснення
операції, за наслідком якої сформовані
витрати підприємства, не мають
юридичної сили та не можуть бути
підставою для формування валових
витрат підприємства.

Однією з обов'язкових умов для
віднесення витрат підприємства на
оплату послуг до складу валових витрат
є зв'язок цих витрат з господарською
діяльністю платника.

Відповідно до частини першої статті 3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Судом встановлено, що між ПП «ВОБ»
(Замовник) та ТОВ «Флорена Плюс»
(Виконавець) були укладені наступні
договори: від 01.07.2011 року № 01/07 про
надання послуг, від 01.08.2011 року № 01/08 про
надання послуг та від 01.09.2011 року № 01/09,
відповідно до умов яких Виконавець
зобов'язується за плату та розрахунок
Замовника організувати виконання
транспортних послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу залізничним або
автомобільним транспортом (в
подальшому - послуги).

Судом встановлено, про що також
зазначено в акті перевірки, що на
виконання умов вищезазначених
договорів ПП «ВОБ» отримано від ТОВ
«Флорена плюс» податкові накладні: № 366
від 29.07.2011 року, № 636 від 31.08.2011 року, № 637
від 31.08.2011 року, № 433 від 26.09.2011 року та
акти виконаних робіт: № 290728 від 29.07.2011
року, № 1/08 від 31.08.2011 року, № 260913 від
26.09.2011 року. Усі податкові накладні
оформлені належним чином, відповідно
до вимог податкового законодавства,
порушень щодо порядку оформлення
податкових накладних при перевірці не
виявлено.

ТОВ «Флорена-Плюс» надало послуги щодо
організації перевезення вантажу
(зернових культур) у загальній
кількості 2913,996 тон. Вартість наданих
послуг склала 408102,12 грн.

ПП «ВОБ» повністю здійснило розрахунок
за надані послуги, що підтверджено
платіжними дорученнями №№ 140 від 16.08.2011
року, № 225 від 14.09.2011 року та № 250 від
26.09.2014 року.

Судом встановлено, що під час
проведення перевірки на підтвердження
вищезазначених господарських операцій
з ТОВ «Флорена Плюс» щодо отримання від
останнього послуг з організації
перевезення придбаної у інших
контрагентів продукції (зернових
культур), позивачем перевіряючим було
надано оригінали договорів про надання
послуг, доповнень до вказаних
договорів, актів виконаних робіт,
податкових накладних за період
серпень-вересень 2011 року, платіжних
доручень про сплату коштів ТОВ
«Флорена Плюс»; товарно-транспортних
накладних, відомостей про рух зерна та
іншої продукції, реєстрів отриманих та
виданих накладних за серпень-вересень
2011 року та копії податкових декларацій
з ПДВ за серпень-вересень 2011 року, які
також наявні в матеріалах справи,
відносно чого представник відповідача
у судовому засіданні не заперечував.

Також у якості доказів на
підтвердження перевезення ТОВ
«Флорена Плюс» продукції, придбаної
позивачем, останній надав докази
придбання продукції, що перевозилась
та докази її подальшого використання -
реалізації іншим суб'єктам
господарювання. Таблиця щодо
перевезення вантажу та його реалізації
іншим суб'єктам господарювання
міститься на стор. 16-20 акту перевірки
(а.с. 20-22 том 1).

Як вбачається з вищевказаних первинних
документів, наведені документи у
повній мірі підтверджують факт
здійснення господарської операції, що
дає можливість зробити висновок про їх
використання у господарській
діяльності.

Так, ПП «ВОБ» здійснює діяльність,
пов'язану з оптовою торгівлею
зерновими культурами. Відтак, позивач
потребує послуг з організації
перевезень зернових культур від місця
їх закупівлі до місця продажу, а отже
такі послуги є необхідними для
здійснення своєї безпосередньої
діяльності і не можуть мати ознак
безтоварних.

Слід зазначити, що відповідачем не
надано доказів фактичного
нездійснення господарських операцій,
суми яких позивач відніс на валові
витрати. Наявні в матеріалах справи та
досліджені в ході судового розгляду
первинні документи, бухгалтерські та
інші супутні документи, надані
позивачем, за змістом відповідають
вимогам законодавства, що
пред'являються до первинних
документів, доказів недостовірності
даних в цих документах відповідачем не
надані та під час розгляду справи,
судом не встановлено.

В свою чергу посилання відповідача
щодо недоліків у заповненні
товарно-транспортних накладних, не
можуть свідчити про відсутність
господарських операцій, враховуючи
належне документальне підтвердження
позивачем здійснених господарських
операцій із його контрагентом.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позивачем правомірно
віднесені витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування у
деклараціях по податку на прибуток за
спірний період, у зв'язку із виконанням
господарського договору, укладеного
між позивачем та його контрагентом ТОВ
«Флорена Плюс».

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем цілком правомірно віднесено
спірну суму за вищевказаним договором,
укладеним із його контрагентом, до
складу витрат, а також порушень
законодавства, що регулює вказані
питання судом не встановлено, суд
приходить до висновку, що відповідачем
в акті перевірки безпідставно
зазначено про завищення позивачем
витрат по господарських операціях з
ТОВ «Флорена Плюс» на суму 408 102,12 грн.

Враховуючи викладене, зважаючи на
встановлені судом обставини, з
урахуванням положень діючого
законодавства, суд приходить до
висновку, що визначення відповідачем
ТОВ «ВОБ» суми грошового зобов'язання
по податку на прибуток приватних
підприємств є протиправним, а тому
податкове повідомлення-рішення від
23.06.2014 року № підлягає
скасуванню.

При цьому, як вбачається з акту
перевірки, підставою для прийняття
податкового повідомлення-рішення №
від 23.06.2014 року, яким позивачу
нараховано адміністративний штраф на
суму 510,00 грн. стали висновки
відповідача про порушення позивачем
п.п. 16.1.2, п.п. 16.1.5 ст. 16, ст. 44 ПК України,
внаслідок не надання позивачем до
перевірки регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Суд з даним висновком не погоджується,
оскільки з встановлених вище обставин
та досліджених доказів, вбачається, що
в ході проведення перевірки позивачем
були надані регістри бухгалтерського
обліку та фінансової звітності, усі
первинні та бухгалтерські документи по
взаємовідносинам з контрагентами
позивача по господарським операціям з
придбання товару (зернових культур), а
також по операціям з ТОВ «Флорена Плюс»
щодо отримання від останнього послуг з
організації перевезення придбаної у
інших контрагентів продукції, що не
заперечувалось представником
відповідача у судовому засіданні.

При цьому на запитання суду відносно
того, які на його думку інші документи,
пов'язані з обчисленням і сплатою
податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством ТОВ «ВОБ»
під час проведення перевірки повинно
було надати, проте не надало,
представник відповідача не зміг
відповісти.

Враховуючи викладене, зважаючи на
встановлені судом обставини, з
урахуванням положень діючого
законодавства, суд приходить до
висновку, що нарахування ТОВ «ВОБ»
адміністративного штрафу у сумі 510 грн.
за порушення п.п. 16.1.2, п.п. 16.1.5 ст. 16, ст. 44
ПК України є протиправним, а тому
податкове повідомлення-рішення від
23.06.2014 року № підлягає також
скасуванню.

Водночас, суд вважає правомірним
податкове повідомлення - рішення №
від 23.06.2014 року, яким позивачу
нараховано суму штрафних (фінансових)
санкцій (штрафу) у розмірі 510,00 грн. зі
сплати податку на доходи фізичних осіб,
що сплачуються податковими агентами,
із доходів платника податку у вигляді
заробітної плати, з огляду на наступне.

Згідно з п. 176.2 ст. 176 ПК України, особи,
які відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

У разі якщо відокремлений підрозділ
юридичної особи не уповноважений
нараховувати, утримувати і сплачувати
(перераховувати) податок до бюджету,
податковий розрахунок у вигляді
окремого витягу за такий підрозділ
подає юридична особа до контролюючого
органу за своїм місцезнаходженням та
надсилає копію такого розрахунку до
контролюючого органу за
місцезнаходженням такого
відокремленого підрозділу в
установленому порядку.

Як вбачається з акту, перевіркою
встановлено, що в порушення Порядку
заповнення та подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010 року № 1020, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13 січня
2011 року за № 46/18784, суми доходів
нарахованих (сплачених) на користь
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за
придбані канцтовари в податкових
розрахунках сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
форми 1-ДФ за 4 квартал 2011 року, не
відображені.

Таким чином податкова звітність форми
1-ДФ за 4 квартал 2011 року подана
позивачем не у повному обсязі, з
помилками. При цьому, коригування
поданих і прийнятих податкових
розрахунків не проводилось позивачем.

У судовому засіданні представник
позивача не заперечував відносно
вищезазначених порушень Порядку
заповнення та подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010 року № 1020 та визнав факт
допущення ТОВ «ВОБ» вказаних порушень.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що нарахування позивачу
контролюючим органом штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 510 грн.
згідно податкового повідомлення -
рішення № від 23.06.2014 року за
порушення п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України
та Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010 року № 1020 є правомірним, а тому в
задоволенні позову в частині вимог
щодо скасування даного
повідомлення-рішення слід відмовити.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінка поданих особами, які беруть
участь в адміністративній справі та
самостійно зібраних судом в порядку
ст.11 КАС України доказів в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, здійснюється судом за
правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку,
що встановлений ст.86 цього Кодексу.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятих ним рішень, щодо нарахування
позивачу грошових зобов'язань з
податку на прибуток, податку на додану
вартість та адміністративного штрафу.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої, усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України суд,-

П О С Т А
Н О В И В:

Адміністративний позов приватного
підприємства «ВОБ» до Роздільнянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 23.06.2014 року №
, № , № , № -
задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Роздільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 23.06.2014 року № , №
, № .

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею, з урахуванням
перебування у відпустці, 25 листопада 2014
року.

Суддя
С.О. Cтефанов

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Роздільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 23.06.2014 року № , №
, № .

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.