Справа № 235/5070/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р. Справа №
235/5070/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області на постанову
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 06.10.2014р. по справі
№ 235/5070/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулась до
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області, в якому просила суд:

- визнати неправомірним нарахування
відповідачем з 01 січня 2014 року
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
державної пенсії по інвалідності
відповідно ст.54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи";

- зобов'язати відповідача видати
розпорядження про перерахунок та
виплату державної пенсії по
інвалідності внаслідок Чорнобильської
катастрофи у обсязі не нижче 6 розмірів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю
внаслідок Чорнобильської катастрофи у
обсязі 50 % розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, відповідно ст.ст. 50, 54, 67
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
з 01 січня 2014 року.

Постановою Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 06.10.2014 року адміністративний позов
ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі.

Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Красноармійському районі Донецької
області щодо нарахування та виплати
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
з 01 січня 2014 року державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, всупереч положень ст. ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області здійснити перерахунок та
виплату з 01 січня 2014 року ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
інваліду 3 групи, 1-ої категорії,
державної пенсії на підставі ст. 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в
обсязі не нижче від 6-ти розмірів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, на
підставі ст. 50 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в обсязі 50%
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, за
відрахуванням фактично отриманих сум.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказану постанову
суду першої інстанції та ухвалити
нову, якою повністю відмовити в
задоволенні позовних вимог. Вказує, що
приймаючи зазначену постанову суд
першої інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин положення ст. ст. 49, 50, 54, 67
Закону України "Про статус і
соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", Постанови Кабінетом
Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року
та ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об'єктивності розгляду справи.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
визнала за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач - ОСОБА_1, є інвалідом III групи
безстроково, призначеної згідно з
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ в редакції Закону України від 19
грудня 1991 року № 2001-XII (далі Закон №
796-Х1І), має статус ліквідатора
наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії,
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м.
Красноармійську та Красноармійському
районі Донецької області та одержує
пенсію по інвалідності ІІІ групи
згідно Закону № 796-ХП. З 1 січня 2014 року
управління здійснювало нарахування та
виплату позивачу пенсії в розмірі 1404,52
грн. (а.с. 8).

04.09.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
управління із заявою про перерахунок
основної та додаткової пенсій
відповідно до вимог статей 50, 54 Закону
№ 796-ХП (а.с. 12). В задоволені заяви про
перерахунок та виплату позивачу
основної та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, згідно статей 50, 54
Закону № 796-ХП, листом управління від
10.09.2014 року № 18398/10/23 відмовлено (а.с. 7).

Не погодившись з діями відповідача
щодо відмови у здійсненні перерахунку
пенсії, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач має право на
отримання основної державної пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі,
який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
захисту прав позивача на отримання
зазначених пенсій за період з 01.01.2014
року, а також зобов'язав відповідача
здійснити такий перерахунок за
вказаний період та забезпечити виплату
державної та додаткової пенсій
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів частково погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернулась до суду з даним
позовом 19.09.2014 року із вимогами щодо
захисту порушених прав, що мали місце
починаючи з 01.01.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Встановлення процесуальних строків
законом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства України
певних процесуальних дій. Інститут
строків в адміністративному процесі
сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Таким чином, дотримання строку
звернення з позовом є однією з умов для
реалізації права на подання позову у
публічно-правових відносинах.

Відповідно до пункту 5 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
подано адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
суду поважними).

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права цієї особи,
коли розпочався перебіг цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи,
порушення прав позивача в частині
нарахування та виплати додаткової
пенсії відбувалося періодично -
кожного місяця при отриманні ним суми
пенсії, починаючи з 01.01.2014 року, а тому
кожного разу при отриманні пенсії
позивач був обізнаний про порушення
його прав та мав змогу звернутись до
суду за їх захистом.

Посилання суду першої інстанції на
приписи ч. 2 ст. 87 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", ч. 2 ст. 46 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
колегія суддів вважає помилковими,
оскільки з аналізу положень зазначеної
статті вбачається, що вони стосуються
сум пенсій, які були нараховані, однак
не одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію, а
позивачу суми державної та додаткової
пенсії у розмірі встановленому ст.ст. 50,
54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" нараховано не було.

Колегія суддів зазначає, що
правовідносини в даній справі повинні
розглядатися, в першу чергу, виходячи з
правомірності або неправомірності дій
чи бездіяльності органу владних
повноважень, на звернення для
оскарження яких Кодексом
адміністративного судочинства
передбачено 6 місяців.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом, колегія
суддів дійшла висновку, що права
позивача підлягають захисту з 19.03.2014
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Однак, позивачем ані до суду ані першої,
ані апеляційної інстанцій не було
надано доказів поважності пропуску
строку для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
визнання неправомірними дій та
зобов`язання відповідача здійснити
перерахунок та виплату державної та
додаткової пенсій, починаючи з 01.01.2014
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України,
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд
своєю ухвалою залишає позовну заяву
без розгляду, якщо позовну заяву подано
з пропущенням встановленого законом
строку звернення до адміністративного
суду і суд не знайшов підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що судом при ухваленні рішення
порушено приписи ст.ст. 99, 100 КАС
України, а тому постанова суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог за період з 01.01.2014 року
по 18.03.2014 року підлягає скасуванню, з
залишенням цієї частини позовної
заяви без розгляду.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції в частині позовних вимог, що
стосується періоду з 19.03.2014 року,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(в редакції від 09.07.2007р. згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. № 10-рп/2008,) в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
третій групі інвалідності - 6
мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
від 09.07.2007р. згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від
22.05.2008р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до
першої категорії, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірах:
інвалідам третьої групи - 50 %
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

При цьому, вихідним критерієм
розрахунку додаткової пенсії виступає
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»" встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного Законом
про Державний бюджет України. Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

14.06.2011 року Верховною Радою України
прийнято Закон України № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
який набрав чинності 19.06.2011 року
Пунктом 7 частини І зазначеного Закону
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
встановлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та ч.
3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011 року норми пункту 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» визнано такими, що відповідають
Конституції України, тобто є
конституційними.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» норми і положення
статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39,
48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96, пунктів 2. 1, 6
статті 116 Конституції України треба
розуміти так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. Суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» встановлено, що у 2013
році норми і положення, зокрема, ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Згідно ст. 3 Бюджетного Кодексу України
бюджетний період для всіх бюджетів, що
складають бюджетну систему України,
становить один календарний рік, який
починається 1 січня кожного року і
закінчується 31 грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян у 2011 та
2012, 2013 бюджетних роках делеговано
Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог,
постановами Кабінету Міністрів
України № 745 від 06.07.11 року та № 1210 від
23.11.11 року були визначені мінімальні
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, а також щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, у період з 23.07.2011 року по 31.12.2013
року розмір основної державної пенсії
по інвалідності та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначався
відповідно до вказаних постанов КМУ.

В свою чергу, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» не
було передбачено обмежень щодо
застосування ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», тому з
01.01.2014 року діяли положення ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до яких
розміри пенсій для інвалідів ІІІ групи,
щодо яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 6 мінімальних пенсій за
віком, а особам, які є інвалідами ІІ
групи і віднесені до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах 50 процентів мінімальної
пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про державний бюджет
України на 2014 рік» від 31.07.2014 року, який
набрав чинності 03.08.2014 року, доповнено
Розділ «Прикінцеві положення» ЗУ «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
пунктом 6-7, яким установлено, що норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

На підставі наведеного, колегія суддів
зазначає, що з урахуванням внесених
змін у Закон України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік», які набрали
чинності 3 серпня 2014 року, починаючи з
цієї дати до спірних правовідносин
повинні застосовуватись положення
Постанови Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення».

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позивач має право на
отримання основної державної пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі,
який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 19.03.2014 року по
02.08.2014 року включно.

Враховуючи, що фактично позивач з 19.03.2014
року отримує підвищення до пенсії у
розмірі, визначеному постановою
Кабінету Міністрів України від 23
листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення», замість
розміру визначеного ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за
період з 19.03.2014 року по 02.08.2014 року .

При цьому колегія суддів зауважує, що,
приймаючи рішення 06.10.2014 року, суд
першої інстанції не врахував положення
Закону України від 31 липня 2014 року "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік",
який набрав чинності 3 серпня 2014 року,
та необґрунтовано не обмежив строк
таких виплат 02.08.2014 року, оскільки після
зазначеної дати виплати повинні
проводитись у відповідності до
постанови Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 року № 1210.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Отже, переглянувши рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 06.10.2014 року в частині задоволення
позовних вимог за період з 03.08.2014 року,
через порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям в цій частині
нової постанови про відмову у
задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції доводи апеляційної скарги, з
наведених вище підстав, висновків суду
не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 197, 198,
200, 202, 203, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Красноармійську та Красноармійському
районі Донецької області задовольнити
частково.

Постанову Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 06.10.2014р. по справі № 235/5070/14-а
скасувати в частині визнання
неправомірними дій та зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1 державної пенсії на
підставі ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в обсязі не
нижче від 6-ти розмірів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, на
підставі ст. 50 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в обсязі 50%
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, за
період з 01 січня 2014 року по 18.03.2014 року,
за відрахуванням фактично отриманих
сум, прийнявши в цій частині ухвалу,
якою адміністративний позов ОСОБА_1 в
зазначеній частині позовних вимог
залишити без розгляду.

Постанову Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 06.10.2014р. по справі № 235/5070/14-а
скасувати в частині визнання
неправомірними дій та зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1 державної пенсії на
підставі ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в обсязі не
нижче від 6-ти розмірів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, на
підставі ст. 50 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в обсязі 50%
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, за
період з 03.08.2014 року, за відрахуванням
фактично отриманих сум, прийнявши в цій
частині нову постанову про відмову у
задоволенні зазначених позовних вимог
ОСОБА_1.

В іншій частині постанову
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 06.10.2014р. по справі
№ 235/5070/14-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання постановою законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.