Справа № 500/93/13-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/26727/14

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.
(доповідач),

суддів: Бутенка В.І.,

Весельської Т.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі
Одеської області (далі - УПФ) про
визнання дій щодо зменшення розміру
пенсійних виплат протиправними за
касаційною скаргою представника
відповідача на судові рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 5 червня 2013 року та
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом, відповідно до якого з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив:

визнати неправомірними дії УПФ щодо
зменшення йому з липня 2012 року розміру
пенсійних виплат;

зобов'язати відповідача здійснювати
нарахування і виплату пенсії у
розмірах, встановлених рішенням
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 27.11.2009 року,
довічно;

стягнути з УПФ 45585,30 грн. суму
недоплаченої пенсії з липня 2012 року по
травень 2013 року.

Посилався на те, що рішенням суду, яке
набрало законної сили, йому визначено
розмір пенсійних виплат довічно, тому
дії УПФ по зменшенню нарахування
пенсії є незаконними.

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 5 червня 2013 року позовні вимоги
задоволено. Визнано неправомірними дії
УПФ щодо зменшення ОСОБА_2 розміру
пенсії з липня 2012 року. Зобов'язано
здійснювати щомісячне нарахування
пенсії у розмірі, встановленому
постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 листопада 2009 року, довічно.
Стягнуто 45585,30 грн. недоплаченої пенсії
з липня 2012 року по травень 2013 року.

Одеський апеляційний адміністративний
суд своїм рішенням від 28 січня 2014 року
постанову міськрайонного суду
скасував і ухвалив нову про
задоволення позову частково. Визнано
неправомірними дії УПФ по зменшенню
ОСОБА_2 розміру пенсійних виплат з
липня 2012 року. Зобов'язано здійснити
нарахування і виплату пенсії з липня 2012
року по травень 2013 року відповідно до
постанови Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 листопада 2009 року та в подальшому
нараховувати і виплачувати пенсію у
розмірі, визначеному рішенням суду. В
решті в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
відповідача, з посиланням на порушення
норм матеріального та процесуального
права, допущені судами, просить
попередні судові рішення скасувати і
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову. Зазначає, що при
нарахуванні пенсії УПФ керувалося
чинним законодавством, яке після
рішення суду, змінювалося.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги частково з наступних
підстав.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 листопада 2009 року зобов'язано УПФ
здійснити з 1 жовтня 2009 року
перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії
по інвалідності у розмірі,
встановленому частиною четвертої
статті 24 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - не менше 8 мінімальних
пенсій за віком та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі, встановленому
статтею 50 вказаного закону - 75%
мінімальної пенсії за віком, із
зарахуванням сплачених за цей час
коштів. Постанова суду набула законної
сили.

У липні 2012 року УПФ зменшило розмір
пенсійних виплат позивачу у зв'язку з
неправильним розрахунком заробітної
плати при обчисленні пенсії та змінами
в законодавстві, які мали місце після
постановлення судового рішення.

При задоволенні позову в частині
визнання неправомірним зменшення
розміру пенсійних виплат, у зв'язку з
неправильним попереднім обрахуванням
заробітної плати для призначення
пенсії, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з незаконності
таких дій, оскільки розрахунок
проведено в супереч вимогам,
передбаченим Порядком обчислення
пенсії особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011
року № 1210.

Рішення суду в цій частині, виходячи зі
змісту касаційної скарги,
представником відповідача не
оскаржується, тому відповідно до
частини другої статті 220 КАС України,
воно не переглядається судом
касаційної інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
зобов'язання у здійсненні нарахування
і виплати пенсії ОСОБА_2 у розмірах,
встановлених постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду від 27 листопада 2009
року, суд апеляційної інстанції
припустився помилки у застосуванні
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до незаконності
прийнятого рішення.

Так, відповідно до частини другої
статті 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Виходячи з положень зазначеної норми,
метою адміністративного судочинства є
саме захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
учасників правовідносин через
здійснення правосуддя, а не їх охорона,
адже охорона прав та інтересів має на
меті запобігти порушенню.

З огляду на положення вище згаданої
норми та статей 105, 162 КАС України, суд
встановивши, що відповідач порушив
норми права, які регулюють спірні
відносини, визнає такі дії (рішення)
незаконними і зобов'язує їх усунути у
спосіб, який би гарантував дотримання
та поновлення прав, свобод чи інтересів
позивача. При цьому, суд не може
приймати рішення про запобігання
порушення, оскільки, в цьому випадку,
йтиметься про охорону права, а не його
захист.

Ухвалюючи рішення про перерахунок
пенсії ОСОБА_2, Ізмайлівський суд
зобов'язав УПФ здійснити такий
перерахунок з 01.10.2009 року згідно
положень, передбачених статтями 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Виплата зазначеної пенсії з липня 2012
року здійснюється за правилами і в
порядку, визначеному постановою
Кабінету Міністрів України від 23
листопада 2011 року №1210, яка набула
чинності 1 січня 2012 року та прийнята на
виконання вимог Закону України від 22
грудня 2011 року № 4282-VI «Про державний
бюджет України на 2012 рік» (далі - Закон
№ 4282-VI).

Зокрема, відповідно до пункту 3
Прикінцевих положень Закону № 4282-VI
установлено, що у 2012 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними
змінами), статей 5 та 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
(Відомості Верховної Ради України, 2005
р., N 4, ст. 94 із наступними змінами),
статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 29, ст. 399 із наступними
змінами), статті 22 Закону України "Про
міліцію" (Відомості Верховної Ради
УРСР, 1991 р., N 4, ст. 20 із наступними
змінами), статті 49 Закону України "Про
прокуратуру" (Відомості Верховної Ради
України, 1991 р., N 53, ст. 793 із наступними
змінами), статті 77 Основ законодавства
України про охорону здоров'я (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із
наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та
16 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
(Відомості Верховної Ради України, 1993
р., N 45, ст. 425 із наступними змінами),
статті 9 Закону України "Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні" (Відомості Верховної Ради
України, 1994 р., N 4, ст. 18 із наступними
змінами), статті 22 Закону України "Про
пожежну безпеку" (Відомості Верховної
Ради України, 1994 р., N 5, ст. 21 із
наступними змінами), статті 20 Закону
України "Про захист рослин" (Відомості
Верховної Ради України, 1998 р., N 50 - 51, ст.
310 із наступними змінами), статті 43
Гірничого закону України (Відомості
Верховної Ради України, 1999 р., N 50, ст. 433
із наступними змінами), статей 6 1, 6 2, 6 3
та 6 4 Закону України "Про жертви
нацистських переслідувань" (Відомості
Верховної Ради України, 2000 р., N 24, ст. 182
із наступними змінами), статті 3 Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу" (Відомості Верховної Ради
України, 2005 р., N 33, ст. 430 із наступними
змінами) застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

За рішеннями Конституційного Суду
України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011
та 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 суди під час
вирішення справ про соціальний захист
громадян керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції, на основі й на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

З урахуванням зазначених норм права,
рішення суду апеляційної інстанції в
частині зобов'язання УПФ здійснити
нарахування і виплату ОСОБА_2 пенсії з
липня 2012 року по травень 2013 року та в
подальшому у розмірах, встановлених
постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 листопада 2009 року, є незаконним та
таким, що підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову в цій
частині. В решті постанову
апеляційного суду залишити без змін.

Щодо рішення суду першої інстанції, то
воно скасовано апеляційним судом.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 222, 229, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської
області задовольнити частково.

Скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 28 січня 2014 року в частині
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в м. Ізмаїлі та
Ізмаїльському районі Одеської області
здійснити нарахування і виплату ОСОБА_2
пенсії з липня 2012 року по травень 2013
року та в подальшому у розмірах,
встановлених постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 листопада 2009 року, і ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В решті постанову суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, проте може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

Т.Ф. Весельська