Справа № 457/1187/14-а
Суддя: Марчук В. І.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 457/1187/14-а
номер провадження №2-а/457/39/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської
області в складі: судді Марчука В.І. при
секретарі Словіцькій О.Ю., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління ДАІ ГМВСУ у Львівській
області про визнання протиправною та
скасування постанови про
адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління ОСОБА_2 у Львівській області
про визнання протиправною та
скасування постанови про
адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивує тим, що 18.07.2014
року інспектором ДПС взводу №2 (зОСП)
БДПС ОСОБА_3 у Львівській області
молодшим сержантом міліції ОСОБА_4 був
складений протокол про
адміністративне правопорушення та
винесена постанова в справі про
адміністративне правопорушення, якою
притягнуто позивача до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу на суму 425,00 грн. В
постанові вказано, що ним було вчинено
правопорушення передбачене ч.2 ст. 122
КУпАП, згідно з якою ним було порушено
п. 11.5 Правил дорожнього руху України, а
саме: рухався лівою смугою при вільній
правій. Відповідно до позовної заяви
позивач вважає накладення на нього
стягнення необґрунтованим з тих
підстав, що він при керуванні
транспортним засобом рухався лівою
смугою, оскільки крайня права була
зайнята.

ОСОБА_1 в судове засідання не з‘явився,
однак подано до суду заяву про розгляд
справи у його відсутності, позовні
вимоги підтримує, просить позов
задоволити.

В судове засідання відповідач не
з’явився, однак до суду поступило
заперечення інспектора Кулішинського
Н.М. відповідно до якого, останній
просить розглядати справу у його
відсутності, проти позову заперечує, у
задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши письмові матеріали справи,
на підставі їх повного, об‘єктивного
та всебічного дослідження, суд прийшов
до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями
провадження в справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом, забезпечення виконання
винесеної постанови, а також виявлення
причин та умов, що сприяють вчиненню
адміністративних правопорушень,
запобігання правопорушенням,
виховання громадян у дусі додержання
законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в
справі про адміністративне
правопорушення, є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Дослідивши зібрані по справі докази,
суд вважає, що вина ОСОБА_1 вірно
кваліфікована за ч.2 ст.122 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення.

Однак при винесенні вищезазначеної
постанови була порушена ст. 33 КУпАП, яка
зобов'язує при накладенні стягнення
враховувати характер вчиненого
правопорушення, особи порушника,
ступінь його вини, майновий стан,
обставини, що пом'якшують і обтяжують
відповідальність.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.
Аналогічна норма закріплена і в ч. 2 ст.
19 Конституції України.

Беручи до уваги пояснення позивача,
оцінюючи зібрані по справі докази, суд
приходить до висновку, що постанова
відповідача про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч.2 ст. 122 КУпАП є законною, але з
урахуванням принципів
добросовісності, розсудливості,
пропорційності, ст.33 КупАП, зокрема
майнового стану позивача, те, що у
останнього на утриманні знаходиться
двоє малолітніх дітей, ст. 23 КУпАП
відповідно до якої адміністративне
стягнення є мірою відповідальності і
застосовується з метою виховання
особи, яка вчинала адміністративне
правопорушення, зважаючи на
відсутність негативних наслідків
скоєного, суд вважає, що оскаржувану
постанову слід змінити в частині
накладення адміністративного
стягнення з застосування ст. 22 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 102,138, 139, 160, 161,162,163,171-2
КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Постанову по справі про
адміністративне правопорушення серії
АА2 №966719 від 18.07.2014 року про накладення
адміністративного стягнення, винесену
інспектором ДПС взводу №2 (зОСП) БДПС
ОСОБА_3 у Львівській області молодшим
сержантом міліції ОСОБА_4, про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122
КУпАП та накладення на останнього
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 425 грн. змінити в
частині накладення адміністративного
стягнення.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, однак у
відповідності до ст. 22 КУпАП ОСОБА_1
звільнити від адміністративної
відповідальності, обмежившись усним
зауваженням, а справу провадженням
закрити.

Постанова остаточна та оскарження не
підлягає.

Суддя:

ОСОБА_5