Справа № П/811/3229/14
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року
Справа № П/811/3229/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі судді
Черниш О.А, розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
державного підприємства "Управління
промислових підприємств Державної
адміністрації залізничного транспорту
України" до Знам'янської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області про
скасування вимоги та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Управління
промислових підприємств Державної
адміністрації залізничного транспорту
України" (надалі - ДП "УПП ДАЗТ України")
звернулося до суду з позовом до
Знам'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області (надалі -
Знам'янська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області) про
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) №Ю- від 09.09.14 та рішення
про застосування штрафних санкцій
№ від 09.09.14.

Позов мотивовано тим, що спірні рішення
про донарахування єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та застосування
штрафних санкцій винесені
відповідачем на підставі акту планової
виїзної перевірки Знам'янського
кар'єроуправління ДП "УПП ДАЗТ України"
№232/22/34879434 від 09.09.14, яким установлено,
що підприємством всупереч п.1 ч.1 ст.7, ч.7
ст.7, пп.5, 7 ст.8 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" не
нараховувався єдиний соціальний
внесок на вартість безоплатно наданих
квитків на проїзд залізничним
транспортом. Позивач стверджує, що
квитки з правом безкоштовного проїзду
надаються всім працівникам
залізничного транспорту незалежно від
трудових функцій та досягнутих
трудових успіхів, виплати, пов'язані з
оплатою вартості безоплатного проїзду
працівникам залізничного транспорту,
відносяться до соціальних гарантій
(додаткових благ), не включаються до
собівартості перевезень та не входять
до фонду заробітної плати, як бази
нарахування єдиного внеску. З цих
підстав позивач просить суд скасувати
спірні вимогу про сплату боргу
(недоїмки) та рішення про застосування
штрафних санкцій.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві,
та надані у справу матеріали і
документи.

Представник відповідача у письмових
запереченнях позовні вимоги не
визнала, стверджуючи, що за наслідками
планової виїзної перевірки
Знам'янського кар'єроуправління ДП "УПП
ДАЗТ України" встановлено, що
підприємством занижено суму
нарахованої заробітної плати, на яку
нараховується єдиний внесок, на 16 293, 01
грн. на суму квитків на безкоштовний
проїзд залізничним транспортом, що
надавалися працівникам підприємства
та їх утриманцям. Оскільки це порушення
призвело до заниження єдиного
соціального внеску за 2012 - 2013 рр.,
відповідач просить суд у позові
відмовити.

У судове засідання 05.11.14 представники
сторін не прибули, подавши заяви про
розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до частини 4 статті 122 КАС
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності. Якщо
таке клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Розглянувши справу в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами, суд встановив такі
обставини та дійшов до таких висновків.

Державне підприємство "Управління
промислових підприємств Державної
адміністрації залізничного транспорту
України" з 20.03.96 зареєстроване як
юридична особа, має у своєму складі
відокремлений структурний підрозділ -
Знам'янське кар'єроуправління, взятий
на податковий облік у Знам'янській ОДПІ
ГУ Міндоходів у Кіровоградській
області. (а.с.7-12, т.1).

Посадовими особами Знам'янської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Кіровоградській
області проведено планову виїзну
перевірку Знам'янського
кар'єроуправління ДП "УПП ДАЗТ України"
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.11 по 31.12.13, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.11 по 31.12.13, результати якої
оформлено актом №232/22/34879434 від 09.09.14
(а.с.60-100, т .1).

Висновками акту перевірки встановлено,
зокрема, порушення пункту 1 частини 1
статті 7, частини 7 статті 7, пунктів 5, 7
статті 8 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", що призвело до
заниження єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2012-2013 роки в
розмірі 38,28% в сумі 6236,98 грн., в розмірі
3,6% - в сумі 586,55 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
Знам'янською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області винесено
вимогу про сплату боргу (недоїмки)
№Ю- від 09.09.14 з вимогою
Знам'янському кар'єроуправлінню ДП "УПП
ДАЗТ України" сплатити недоїмку зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 6823,53
грн. (а.с.13, т.1).

Крім того, Знам'янською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області
винесено рішення № від 09.09.14 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким на підставі п.3 ч.11 ст.25
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" до
Знам'янського кар'єроуправління ДП "УПП
ДАЗТ України" застосовано штраф у
розмірі 3411, 75 грн. (а.с. 14, т.1)

Не погоджуючись з цими рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначає Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (надалі - Закон).

За визначенням, наведеним у пункті 2
частини 1 статті 1 Закону, єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з абзацами 2 пункту 1, абзацом 2
пункту 2 частини 1 статті 4 Закону
платниками єдиного внеску є, зокрема:

- роботодавці: підприємства, установи
та організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами;

- працівники - громадяни України,
іноземці (якщо інше не встановлено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України) та особи без
громадянства, які працюють: на
підприємствах, в установах та
організаціях, в інших юридичних осіб,
зазначених в абзацах другому та
восьмому пункту 1 цієї частини.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2
статті 6 Закону платник єдиного внеску
зобов'язаний: своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством.

Абзацом 1 пункту 1 частини 1 статті 7
Закону встановлено, що для платників,
зазначених у пунктах 1, 2 частини першої
статті 4 цього Закону, єдиний внесок
нараховується на суму нарахованої
заробітної плати за видами виплат, які
включають основну та додаткову
заробітну плату, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати, у тому числі в
натуральній формі, що визначаються
відповідно до Закону України "Про
оплату праці", та суму винагороди
фізичним особам за виконання робіт
(надання послуг) за цивільно-правовими
договорами.

Згідно з частинами 5, 6 статті 7 Закону
єдиний внесок нараховується на суми,
зазначені в частинах першій і другій
цієї статті, незалежно від джерел їх
фінансування, форми, порядку, місця
виплати та використання, а також від
того, чи виплачені такі суми фактично
після їх нарахування до сплати.

Нарахування єдиного внеску за
платників, зазначених у пункті 2
частини першої статті 4 цього Закону,
здійснюється платниками, зазначеними у
пункті 1 частини першої статті 4 цього
Закону, за рахунок сум, на які єдиний
внесок нарахований.

Частиною 7 статті 7 Закону передбачено,
що перелік видів виплат, на які не
нараховується єдиний внесок,
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частин 5, 7 статті 8 Закону
єдиний внесок для платників,
зазначених у пункті 1 частини першої
статті 4 цього Закону, встановлюється у
відсотках до визначеної абзацом першим
пункту 1 частини першої статті 7 цього
Закону бази нарахування єдиного внеску
(за винятком винагороди за
цивільно-правовими договорами)
відповідно до класів професійного
ризику виробництва, до яких віднесено
платників єдиного внеску, з
урахуванням видів їх економічної
діяльності.

Єдиний внесок для платників,
зазначених у пункті 2 частини першої
статті 4 цього Закону (крім осіб,
зазначених у частині дев'ятій цієї
статті), встановлюється у розмірі 3,6
відсотка визначеної пунктом 1 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону
передбачено, що обчислення єдиного
внеску здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Обчислення єдиного внеску органами
доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом, здійснюється
на підставі актів перевірки
правильності нарахування та сплати
єдиного внеску, звітності, що подається
платниками до органів доходів і зборів,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок.

За наслідками перевірки Знам'янського
кар'єроуправління ДП "УПП ДАЗТ України"
відповідач прийшов до висновку, що
платником у період з 01.03.12 по 31.12.13
занижено фонд заробітної плати для
нарахування єдиного внеску на суму 16 293,
01 грн., що призвело до заниження
нарахування єдиного внеску в розмірі
38,28 % в сумі 6236, 98 грн., у розмірі 3,6 % - 586, 55
грн. (а.с. 104, т.1)

Такі висновки відповідача ґрунтуються
на тому, що платник не включив до фонду
заробітної плати для нарахування
єдиного внеску вартість квитків на
безкоштовний проїзд залізничним
транспортом працівниками підприємства
та їх утриманцями в особистих потребах
у загальному розмірі 16 293, 01 грн.,
підтвердженому відповідними переліки
та реєстрами (а.с. 233 - 244, т.1, а.с. 161 - 178,
т.2), облікувавши ці кошти у податкових
розрахунках сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, і сум утриманого з них
податку (форма №1ДФ) за ознакою доходу
126 "Додаткове благо" (а.с. 166 - 232, т.1), тоді
як, на думку відповідача, такі витрати
відповідно до ст.2 Закону України "Про
оплату праці", пп.2.2.10 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13.02.04
№5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 27.01.04 №114/8713, входять до
складу фонду додаткової заробітної
плати як витрати, пов'язані з наданням
безкоштовного проїзду працівникам
залізничного транспорту.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону
України "Про оплату праці" заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором роботодавець
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

У статті 2 цього ж Закону наведений
перелік виплат, які належать до
структури заробітної плати, зокрема:

- основна заробітна плата - це
винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці,
встановлюється у вигляді тарифних
ставок і відрядних розцінок для
робітників та посадових окладів для
службовців;

- додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці яка включає в себе доплати,
надбавки, гарантійні і компенсаційні
виплати, передбачені чинним
законодавством, премії пов'язані з
виконанням виробничих завдань і
функцій;

- інші заохочувальні і компенсаційні
виплати - до них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Частинами 1-3 статті 16 Закону України
"Про залізничний транспорт"
передбачено, що соціальний захист
працівників залізничного транспорту
загального користування здійснюється
у встановленому порядку згідно з
чинним законодавством України.

Працівники залізничного транспорту
загального користування та члени їх
сімей (утриманці) користуються правом
на безплатний проїзд залізничним
транспортом. Порядок та умови надання
цих та інших пільг встановлюються
Кабінетом Міністрів України,
колективними договорами та угодами.

За працівниками підприємств, установ
та організацій залізничного
транспорту загального користування,
які були переведені на іншу роботу в
цій галузі або в інші галузі внаслідок
трудового каліцтва чи професійного
захворювання або якщо вони вийшли на
пенсію по інвалідності чи за віком,
зберігаються право на безплатний
проїзд залізничним транспортом та інші
пільги, які встановлені законодавчими
актами України для працівників
залізничного транспорту, колективними
договорами та угодами.

Постановою Кабінету Міністрів України
№160 від 21.02.01 "Про реалізацію частини
другої та третьої статті 16 Закону
України "Про залізничний транспорт"
установлено, що порядок та умови
надання працівникам залізничного
транспорту загального користування та
членам їх сімей (утриманцям) права на
безоплатний проїзд залізничним
транспортом затверджуються
Міністерством транспорту за
погодженням з Міністерством фінансів.
Витрати підприємств залізничного
транспорту, пов'язані з безоплатним
проїздом зазначених осіб, не
включаються до складу валових витрат
підприємств.

Підпунктом 139.1.1 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України
передбачено, що не включаються до
складу витрат платника податку
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, зокрема,
витрати на фінансування особистих
потреб фізичних осіб, за винятком
виплат, передбачених статтями 142 і 143
цього Кодексу, та в інших випадках,
передбачених нормами цього розділу.

Натомість, відповідно до пункту 142.1
статті 142 ПК України до складу витрат
платника податку включаються витрати
на оплату праці фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
таким платником податку, які включають
нараховані витрати на оплату основної
і додаткової заробітної плати та інших
видів заохочень і виплат виходячи з
тарифних ставок, у вигляді премій,
заохочень, відшкодувань вартості
товарів, робіт, послуг, витрати на
оплату авторської винагороди та за
виконання робіт, послуг згідно з
договорами цивільно-правового
характеру, будь-яка інша оплата у
грошовій або натуральній формі,
встановлена за домовленістю сторін,
(крім сум матеріальної допомоги, які
звільняються від оподаткування згідно
з нормами розділу IV цього Кодексу).

За визначенням, наведеним у підпункті
14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України,
додаткові блага - кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку
податковим агентом, якщо такий дохід не
є заробітною платою та не пов'язаний з
виконанням обов'язків трудового найму
або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Перелік доходів у вигляді додаткового
блага наведений у підпункті 164.2.17
пункту 164.2 статті 164 ПК України.

З аналізу вказаних норм суд прийшов до
висновку, що надання безкоштовного
(безоплатного) проїзду працівникам
залізничного транспорту згідно з
Законом України "Про залізничний
транспорт" є соціальною пільгою, яка
надається таким працівникам та членам
їх сімей (утриманцям) і не пов'язана з
виплатою їм винагороди за виконану
роботу та не регулюється Законом
України "Про оплату праці". Відтак,
вартість безкоштовного проїзду
працівника залізничного транспорту є
додатковим благом відповідно до пп. "е"
пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, яке не
включається до складу фонду заробітної
плати, а тому не входить до бази для
нарахування та утримання єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, оскільки
відповідно до абз.1 п.1 ч.1 ст.7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" базою для
нарахування єдиного внеску є заробітна
плата працівника.

Суд не приймає до уваги доводи
відповідача про відсутність витрат,
пов'язаних з наданням безкоштовного
проїзду працівникам залізничного
транспорту та їх утриманцям, у Переліку
видів виплат, що здійснюються за
рахунок коштів роботодавців, на які не
нараховується єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.12.10 №1170, позаяк цей Перелік
стосується видів оплати праці та інших
виплат, які здійснюються роботодавцем.
Між тим, як установлено судом, надання
квитків на безкоштовний проїзд
працівникам залізничного транспорту
та їх утриманцям в особистих потребах
не зумовлено виконанням робітниками
трудової функції та не є їх заробітною
платою.

Так само, посилання відповідача на
пункт 2.2.10 Інструкції зі статистики
заробітної плати, затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 13.02.04 №5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 27.01.04
№114/8713, щодо включення до складу фонду
оплати праці витрат, пов'язаних із
наданням безкоштовного проїзду
працівникам залізничного транспорту, є
необґрунтованими, оскільки згідно з
пунктом 1.1 цієї Інструкції вона не
застосовується для визначення
складових фонду оплати праці, як бази
(об'єкта) для нарахування внесків до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

За визначенням, наведеним у пункті 6
частини 1 статті 1 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", недоїмка - це
сума єдиного внеску, яка своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені цим Законом, обчислена
органом доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 4 статті 25 Закону
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. У разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки платник
єдиного внеску узгоджує її з органом
доходів і зборів шляхом оскарження
вимоги про сплату єдиного внеску в
адміністративному або судовому
порядку.

Частинами 1, 2 статті 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки у ході розгляду справи
відповідачем не доведено висновки акту
перевірки №232/22/34879434 від 09.09.14 про
заниження платником бази нарахування
єдиного внеску за період з 01.03.12 по 31.12.13
на 16 293, 01 грн. та заниження сум єдиного
внеску на 6823, 53 грн. (у розмірі 38,28 % - 6236, 98
грн., у розмірі 3,6 % - 586,55 грн.) у
відповідних звітах (а.с. 1 - 160, т.2) й
наявність недоїмки на вказану суму,
тому спірна вимога Знам'янської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області
про сплату боргу (недоїмки) №Ю-
від 09.09.14 є протиправною та підлягає
скасуванню, а позов у цій частині
належить задовольнити.

Вирішуючи позов в частині позовної
вимоги про скасування рішення №
від 09.09.14 про застосування штрафних
санкцій, суд установив, що Знам'янським
кар'єроуправлінням ДП "УПП ДАЗТ
України" 17.09.14 на вказане рішення подано
скаргу до Головного управління ДФС у
Кіровоградській області (а.с. 45 - 47, т.1).

Рішенням Головного управління ДФС у
Кіровоградській області №198/10/11-28-10-01-08
від 15.10.14 рішення Знам'янської ОДПІ
№ від 09.09.14 про застосування
штрафних санкцій в сумі 3411,75 грн. за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску - скасовано та повідомлено про
його відкликання. (а.с. 48-52, т.1)

Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.13 №452, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 16.09.13 за
№1593/24125, затверджено Порядок розгляду
органами доходів і зборів скарг на
вимоги про сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та на
рішення про нарахування пені та
накладення штрафу.

Цей Порядок визначає процедуру подання
та розгляду органами доходів і зборів
скарг на вимоги про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - вимога) та
на рішення про нарахування пені та
накладення штрафу, передбачених
частинами десятою, одинадцятою статті
25 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" (далі -
Закон); скарг банків на рішення про
накладення фінансових санкцій,
передбачених частиною дванадцятою
зазначеної статті.

Згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ цього
Порядку у разі якщо скаржник вважає, що
орган доходів і зборів у районі, місті
(крім міст Києва та Севастополя), районі
у місті, об'єднаний чи спеціалізований,
неправильно визначив суму недоїмки або
прийняв рішення про накладення штрафу
та нарахування пені, що суперечить
законодавству про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування або
виходить за межі його компетенції,
встановленої законом, він має право
оскаржити таке рішення у відповідному
головному управлінні Міндоходів в
Автономній Республіці Крим, області,
містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 4.5 розділу ІV
Порядку у разі скасування вимоги або
рішення органу доходів і зборів про
нарахування пені та накладення штрафу
вони вважаються відкликаними з дня
прийняття рішення органу доходів і
зборів вищого рівня про повне або
часткове задоволення скарги, про що
зазначається в рішенні відповідного
органу доходів і зборів.

Наведене свідчить, що оскільки рішення
Знам'янської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області № від
09.09.14 про застосування штрафних санкцій
скасовано ГУ ДФС у Кіровоградській
області, тому вказане рішення
вважається відкликаним з 15.10.14. У
зв'язку з цим спірне рішення, як
правовий акт індивідуальної дії
втратило чинність, не підлягає
виконанню, не породжує виникнення
будь-яких обов'язків у платника і не
порушує його прав та інтересів, а тому
підстави для його скасування у
судовому порядку за позовом позивача
відсутні. Відтак, у задоволенні позову
у цій частині належить відмовити.

Згідно з частинами 1, 3 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Вбачається, що за подання даного
адміністративного позову, у якому
заявлено позовних вимог майнового
характеру на загальну суму 10 235, 28 грн.
(6823, 53 грн. + 3411,75 грн.), судовий збір
відповідно до пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону
України "Про судовий збір" має
становити 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати, що складає 1827 грн., з
яких позивачем при зверненні до суду
сплачено 204,71 грн. (а.с. 2, т.1). За
наслідками судового розгляду
задоволено позовних вимог на суму 6823, 53
грн. (що відповідає 1218, 01 грн. судового
збору) та відхилено позовних вимог на
суму 3411, 75 грн. (що відповідає 608, 99 грн.
судового збору). Відтак, за правилами ч.3
ст.4 Закону України "Про судовий збір" з
позивача слід стягнути судовий збір у
розмірі, пропорційному до відхиленої
частини позовних вимог, що, з
урахуванням сплачених при зверненні до
суду 204,71 грн., становить 404, 28 грн. (608, 99
грн. - 204, 71 грн.). Відповідачем витрати,
передбачені ч.2 ст.94 КАС України, не
понесені.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов державного
підприємства "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України"
задовольнити частково.

Скасувати вимогу Знам'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про сплату боргу (недоїмки) №Ю-
від 09.09.14.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного підприємства
"Управління промислових підприємств
Державної адміністрації залізничного
транспорту України" в дохід Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
404,28 грн.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня отримання її копії
апеляційної скарги, з одночасним
надісланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
О.А.
Черниш