Справа № 2а-9682/12/2670
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року м.
Київ К/800/42706/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Олексієнко М.М., Олендер
І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
громадянки Демократичної Республіки
Конго ОСОБА_3 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.07.2013р. у справі за позовом
громадянки Демократичної Республіки
Конго ОСОБА_3 до Державної міграційної
служби України про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року громадянка
Демократичної Республіки Конго ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом про
визнання неправомірним та скасування
рішення Державної міграційної служби
України від 22.05.2012р. №234-12 про відмову у
визнанні біженцями або особою, яка
потребує додаткового захисту в Україні
та зобов'язання повторно розглянути її
заяву.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.10.2012р. позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Державної міграційної служби України
від 22.05.2012р. №234-12 про відмову у визнанні
біженцями або особою, яка потребує
додаткового захисту в Україні.
Зобов'язано Державну міграційну службу
України повторно розглянути заяву
позивача про визнання її біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту в Україні.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.07.2013р.
скасовано рішення суду першої
інстанції, в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

З таким рішенням апеляційного суду не
погодився позивач, подав касаційну
скаргу, в якій посилається на порушення
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Просить скасувати постановлене
апеляційним судом рішення та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційну скаргу, колегія суддів
приходить до висновку, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів та передбачених законом
підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону
України «Про біженців та осіб, що
потребують додаткового чи тимчасового
захисту» біженець - особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
цілком обґрунтованих побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті
1 цього Закону особа, яка потребує
додаткового захисту - особа, яка не є
біженцем відповідно до Конвенції про
статус біженців 1951 року і Протоколу
щодо статусу біженців 1967 року та цього
Закону, але потребує захисту, оскільки
така особа змушена була прибути в
Україну або залишитися в Україні
внаслідок загрози її життю, безпеці чи
свободі в країні походження через
побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання або
загальнопоширеного насильства в
ситуаціях міжнародного або
внутрішнього збройного конфлікту чи
систематичного порушення прав людини і
не може чи не бажає повернутися до
такої країни внаслідок зазначених
побоювань.

Абзацом 4 частини 1 статті 6 Закону
України «Про біженців та осіб, що
потребують додаткового чи тимчасового
захисту» не може бути визнана біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, особа стосовно якої
встановлено, що умови, передбачені
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, відсутні.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
уродженкою Демократичної Республіки
Конго, яка через військові та етнічні
конфлікти залишила країну.

За результатами розгляду особової
справи, громадянці Демократичної
Республіки Конго ОСОБА_3, рішенням
Державної міграційної служби України
від 22.05.2012 №234-12 було відмовлено у
визнанні її біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту на
підставі абзацу 4 частини 1 статті 6
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту», як особі,
стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені пунктами 1, 13 частини 1
статті 1 вказаного Закону, відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач належним чином не дослідив,
який рівень небезпеки існував для
ОСОБА_3 та не проаналізував належним
чином інформацію повідомлену
позивачем в заяві про надання статусу
біженця та в анкеті особи, яка
звернулась про надання статусу
біженця.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог
апеляційний суд виходив із того, що у
позивача відсутні обґрунтовані
обставини для побоювання стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань.

Як вбачається з матеріалів особової
справи, заявниця не переслідувалася
урядом, не була причетна до політичних
партій, не приймала участі у
політичному житті свого походження.
Факту, що позивач була об'єктом
переслідувань, наявність прямих загроз
такого переслідування, нею доведено не
було.

Крім того, до прибуття в Україну
позивач перебувала на території
третьої безпечної країни - Російської
Федерації, проте свідомо не
використала там право звернутись за
захистом та отриманням відповідного
статусу.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції колегія суддів погоджується
і вважає, що вони відповідають нормам
матеріального і процесуального права
та фактичним обставинам справи.

Жодних фактів звернення до
правоохоронних органів у країні
походження щодо свого переслідування з
боку інших етнічних груп або влади,
утисків або погроз, позивачем
представлено не було, і доказів
зазначеного суди не встановили.

Ситуація у країні походження при
визначенні статусу біженця є вихідним
критерієм для його надання. Така
ситуація є доказом того, що суб'єктивні
побоювання стати жертвою
переслідування є цілком
обґрунтованими, тобто підкріплюються
об'єктивним положенням в країні та
історією, яка відбулася особисто із
заявником.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній
скарзі, висновки апеляційного суду не
спростовують і є безпідставними,
оскільки відсутні факти
переслідувань та фактичної небезпеки
для ОСОБА_3, а також не знайшли своє
підтвердження обставин для побоювання
стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань, а тому суд апеляційної
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про
правомірність рішення Державної
міграційної служби України.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що при ухваленні
оскаржуваного рішення суд апеляційної
інстанції не допустив порушень норм
матеріального і процесуального права,
а тому касаційну скаргу слід залишити
без задоволення, а судове рішення - без
змін.

Керуючись статтями 210, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Демократичної
Республіки Конго ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.07.2013р. у справі за позовом
громадянки Демократичної Республіки
Конго ОСОБА_3 до Державної міграційної
служби України про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
М.М. Олексієнко

І.Я. Олендер