Справа № 667/5737/14-а
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
667/5737/14-а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції:
Мусулевський Я.А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -Кравець О.О.судді
-Домусчі С.Д. судді -
Шеметенко Л.П. розглянувши у
письмовому провадженні апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства "Херсонський
нафтопереробний завод" на постанову
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 29.07.2014 р. по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління містобудування та
архітектури департаменту
містобудування та землекористування
Херсонської міської ради про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

09.07.2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до Управління містобудування
та архітектури департаменту
містобудування та землекористування
Херсонської міської ради та просив
визнати протиправною відмову
відповідача від 11.03.2014 року у
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення у власність ОСОБА_4
земельної ділянки площею 0,0786 га для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1 та зобов'язати
відповідача погодити проект
землеустрою щодо відведення у
власність ОСОБА_4 земельної ділянки,
площею 0,0786 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Постановою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 29 липня 2014 року
позов був задоволений.

Не погоджуючись з постановою суду
представник Приватного акціонерного
товариства "Херсонський
нафтопереробний завод" подав
апеляційну скаргу, в якій вважає
вказану постанову прийнятою з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, просив її
скасувати та прийняти нову , якою у
задоволенні позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду були
сповіщені належним чином відповідно до
ст.34 -39 КАС України, але до судового
засідання не з'явилися , а тому суд
відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.197 КАС України
розглядає справу в порядку письмового
провадження.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з статями 13, 14 Конституції
України земля є об'єктом права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Право власності на землю гарантується,
набувається та реалізується
громадянами виключно у відповідності
до закону.

Відповідно до статі 81 Земельного
кодексу України, громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки, зокрема, на підставі:
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;
виділення в натурі (на місцевості)
належної їм земельної частки (паю).

Згідно ст.116 Земельного кодексу України
( в ред.,діючої на момент виникнення
правовідносин) громадяни набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування та
державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації, в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами здійснюється шляхом
передачі земельних ділянок у власність
або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться,
зокрема, у разі приватизації земельних
ділянок, які перебувають у
користуванні громадян. Надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст.186-1 ЗК України проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок усіх категорій та форм
власності підлягає обов'язковому
погодженню з територіальним органом
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у межах населеного
пункту або земельної ділянки за межами
населеного пункту, на якій розташовано
об'єкт будівництва або планується
розташування такого об'єкта, подається
також на погодження до структурних
підрозділів районних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій у сфері містобудування
та архітектури, а якщо місто не входить
до території певного району, - до
виконавчого органу міської ради у
сфері містобудування та архітектури, а
в разі, якщо такий орган не утворений, -
до органу виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань
містобудування та архітектури чи
структурного підрозділу обласної
державної адміністрації з питань
містобудування та архітектури.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки:

природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення,
земельної ділянки, розташованої на
території чи в межах об'єкта
природно-заповідного фонду або в межах
прибережної захисної смуги, підлягає
також погодженню з органом виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері охорони навколишнього
природного середовища, структурним
підрозділом обласної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації у сфері охорони
навколишнього природного середовища;

розташованої на території пам'яток
культурної спадщини національного
значення, їх охоронних зон та
охоронюваних археологічних
територіях, підлягає також погодженню
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері охорони культурної спадщини;

розташованої на території земель
історико-культурного призначення,
пам'яток культурної спадщини місцевого
значення, їх охоронних зон, в
історичних ареалах населених місць та
інших землях історико-культурного
призначення, крім випадків, зазначених
в абзаці третьому цієї частини,
підлягає також погодженню з органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим у сфері охорони
культурної спадщини, відповідним
структурним підрозділом обласної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації у сфері
охорони культурної спадщини;

лісогосподарського призначення
підлягає також погодженню з
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
лісового господарства, а на території
Автономної Республіки Крим - з органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань лісового
господарства;

водного фонду підлягає також
погодженню з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері розвитку водного
господарства, а на території
Автономної Республіки Крим - з органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань водного
господарства.

Розробник подає на погодження до
органу, визначеного в частині першій
цієї статті, за місцем розташування
земельної ділянки оригінал проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, а до органів, зазначених у
частинах другій і третій цієї статті, -
завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій -
третій цієї статті, зобов'язані
протягом десяти робочих днів з дня
одержання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або копії
такого проекту безоплатно надати або
надіслати рекомендованим листом з
повідомленням розробнику свої
висновки про його погодження або про
відмову в такому погодженні з
обов'язковим посиланням на закони та
прийняті відповідно до них
нормативно-правові акти, що регулюють
відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки може бути лише
невідповідність його положень вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки підлягає
обов'язковій державній експертизі
землевпорядної документації,
погоджений проект подається
замовником або розробником до
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин,
або його територіального органу для
здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій -
третій цієї статті, при погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки забороняється
вимагати:

додаткові матеріали та документи, не
включені до проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
відповідно до статті 50 Закону України
"Про землеустрій";

надання погодження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки будь-якими іншими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами та організаціями;

проведення будь-яких обстежень,
експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та
погодження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
самостійно та незалежно від погодження
проекту іншими органами, зазначеними у
частинах першій - третій цієї статті, у
визначений законом строк.

Згідно з ст. 114 Земельного кодексу
України санітарно-захисні зони
створюються навколо об'єктів, які є
джерелами виділення шкідливих речовин,
запахів, підвищених рівнів шуму,
вібрації, ультразвукових і
електромагнітних хвиль, електронних
полів, іонізуючих випромінювань тощо, з
метою відокремлення таких об'єктів від
територій житлової забудови. У межах
санітарно-захисних зон забороняється
будівництво житлових об'єктів, об'єктів
соціальної інфраструктури та інших
об'єктів, пов'язаних з постійним
перебуванням людей. Правовий режим
земель санітарно-захисних зон
визначається законодавством України.

Судами 1-ої та апеляційної інстанцій
було встановлено, що рішенням
виконкому Херсонської міської ради від
18 жовтня 1977 року № 853/20 затверджений
перелік об'єктів, що підлягає виносу за
межі санітарно-захисної зони
Херсонського нафтопереробного заводу
шириною 1 000 метрів. Додатками № № 1-4 до
вказаного рішення визначений повний
перелік об'єктів, які підлягають виносу
за межі санітарно-захисної зони.

Відповідно до договору дарування від 20
серпня 2003 року ОСОБА_4 на праві
власності належить житловий будинок з
надвірними спорудами і будівлями,
розташований за адресою:
АДРЕСА_1,збудований у 1960 році(а.с. 15,16)

Рішенням Херсонської міської ради від
30.11.2012 року за № 900 ОСОБА_4було надано
дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення у власність земельної
ділянки площею 0,0786 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Проект землеустрою був розроблений та
наданий Управлінню містобудування та
архітектури департаменту
містобудування та землекористування
Херсонської міської ради , яке за вих.№
01-36-490 від 11.03.2014 року, відмовило у
погодженні проекту землеустрою щодо
вищевказаної земельної ділянки, так як
вона знаходиться в санітарно-захисній
зоні Херсонського нафтопереробного
заводу І-ІІІ класу шкідливості та не
може передаватися у власність для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, тому не має можливості
погодити надану документацію.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного населення» державний
санітарно-епідеміологічний нагляд - це
діяльність органів державної
санітарно-епідеміологічної служби по
контролю за дотриманням юридичними та
фізичними особами санітарного
законодавства з метою попередження,
виявлення, зменшення або усунення
шкідливого впливу небезпечних
факторів на здоров'я людей та по
застосуванню заходів правового
характеру щодо порушників.

Згідно п.п.2 п.7 Положення про державний
санітарно-епідеміологічний нагляд,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 1999 pоку
№1109, запобіжний державний
санітарно-епідеміологічний нагляд
здійснюється, крім іншого, шляхом
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи.

Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 09 жовтня 2000 року № 247
затверджений Порядок проведення
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи (Порядок).

Відповідно п.1 Порядку висновок
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи - документ установленої
форми, що засвідчує відповідність
(невідповідність) об'єкта державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
медичним вимогам безпеки для здоров'я і
життя людини, затверджується
відповідним головним державним
санітарним лікарем і є обов'язковим для
виконання власником об'єкта
експертизи.

Відповідно до п.7.1 Порядку державна
санітарно-епідеміологічна експертиза
об'єктів, на які є санітарні норми або
нормативні документи, що затверджені
згідно з чинним законодавством
України, проводиться установами,
закладами державної
санітарно-епідеміологічної служби
України.

Згідно п.7.11 Порядку установа,
заклад державної
санітарно-епідеміологічної служби або
експертна комісія на підставі
отриманих документів проводять
державну санітарно-епідеміологічну
експертизу, про що складають протокол
експертизи, готують проект висновку
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи у двох примірниках.

Основні гігієнічні вимоги до
планування і забудови як нових, так і
існуючих міських та сільських поселень
України, їх санітарного упорядкування
та оздоровлення містяться у Державних
санітарних правилах планування та
забудови населених пунктів (далі також
Правила), затверджені наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 19 червня 1996 pоку № 173 (зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 24 липня
1996 року за № 379/1404), відповідно до п.4.1
яких організація сельбищних територій
населених пунктів повинна створити
максимально сприятливі умови
проживання населення з урахуванням
нормативного забезпечення повним
набором установ соціального,
культурного та побутового
обслуговування населення, додержання
нормативних показників густоти
населення на території житлових
кварталів та районів, якості
навколишнього середовища та
мікроклімату, вимог до організації та
благоустрою присадибних територій,
транспортної та інженерної
інфраструктури відповідно до діючих
будівельних норм та правил, а також
вимог цих Правил.

Згідно п.5.1 Правил до складу виробничої
території входять: промислова,
комунально-складська,
науково-виробнича зони, споруди
зовнішнього транспорту та міської
вулично-дорожньої мережі. Розміщення
вказаних зон визначається
містобудівними і
санітарно-гігієнічними нормами
відповідно до санітарної класифікації
підприємств, профілізації населеного
пункту, особливостей місцевих умов і т.
ін.

Промислові, сільськогосподарські та
інші об'єкти, що є джерелами
забруднення навколишнього середовища
хімічними, фізичними та біологічними
факторами, при неможливості створення
безвідходних технологій повинні
відокремлюватись від житлової
забудови санітарно-захисними зонами
(п.5.4 Правил).

Згідно п.5.5 Державних санітарних правил
планування та забудови населених
пунктів розміри санітарно-захисних зон
для промислових підприємств та інших
об'єктів, що є джерелами виробничих
шкідливостей, слід встановлювати
відповідно до діючих санітарних норм
їх розміщення при підтвердженні
достатності розмірів цих зон за
«Методикой расчета концентрацій в
атмосферном воздухе вредных веществ,
содержащихся в выбросах предприятий»
ОНД-86, розрахунками рівнів шуму та
електромагнітних випромінювань з
урахуванням реальної санітарної
ситуації (фонового забруднення,
особливостей рельєфу, метеоумов та ін.),
а також даних лабораторних досліджень
щодо аналогічних діючих підприємств та
об'єктів.

Додатком 4 до Правил «Санітарна
класифікація підприємств, виробництв
та споруд і розміри санітарно-захисних
зон для них» визначено, що
санітарно-захисну зону Підприємства по
переробці нафти (при переробці нафти з
вмістом сірки менше 0,5 % (вагових)
належить приймати розміром 500 м).

Відповідно до п.5.10 Правил у
санітарно-захисних зонах не можна
допускати розміщення, зокрема,
житлових будинків з придомовими
територіями, гуртожитків, готелів,
будинків для приїжджих, аварійних
селищ.

Апеляційний суд частково погоджується
із висновком суду 1-ої інстанції ,щодо
наявності підстав для задоволення
позову , враховуючи ,що будинок був
збудований ще до встановлення
Херсонською міською радою меж
санітарно-захисної зони Херсонського
нафтопереробного заводу, а орган
місцевого самоврядування не виконав
обов'язок щодо його виносу за межі
санітарно-захисної зони до звернення
власника з питання приватизації
земельної ділянки для його
обслуговування , та вважає ,що ,в цьому
випадку, слід керуватися принципом
верховенства права особи (ст.8
Конституції України) на отримання у
власність чи у користування вказаної
земельної ділянки та враховувати
законодавчу зміну у розмірах
санітарно-захисних зон до 500 м для
підприємств по переробці нафти (при
переробці нафти з вмістом сірки менше
0,5 % (вагових), але вважає ,що суд не може
підміняти компетентного виконавчого
органу міської ради у сфері
містобудування та архітектури при
вирішенні питання щодо погодження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у межах населеного
пункту .

Відповідно до ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до п. п. 3, 4. ч. 1 ст. 202 КАС
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Згідно п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Відповідно до ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа), а якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Апеляційним судом встановлено , що
позивачем ,у зв'язку зі сплатою
судового збору за звернення із
позовною заявою , понесені судові
витрати у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, апеляційний
суд вважає за необхідне скасувати
постанову суду1-ої інстанції та
прийняти нову про часткове
задоволення позову.

Керуючись ч.1 ст. 195, 197,ч. 3 ст. 198, п. 3, 4 ч. 1
ст. 202, ч.2 ст. 205, ч.1 ст.207, ст. 210, ст.211, ст. 212
, ч. 5 ст. 254 КАС України, суд апеляційної
інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Херсонський
нафтопереробний завод"- задовольнити
частково .

Постанову Комсомольського районного
суду м. Херсона від 29.07.2014 р. скасувати.

Прийняти нову постанову:

Адміністративний позов ОСОБА_4
-задовольнити частково .

Визнати протиправною відмову
Управління містобудування та
архітектури департаменту
містобудування та землекористування
Херсонської міської ради відповідача
від 11.03.2014 року у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення у
власність ОСОБА_4 земельної ділянки
площею 0,0786 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позову -відмовити

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 судові витрати у
розмірі 121,8 грн.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі ,та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
Кравець О.О.

Суддя
Домусчі С.Д.

Суддя
Шеметенко Л.П.