Справа № 821/1311/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1311/14

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Варняк С.О. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Херсонського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 30
квітня 2014 року по справі за
адміністративним позовом Херсонського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Державного підприємства «Центральне
конструкторське бюро «Ізумруд» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

В С Т А Н О В И В:

18.04.2014р. Херсонське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до Херсонського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до ДП
«Центральне конструкторське бюро
«Ізумруд» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 16 858,97 грн. та пені у розмірі
15,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що згідно зі звітом за формою
10-ПІ №2483 від 26.02.2014 р. за 2013 рік,
відповідач до 16.04.2014 року повинен був
самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі: 16858,97 грн. за 1 робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 30 квітня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову Херсонському ОВФСЗІ відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник Херсонського обласного
відділення ФСЗІ 12.05.2014р. подав
апеляційну скаргу, в якій зазначив, що
судом, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
матеріального і процесуального права
та просив скасувати постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 30.04.2014р. і
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
будь-яких законних підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

26.02.2014р. Державне підприємство
«Центральне конструкторське бюро
«Ізумруд» надало до Фонду СЗІ звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за Формою 10-ПІ, який останній
отримав в той же день, т.б. 26.02.2014р. У
цьому звіті в рядку 01
«середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу (осіб)»
зазначено - 39, в рядку 03 «кількість
інвалідів-штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях» -
2, у рядку 02 «середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
встановлена інвалідність» - 1.

31.03.2013р., 22.04.2014р. та 05.06.2013р. відповідачем
подавалася до Херсонського міського
центру зайнятості відповідні звіти
форми 3-ПН про наявність вакансій та
інформація про попит на робочу силу.

Вирішуючи справу по суті та
відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем вживались усі необхідні
заходи по створенню робочих місць та
працевлаштуванню інвалідів, т.б. він
створив такі робочі місця та до того ж
повідомив позивача про наявність у
нього вільної вакансії для інваліда.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції і вважає їх обгрунтованими,
виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено, що
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.

Згідно зі ст.19 цього ж Закону, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Як слідує з приписів ст.218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до вимог ст.20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст.19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

У відповідності до ст.181 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», рішення про
визнання інваліда безробітним і взяття
його на облік для працевлаштування
приймається центром зайнятості за
місцем проживання інваліда на підставі
поданих ним рекомендації МСЕК та інших,
передбачених законодавством,
документів.

При цьому, Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Отже, виходячи з вказаних вище правових
норм, колегія судів погоджується з
висновками суду 1-ї інстанції про
відсутність належних підстав для
застосування до відповідача спірних
адміністративно-господарських
санкцій, оскільки відповідачем, в
даному випадку, у повному обсязі було
виконано покладені на нього
законодавством обов'язки щодо
працевлаштування інвалідів, дотримано
існуючі правила здійснення
господарської діяльності щодо
забезпечення працевлаштування
інвалідів та вжито всіх можливих
заходів, спрямованих на забезпечення
працевлаштування інвалідів на власне
підприємство.

Слід вказати, що аналогічна правова
позиція зі спірного питання була
висловлена і в рішеннях Верховного
Суду України від 20.06.2011 р. (по справі
№21-60а11), від 31.01.2011р. (по справі №21-60а10)
та Вищого адміністративного суду
України від 08.09.2010р. (по справі №к14539/09) і
від 16.12.2010р. (по справі №к-29033/10), в яких,
зокрема також зазначено, що обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатись пошуком
інвалідів для працевлаштування.

При цьому, необхідно зазначити, що у
відповідності до вимог ч.1 ст.244-2 КАС
України, рішення Верховного суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
відносинах, є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень та для
всіх судів України.

Окрім того, також слід звернути увагу і
на те, що адміністративно-господарські
санкції за незайняті інвалідами робочі
місця не є податком чи збором
(обов'язковим платежем), обов'язкова
сплата яких передбачена Конституцією
України та Законом України «Про
систему оподаткування», а є заходом
впливу до правопорушника у сфері
господарювання у зв'язку зі скоєнням
правопорушення.

До того ж, згідно із приписами ст.ст.11,71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, у відповідності до ст.86 цього ж
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції при
розгляді даної справи не було порушено
норми матеріального і процесуального
права, а наведені в апеляційній скарзі
доводи не відповідають обставинам
справи та ґрунтуються на невірному
тлумаченні норм діючого у цій сфері
законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, суд апеляційної
інстанції, відповідно до ст.200 КАС
України, залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Херсонського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 30 квітня 2014
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко