Справа № 2а/1522/5703/11
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
2а/1522/5703/11

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Домусчі Л.В. Одеський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

Головуючого: судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В.,
Романішина В.Л.

розглянув у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Ізмаїльському районі Одеської області
на постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 липня 2011 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Ізмаїльському районі
Одеської області про зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2011 року позивач звернувся з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Ізмаїльському районі
Одеської області про зобов'язання
призначити державну додаткову пенсію ",
у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 100 %
мінімальної пенсії за віком, як
інваліду І групи, відповідно до ст.ст. 49,
50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01 жовтня 2010 року.

За результатами розгляду
адміністративного позову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 04 липня 2011 року
позов задоволено частково, зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Ізмаїл Одеської області здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1 , як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи, основної
пенсії, відповідно до вимог статей 49,50,54
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", у розмірі 10 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 100 %
мінімальної пенсії за віком з 12 жовтня
2010 року по 04 липня 2011 року, з
урахуванням раніше виплачених сум за
вказаний період.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 22 квітня 2011
року позовні вимоги, заявлені поза
межами шестимісячного строку,
передбаченого ст. 99 КАС України (чинної
на момент розгляду справи) залишено без
розгляду. Апеляційна скарга не містить
заперечень на зазначену ухвалу.

Не погоджуючись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржену
постанову та ухвалити нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Позивач письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надав.

Ухвалюючи постанову про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
встановив, що позивач за статусом є
учасником ліквідації аварії на ЧАЕС,
віднесений до 1 категорії, інвалідом ІІ
групи, перебуває на обліку управління
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл
Одеської області, що підтверджено
відповідними посвідченнями.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Апеляційний суд погоджується з тим, що
позивач має право на нарахування та
виплату основної пенсії як інваліду
другої групи та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах,
визначених Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з огляду на таке.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року) особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами І групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 100
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у вказаній
редакції встановлено, що розмір пенсії
для інвалідів першої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 10 мінімальних пенсій за
віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» статтю 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, відповідно до якої особам,
віднесеним до категорії 1 - інвалідам I
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 100 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Цим же
Законом викладено в новій редакції і
статтю 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до якої у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою по I групі інвалідності - 100
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008 положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

З врахуванням викладеного, позивач, як
учасник ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії та
інвалід І групи, має право на отримання
державної пенсії в розмірі не нижче 10
мінімальних пенсій за віком,
передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
до 28 грудня 2007 року), та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 100 процентів мінімальної
пенсії за віком, передбаченому ч. 1 ст. 50
зазначеного Закону у названій
редакції, що вірно встановлено судом
першої інстанції.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Проте, апеляційний суд вважає, що судом
першої інстанції помилково зазначено
кінцевий термін здійснення
перерахунку.

Абзацом дев'ятим статті 1 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що пенсія - це
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі, а
підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати, тому суди не вправі обмежувати
виплату громадянам пенсії, а також
передбаченого чинним законодавством
підвищення до неї, встановлюючи для
цього певні граничні строки її
отримання, а тому судом першої
інстанції необґрунтовано зазначено
кінцевий термін перерахунку пенсії
позивача.

До такого висновку зводиться правова
позиція, висловлена Верховним Судом
України в постановах від 23 квітня 2012
року №21-239а11 та від 19 березня 2013 року в
№21-53а13, в яких зазначено, що з самого
визначення поняття пенсії випливає, що
щомісячні пенсійні виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу. Цей вид виплат не є
строковим, а тому не може бути
призначений на певний строк. У цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін або
строк, на який призначається пенсія, не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії. Тому виплату пенсії не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
державної пенсії яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з 12
жовтня 2010 року з урахуванням
виплачених сум вказаної допомоги.

Враховуючи, що суд першої інстанції
правильно вирішив справу, але з
помилковим застосуванням норм
процесуального права, колегія суддів
на підставі п.1 ч.1 ст. 201 КАС України,
вважає необхідним змінити рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. 183-2, ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст.
201, ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України,
апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл -
задовольнити частково, а постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 04 липня 2011 року -
змінити, виключивши з резолютивної
частини третього абзацу кінцеву дату
виплат « 04 липня 2011».

В іншій частині постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 04 липня 2011 року
залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий: суддя
О.О. Димерлій

суддя
О.В. Єщенко

суддя
В.Л. Романішин