Справа № 2а-12385/12/2070
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року м.
Київ К/800/12981/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної
міграційної служби України про
скасування наказу, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського
окружного адміністративного суду від 26
листопада 2012 року і ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 5 лютого 2013
року,-

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до Державної міграційної
служби України про скасування наказу
від 10 серпня 2012 року №465-12.

Позов обґрунтовував тим, що
оскаржуваним наказом відповідач
відмовив у визнанні його біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

Вважаючи відмову протиправною і
такою, що порушує його права, а тому
посилаючись на ці обставини ОСОБА_1
просив про задоволення позову.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 26
листопада 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 5 лютого 2013
року позовну заяву залишено без
розгляду.

У касаційній скарзі позивач
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
а справу направити на новий розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів дійшла висновку
про залишення скарги без задоволення з
таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211
Кодексу адміністративного судочинства
України підставами касаційного
оскарження є порушення судом норм
матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для їх
скасування відсутні.

Залишаючи позовну заяву без
розгляду за пропущенням строку
звернення з адміністративним позовом
до суду суди, на підставі наявних у
справі даних встановили і правильно
виходили з того, що такий пропущений
без поважних причин.

Статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначені строки звернення до
адміністративного суду.

Так, за приписами частини першої,
другої, третьої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для звернення до
суду у справах щодо прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Таким чином цією статтею
визначаються строки звернення до
адміністративного суду з
адміністративним позовом з метою
досягнення юридичної визначеності у
публічно-правових відносинах. Ці
строки обмежують час, протягом якого
такі правовідносини можуть вважатися
спірними. Після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними. Разом з тим, після
закінчення цього строку особа не
втрачає права звернутися з
адміністративним позовом, але такий
може бути залишено без розгляду лише на
тій підставі, що пропущено строк
звернення.

Зазначена норма закону
встановлює загальний строк подання
адміністративного позову для захисту
прав, свобод та інтересів особи та
спеціальний, встановлений Кодексом
адміністративного судочинства
України, а також іншими законами.
Зазвичай вони коротші від загального
строку звернення й обумовлені
специфікою відповідних відносин, у
яких визначеності (стабільності)
необхідно досягнути якнайшвидше.

Суди дійшли правильного висновку,
що оскільки предметом спору є рішення
суб'єкта владних повноважень з приводу
вирішення питання надання статусу
біженця, а тому такі регулюються
Законом України від 8 липня 2011 року
№3671-УІ «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту», у тому числі
строк оскарження.

Так, за приписами частини першої,
п'ятої і п'ятнадцятої статті 10
Закону від 8 липня 2011 року №3671-УІ
рішення за заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, у тому числі
стосовно перебуваючих з ним на
території України неповнолітніх дітей
(членів сім'ї заявника або таких, які
знаходяться під його опікою чи
піклуванням), внесених до анкети
заявника, на визнання яких біженцями
або особами, які потребують
додаткового захисту, є письмова згода
заявника, висловлена в анкеті чи заяві,
приймається спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
питань міграції протягом місяця з дня
отримання особової справи заявника та
письмового висновку органу
міграційної служби, який розглядав
заяву. Строк прийняття рішення може
бути продовжено керівником спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань міграції, але
не більш як до трьох місяців.

За результатами всебічного вивчення і
оцінки всіх документів та матеріалів,
що можуть бути доказом наявності умов
для визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади з питань
міграції приймає рішення про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, чи про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

У разі невикористання особою права на
оскарження протягом п'яти робочих днів
з дня її письмового повідомлення про
прийняття рішення про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, орган
міграційної служби вилучає у такої
особи довідку про звернення за
захистом в Україні, інформуючи про це
орган внутрішніх справ за місцем
проживання особи протягом трьох
робочих днів, та повертає особі
національний паспорт та інші документи
(якщо такі є в особовій справі
заявника), що перебувають на зберіганні
в органі міграційної служби.

Аналогічні положення щодо оскарження
рішень щодо статусу біженця та особи,
яка потребує додаткового захисту
закладені і в статті 12 цього Закону.

Таким чином, враховуючи положення
частини третьої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
і статей 10, 12 Закону від 8 липня 2011 року
№3671-УІ строк для оскарження рішення
Державної міграційної служби України
від 10 серпня 2012 року №465-12 встановлений
у п'ять днів з дня письмового
повідомлення про таке.

Як убачається з матеріалів справи
повідомлення про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту позивачу
надіслано 14 вересня 2012 року, яке ним
отримано 20 вересня цього року.

З позовом до суду у даній справі він
звернувся 7 листопада 2012 року, тобто з
пропущенням строку.

Належних доказів, які б свідчили
про поважність причин пропуску строку
позивач не подав і таких не встановлено
судами.

За законом поважними причинами
визнаються лише такі обставини, які є
об'єктивно непереборними, не залежать
від волевиявлення особи, що звернулася
до суду та пов'язані з дійсними
істотними перешкодами чи труднощами
для своєчасного вчинення дій, що
підтверджені належними доказами.

Наведені позивачем в заяві обставини, у
тому числі відкликання позову та
організація забезпечення перекладача
до таких не відносяться, а тому підстав
для скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

Рішення судів відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Харківського
окружного адміністративного суду від 26
листопада 2012 року і ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 5 лютого 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало