Справа № 817/1799/14
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Зозуля
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"24" листопада 2014 р.
Справа № 817/1799/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Мацького Є.М.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
у м.Житомирі апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "29" вересня
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Санком-Рівне" до Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Санком-Рівне» (далі -
ТОВ «Санком-Рівне») звернулося до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом в
якому просило визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області (далі - ДПІ у м.
Рівному).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що у період з 22.01. 2013 року по
11.02. 2013 року ДПІ у м. Рівному була
проведена позапланова виїзна
перевірка ТОВ «Санком-Рівне» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10. 2009 року
по 30.09. 2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10. 2009 року
по 30.09. 2012 року. За результатами
проведеної перевірки ДПІ у м. Рівному
складено акт від 18.02. 2013 року №
82/22-200/36416494.

На основі акту ДПІ у м. Рівному винесено
податкові повідомлення-рішення: від
27.02. 2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 22 470,00 грн., у т.ч. за
основним платежем в розмірі 22 470 грн.;
від 27.02. 2013 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 37 532,00 грн.,
у т.ч. за основним платежем в розмірі 30
026 грн., за штрафними санкціями в
розмірі 7506 грн.

Позивач вважає, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
винесені супереч нормам чинного
законодавства та підлягають
скасуванню.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 29 вересня
2014 року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у місті
Рівному Головного Управління
Міндоходів у Рівненській області форми
"Р" від 27.02. 2013 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток в розмірі 22 470,00
грн., у тому числі за основним платежем
в розмірі 22 470 грн. та форми "Р" № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 35951 грн. 00 коп., у тому
числі 28 761 грн. основного платежу та 7190
грн. 00 коп. штрафних (фінансових)
санкцій.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ДПІ у м.Рівне,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила
скасувати постанову суду та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Апелянт зазначив, що за результатами
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача встановлено
порушення п.п.153.1.3 п.153.1 ст.153
Податкового кодексу України, тобто
ненараховано у ІV кварталі 2011 року по
податковому обліку та незадекларовано
курсові різниці по отриманих кредитах
в іноземній валюті, а саме: позитивне
значення курсових різниць платником не
віднесено до інших доходів (рядок 03
Декларацій «Інші доходи») та занижено
податок на прибуток підприємств у ІV
кварталі 2011 року та встановлено
порушення п.6.5 ст.6, п.п. 7.3.6 п.7.3, п.п.7.3.1
п.7.3 ст.7, п.п.7.4.1, п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», п.187.1 ст.187, абз.в) п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України що
свідчить про заниження податкового
зобов"язання. Даний висновок
податковим органом було зроблено на
підставі аналізу достовірності
відображення показників у поданих
деклараціях з податку на додану
вартість за період з 0110.09 по 30.09.12. та
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Бентфайс". Вказав на те, що
згідно бази даних ДПС підприємству ТОВ
"Бентфайс" анульовано свідоцтво
платника ПДВ 27.08.2010 рокую. Крім того, у
вказаного ТОВ відсутні трудові
ресурси, інформація про виробничі
потужності, первинні документи, що
підтверджують правомірність
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість, необхідні для
здійснення будь-якого виду діяльності,
до перевірки не надані. У зв'язку з чим,
податковим органом було зроблено
висновок про вищевказані порушення та
вважає податкові
повідомлення-рішення: від 27.02. 2013 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток та
від 27.02. 2013 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ДПІ
у м. Рівному була проведена позапланова
виїзна перевірка ТОВ «Санком-Рівне» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10. 2009 року
по 30.09. 2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10. 2009 року
по 30.09. 2012 року. За наслідками перевірки
було складено акт від 18.02. 2013 року №
82/22-200/36416494 (а.с. 153-175).

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення-рішення:

від 27.02. 2013 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток в розмірі 22 470,00 грн., у т.ч.
за основним платежем в розмірі 22 470 грн.;

від 27.02. 2013 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 37 532,00 грн.,
у т.ч. за основним платежем в розмірі 30
026 грн., за штрафними санкціями в
розмірі 7506 грн. (а.с. 32, 33).

Надаючи правову оцінку податковому
повідомленню - рішенню № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток в розмірі 22 470,00
грн., у т.ч. за основним платежем в
розмірі 22 470 грн., суд першої інстанції
дійшов наступного висновку.

Оспорюване податкове
повідомлення-рішення прийняте на
підставі висновків відповідача про
заниження ТОВ «Санком-Рівне»
задекларованих валових доходів в сумі
97 695 грн., що в свою чергу призвело до
заниження податку на прибуток в сумі 22
470 грн. ґрунтуються на твердженнях
податкового органу про ненарахування
підприємством у ІV кварталі 2011 року по
податковому обліку та
незадекларування курсових різниць по
отриманих кредитах в іноземній валюті,
а саме: позитивне значення курсових
різниць платником не віднесено до
інших доходів (рядок 03 Декларацій «Інші
доходи») в сумі 97 695 грн. При цьому
податковий орган покликається на
п.п.153.1.3 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу
України.

З такими висновками податкового органу
суд першої інстанції не погодився і
зазначив наступне.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу об'єктом
оподаткування податком на прибуток є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно п. 135.1. ст. 135 Податкового кодексу
України доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу. У
відповідності до п. 135.2. ст. 135
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього кодексу.

Відповідно до п.п.153.1.3 п.153.1 ст.153
Податкового кодексу України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) - визначення
курсових різниць від перерахунку
операцій, виражених в іноземній валюті,
заборгованості та іноземної валюти
здійснюється відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку.

При цьому прибуток (позитивне значення
курсових різниць) ураховується у
складі доходів платника податку, а
збиток (від'ємне значення курсових
різниць) ураховується у складі витрат
платника податку.

Наказом Міністерства фінансів України
від 10 серпня 2000 pоку №193 затверджено
Положення (стандарт) бухгалтерського
обліку 21 «Вплив змін валютних курсів»
(далі -П(С)БО 21) (а.с. 34-36).

Згідно п.4 П(С)БЩ 21 (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) курсова різниця -
різниця між оцінками однакової
кількості одиниць в іноземної валюти
при різних валютних курсах.

Монетарні статті - статті балансу про
грошові кошти, а також про такі активи й
зобов'язання, які будуть отримані або
сплачені у фіксованій (або визначеній)
сумі грошей або їх еквівалентів.

Відповідно до пп. а) п. 7 П(С)БЩ 21
монетарні статті в іноземній валюті
відображаються з використанням
валютного курсу на кожну дату балансу.

Визначення курсових різниць за
монетарними статтями в іноземній
валюті проводиться на дату здійснення
розрахунків та на дату балансу (п.8
П(С)БЩ 21).

Судом встановлено, що ТОВ
«Санком-Рівне» згідно договору позики
№1 від 04.10. 2010 року позикодавець Фірма
«Dillon sistemz LTD» (Сейшельські острови,
Реєстраційне свідоцтво НБУ на
одержання кредиту в іноземній валюті
від іноземного кредитора №11 від 27.10.2010
№14-022/2699-НДД) у квітні 2012 року отримав
кредит на умовах поповнення обігових
коштів під 1% річних (термін погашення -
20.09.2015, Укргазбанк рах. №) на суму 30
000 Євро, та згідно договору позики №1
від 20.09.2010 року позикодавець Фірма «Luhor
Establihcmeht» (Князівство Ліхтенштейн,
Реєстраційне свідоцтво НБУ на
одержання кредиту в іноземній валюті
від іноземного кредитора №10 від 07.10.2010
№14-022/2699-НДД) у жовтні 2010 року отримав
кредит на умовах поповнення обігових
коштів під 1 % річних (термін погашення -
20.09.2015, Укргазбанк рах. №) на суму
399 925 Євро (а.с. 81-87, 88-100).

Як вбачається з журналу-ордеру та
відомості вказані кредити в іноземній
валюті, обліковуються на рахунку №506
«Довгострокові кредити банків в
іноземній валюті» (а.с. 113, 114).

Відповідно до бухгалтерської довідки
ТОВ «Санком-Рівне», відомістю по
рахунку № 506 та довідкою від 26.09. 2014,
виданою ПАТ АБ «Укргазбанк» кредит в
іноземній валюті на суму 30 000 Євро за
період з квітня 2012 по 01.09.2014 року -
позивачем не погашався. Станом на 01.09.3014
року за позивачем рахується
заборгованість по даному кредиту в
сумі 30 000 Євро (а.с. 111, 112).

Згідно відомості по рахунку №506
«Довгострокові кредити банків в
іноземній валюті», бухгалтерської
довідки ТОВ «Санком-Рівне» та довідки
від 26.09. 2014 року, виданою ПАТ АБ
«Укргазбанк» кредит в іноземній валюті
на суму 399 925 Євро, отриманий від
позикодавця - Фірми «Luhor Establihcmeht»
(Князівство Ліхтенштейн) за період з
жовтня 2010 по 01.09. 2014 року - позивачем не
погашався. Станом на 01.09. 2014 року за
позивачем рахується заборгованість по
даному кредиту в сумі 399 925 Євро.

Враховуючи вищенаведене, встановлено,
що кредит в іноземній валюті в сумі 399
925 Євро, отриманий від позикодавця -
Фірми «Luhor Establihcmeht» (Князівство
Ліхтенштейн) ТОВ «Санком-Рівне» у ІУ
кварталі 2011 року та по даний час не
погашався та будь-які кошти позивачем
не сплачувалися.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що у
позивача не виникало обов'язку
визначати курсові різниці від
перерахунку кредиту в іноземній
валюті, отриманого від позикодавця -
Фірми «Luhor Establihcmeht» (Князівство
Ліхтенштейн). Оскільки позивач
будь-яких платежів на погашення
кредиту в іноземній валюті в ІV
кварталі 2011 року не здійснював, не мав
позитивного значення курсових різниць
та будь-якого доходу від такого
перерахунку не отримував, тому і
визначати значення курсових різниць
від перерахунку операцій позивач не
мав права. Таким чином податкове
повідомлення-рішення від 27.02.2013 №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 22 470,00 грн., у т.ч. за основним
платежем в розмірі 22 470 грн. є
протиправним та підлягає до скасування
в повному обсязі.

Аналогічна позиція висвітлена Вищим
адміністративним судом України в
ухвалі суду від 08.04. 2014 року № К/9991/81185/12.

Приймаючи податкове повідомлення -
рішення ДПІ у м. Рівному від 27.02.2013 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 37 532,00 грн., у т.ч. за
основним платежем в розмірі 30 026 грн., за
штрафними санкціями в розмірі 7506 грн.
відповідач виходив з того, що ТОВ
"Санком-Рівне" не представлено до
перевірки товарно-транспортних
накладних та інших документів, що
підтверджують походження товару.

Однак судом першої інстанції було
встановлено, що у грудні 2009 року ТОВ
«Санком-Рівне» мало господарські
відносини з ТОВ «Бентфайс». Згідно
видаткової накладної №1.2912 від 29.12.2009
року ТОВ «Бентфайс» поставило для
позивача контейнери об'ємом 1100 л
кількістю 50 шт загальною вартістю 115 000
грн., у т.ч. ПДВ 19 166,67 грн. (а.с. 115).

29.12. 2009 року ТОВ «Бентфайс» виписало для
ТОВ «Санком-Рівне» податкову накладну
№ 1.2912 на загальну суму 115 000 грн., у т.ч.
ПДВ 19 166,67 грн. (а.с. 116).

Розрахунок за поставлені контейнери
позивач здійснювалося шляхом
безготівкового перерахування коштів
на рахунок ТОВ «Бентфайс», що
підтверджується випискою АБ
«Укргазбанк» за 29.12. 2009 року та
платіжним дорученням № 489 від 29.12. 2009
року (а.с. 117-118).

Крім того, вказані контейнери
позивачем використовувалися у власній
господарській діяльності, що
підтверджується договором № Н-020 про
надання послуг по вивезенню та
знешкодженню твердих побутових
відходів від 01.01. 2010 року, укладеного з
Приватним підприємством «ВІВ»
відповідно до якого вказаному
контрагенту було передано 43 контейнери
загальним об'ємом 1.1 м. куб., та
договором № Н-029 від 01.02. 2010 року,
укладеного з Приватним підприємством
«Житловик «ВВ» відповідно якому було
передано 9 контейнерів (а.с. 119, 120-123,
124-126).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно із абзацом третім підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно із підпунктом 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування
податкового кредиту при придбанні
товару (послуг) виникає у платника
податків, якщо таке придбання
здійснюється з метою використання їх в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно із частиною другою статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 року,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Відповідно до статті 1 цього ж
Закону первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення, а господарська операція
- дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.
Статтею 9 зазначеного Закону
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо неможливо - безпосередньо після
її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Підпунктом 2.4 пункту 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за № 168/704, передбачено, що для
надання юридичної сили і доказовості
первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити.

Документи первинного обліку, що
описані вище, надані ТОВ «Санком-Рівне»
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні» та
підпункту 2.4 пункту 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за № 168/704.

Судом першої інстанції, в судовому
засіданні, встановлено, що придбані у
ТОВ «Бентфайс» ТМЦ використовувалися
позивачем у власній господарської
діяльності. Вказаний контрагент на
момент здійснення господарської
операції володів правосуб'єктністю.
Свідоцтво платника податку на додану
вартість було анульоване 27.08. 2010 року,
тобто в часі пізніше, ніж відбувалася
господарська операція.

Щодо відсутності товарно-транспортних
накладних, на яке посилається апелянт,
то це свідчить лише про недотримання
норм законодавства про автомобільний
транспорт, а не податкового
законодавства. Згідно з наказом
Міністерства транспорту України "Про
затвердження Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні" № 363 від 14.10.1997 року,
товарно-транспортна накладна - це
необхідний юридичний документ для всіх
учасників транспортного процесу, а
учасники транспортного процесу - це
вантажовідправники,
вантажоодержувачі, перевізники та
особи, що здійснюють вантажні і (або)
складські операції з вантажем.
Вказаний нормативно-правовий акт
визначає, як вантажовідправника -
фізичну або юридичну особу, що подає
перевізнику вантаж для перевезення, а
як вантажоодержувача - фізичну або
юридичну особа, що здійснює приймання
вантажів, оформлення
товарно-транспортних документів та
розвантаження транспортних засобів у
встановленому порядку.

Крім того товарно-транспортні
накладні та інші документи, що
підтверджують походження товару,
повинні зберігатися у відправника,
постачальника ТМЦ, тобто у ТОВ
«Бентфайс» і позивач не може нести
відповідальність за їх не зберігання
та не представлення для перевірки ДПІ у
м. Рівному. Окрім того, саме по собі
відсутність ТТН не може слугувати
підставою для висновків про
безтоварність господарських операцій,
якщо іншими первинними документами
підтверджено поставку товарів та рух
коштів.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів апеляційного суду погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
висновки ДПІ у м. Рівному про заниження
податку на додану вартість в сумі 19 166,67
грн. за грудень 2009 року, є
безпідставними, а тому податкове
повідомлення-рішення від 27.02. 2013 року №
в цій частині підлягало до
скасування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
висновки ДПІ у м. Рівному про заниження
податку на додану вартість в розмірі 4389
грн., згідно з податковим повідомленням
- рішенням від 27.02. 2013 року № в цій
частині є безпідставними з огляду на
таке.

Як вбачається з матеріалів справи під
час перевірки достовірності
відображення показників у податкових
деклараціях з ПДВ на думку ДПІ у м.
Рівному позивачем занижено показники у
рядку 12.4 Декларацій «Послуги, отримані
від нерезидента» на суму 117711 грн.,
оскільки в рядку 7 Декларацій «Послуги,
отримані від нерезидента на митній
території України» показників за
період з 01.10. 2009 року по 30.09. 2012 року
встановлено заниження задекларованих
ТОВ «Санком-Рівне» показників у рядку 7
Декларацій «Послуги, отримані від
нерезидента на митній території
України» на суму 122 100 грн, та згідно
наданих до перевірки виписок банку від
26.10. 2010 року встановлено перерахування
коштів нерезиденту FFK environment GmbH
(Німеччина) в сумі 55 000 Євро або 610 500 грн.
згідно договору від 01.10. 2010 року № 01.10.10
за послуги дизайну (а.с. 127).

Відповідно наданого до перевірки акта
здачі-приймання робіт від 21.01. 2011 року
податковим органом встановлено
отримання послуг від нерезидента FFK
environment GmbH (Німеччина) в сумі 55 000 Євро або
588 555 грн. згідно договору від 01.10. 2010
року № 01.10.10 за послуги дизайну.

Підпунктом 7.3.6. п. 7.6. ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
датою виникнення податкових
зобов'язань при імпорті є дата подання
митної декларації із зазначенням у ній
суми податку, що підлягає сплаті. Датою
виникнення податкових зобов'язань при
імпортуванні робіт (послуг) є дата
списання коштів з розрахункового
рахунку платника податку в оплату
робіт (послуг) або дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання
робіт (послуг) нерезидентом залежно від
того, яка з подій відбулася першою.

В підпункті 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 зазначеного
вище Закону України «Про податок на
додану вартість» вказується, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» для
операцій із імпорту товарів (супутніх
послуг) та по поставці послуг
нерезидентом на митній території
України датою виникнення право на
податковий кредит є дата сплати
податку по податкових зобов'язаннях
згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті.

Аналогічні позиція містяться в нормах
Податковому кодексі України.

Згідно з п. 187.8 Податкового кодексу
України - датою виникнення податкових
зобов'язань у разі ввезення товарів на
митну територію України є дата подання
митної декларації для митного
оформлення.

Датою виникнення податкових
зобов'язань за операціями з постачання
послуг нерезидентами, місцем надання
яких є митна територія України, є дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку в оплату послуг або
дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
нерезидентом, залежно від того, яка з
подій відбулася раніше.

Відповідно до абз. в) п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України - право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України.

У відповідності до п. 198.2 ст.198
Податкового кодексу України - датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів та з
постачання послуг нерезидентом на
митній території України датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати (нарахування) податку за
податковими зобов'язаннями згідно з
пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції вірно встановив, що
перерахування коштів в сумі 55 000 Євро
або 610 500 грн. для нерезидента FFK environment
GmbH (Німеччина) відбулося 26.10. 2010 року
згідно виписки банку від 26.10. 2010 року, то
датою виникнення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 122 100 грн. є 26.10. 2010 року, а
право на формування податкового
кредиту виникло у листопаді 2010 року,
тобто в момент сплати зазначеного
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість, що узгоджується з
приписами п. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
оскільки спірні правовідносини
виникли у жовтні 2010 року, і у позивача
виникло право на нарахування
податкового кредиту в сумі 122 100 грн., а
не 117 711 грн. як це зазначає податковий
орган.

Тому, оскільки позивачем не включалася
до податкового кредиту сума 122 100 грн. у
листопаді 2010 року, а у жовтні 2010 року
рахувалася переплата по податку на
додану вартість, вказане порушення не
вплинуло на недоплату податку на
додану вартість до бюджету та на
формування валових доходів та валових
витрат податку на прибуток, про що
зазначається податковим органом в акті
перевірки.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що помилкове застосування
відповідачем до правовідносин, що
виникли у жовтні 2010 року норм
Податкового кодексу України призвело
до безпідставного збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 4389 грн., а тому в
цій частині податкове
повідомлення-рішення від 27.02. 2013 року №
підлягає до скасування.

Разом з цим, як встановлено судом,
позивачем в повному обсязі
спростовано висновки податкового
органу про не включення до обсягів
продажу реалізацію у лютому 2010 року в
сумі 4269,86 грн. та в серпні 2011 року в сумі
2720,94 грн., а тому в цій частині податкове
повідомлення-рішення від 27.02. 2013 року №
є протиправним та підлягає до
скасування з огляду на наступне.

Прийшовши до висновків, які частково є
вірними, ДПІ у м. Рівному про заниження
позивачем податку на додану вартість в
сумі 6470 грн. по контрагенту - ЖКП
«Західне» в розмірі 2484 у лютому 2010 року,
ЖКП «Покровське» в сумі 2721 у серпні 2011
року, ЖКП «Покровське» в сумі 1265 грн. у
червні 2012 року виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно акта перевірки податковим
органом встановлено, що ТОВ
«Санком-Рівне» по вищезазначених
контрагентах не включено до обсягів
продажу реалізацію у відповідних
періодах всього на суму ПДВ 6470 грн., та
згідно податкової накладної № 272 від
31.08. 2011 року, ТОВ «Санком-Рівне»
виписало для ЖКП «Покровське»
податкову накладну за послуги по
вивезенню та захороненню твердих
побутових відходів на загальну суму 16
325,66 грн., у т.ч. ПДВ 2720,94 грн. (а.с. 129).

Це підтверджується податковою
декларацією з податку на додану
вартість за серпень 2011 року, додаток 5
«Розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів (Д5) позивачем зазначену
накладну, виписану для ЖКП
«Покровське» включено до податкових
зобов'язань звітного періоду (а.с. 130-138).

28.02. 2010 року ТОВ «Санком-Рівне» було
виписано податкову накладну № 176 ЖКП
«Західне» за послуги з вивезення та
захоронення твердих побутових
відходів на загальну суму 25 619,14 грн., у
т.ч. ПДВ 4269,86 грн. (а.с. 128).

Як стверджено податковою декларацією з
податку на додану вартість за лютий 2010
року, а саме додатку 5 «Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів (Д5)
позивачем зазначену накладну, виписану
для ЖКП «Західне» включено до
податкових зобов'язань лютого 2010 року
(а.с. 145-151).

Колегія суддів вважає, що позивач
частково довів суду обґрунтованість
позовних вимог про протиправність
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного Управління
Міндоходів у Рівненській області від
27.02. 2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 22 470,00 грн., у т.ч. за
основним платежем в розмірі 22 470 грн. та
№ в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 28 761 грн.
основного платежу та 7190 грн. штрафних
санкцій, а апелянт не підтвердив
правомірність своїх дій.

Постанова суду прийнята з дотриманням
норм процесуального та матеріального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а отже
підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"29" вересня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Є.М. Мацький

судді:
В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Санком-Рівне"
вул.Шевченка,45,м.Рівне,33013

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області
вул.Відінська,8,м.Рівне,33023

- ,