Справа № 819/2572/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року

Справа № 876/15798/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу адвоката ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом адвоката
ОСОБА_1 до управління Державної
автомобільної інспекції УМВС України в
Тернопільській області про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И
В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
управління Державної автомобільної
інспекції УМВС України в
Тернопільській області про визнання
протиправними дій відповідача щодо
ненадання відповіді на адвокатські
запити від 30 вересня 2013 року та 08 жовтня
2013 року і зобов'язання управління
Державної автомобільної інспекції
УМВС України в Тернопільській області
надати адвокату ОСОБА_1 інформацію
згідно адвокатських запитів від 30.09 2013
року та 08.10.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що у зв'язку із наданням
правової допомоги громадянці ОСОБА_3 та
збору необхідної інформації адвокатом
ОСОБА_1 30.09.2013 року направлено
адвокатський запит у відповідності зі
ст.ст. 3,5,20,24 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
з проханням повідомити за ким
зареєстрований автомобіль марки Ореl
Аstra Сlassіс, 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1. 04.10.2013 року
одержано відповідь - відмову на даний
запит, що на думку позивача не
відповідає чинному законодавству
України і у зв'язку з чим подано
повторний запит 08.10.2013 року.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено мотивуючи, що запитувана
інформація є конфіденційною.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
вважає, що оскаржувана постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального права, а тому просить
скасувати оскаржувану постанову з
прийняттям нової, якою задоволити
позовні вимоги.

Обгрунтування апеляційних вимог
аналогічні позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КАС України, суд
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таке можливе на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні норми чинного
законодавства та обставини справи.

30 вересня 2013 року в порядку ст.ст. 20,24
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" у зв'язку із
наданням правової допомоги громадянці
ОСОБА_3, необхідністю здійснити збір
необхідної інформації позивачем
адвокатом ОСОБА_1 керуючись ст.ст.3,5,20,24
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" направлено
запит до управління Державної
автомобільної інспекції УМВС України в
Тернопільській області з проханням
повідомити за ким зареєстрований
автомобіль марки Ореl Аstra Сlassіс, 2008 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

02.10.2013 року управління Державної
автомобільної інспекції УМВС України в
Тернопільській області за №13/7121 надало
відповідь про відмову в наданні такої
інформації без належно завірених
документів, які свідчать про згоду
особи (власника автомобіля) про надання
щодо нього такої інформації. У випадку
необхідності отримання інформації
щодо осіб, інтереси яких адвокат не
представляє дані можуть бути надані за
запитом суду.

08.10.2013 повторно подано адвокатський
запит з тих же підстав. На який , за вих.
№ 13/7550 від 17.10.2013 року УДАІ УМВС України
в Тернопільській області відмовило у
наданні інформації посилаючись на її
конфіденційність.

Відповідно до ч.2 ст.24 "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їх посадові та
службові особи, керівники підприємств,
установ, організацій, громадських
об'єднань, яким направлено
адвокатський запит, зобов'язані не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту надати адвокату
відповідну інформацію, копії
документів, крім інформації з
обмеженим доступом і копій документів,
в яких міститься інформація з
обмеженим доступом.

Відмова в наданні інформації на
адвокатський запит, несвоєчасне або
неповне надання інформації, надання
інформації, що не відповідає дійсності,
тягнуть за собою відповідальність,
встановлену законом, крім випадків
відмови в наданні інформації з
обмеженим доступом. (ч.3 ст.24 "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
інформацію" від 02.10.1992 року № 2657-ХІІ,
інформація - це будь-які відомості
та/або дані, які можуть бути збережені
на матеріальних носіях або відображені
в електронному вигляді.

Згідно ст. 5 Закону № 2657, кожен має право
на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів. При цьому,
реалізація права на інформацію не
повинна порушувати громадські,
політичні, економічні, соціальні,
духовні, екологічні та інші права,
свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

У відповідності до ч.2 ст.11 Закону
України "Про інформацію" №2657 не
допускаються збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної формації про особу без
її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та захисту прав людини. До
конфіденційної інформації про фізичну
особу належать, зокрема, дані про її
національність, освіту, сімейний стан,
релігійні переконання, стан здоров'я, а
також адреса, дата і місце народження.

Конституційний Суд України в абзаці
першому пункту 1 резолютивної частини
Рішення від 30 жовтня 1997 року № 5-зп
відніс до конфіденційної інформації
про фізичну особу, крім вказаної, ще й
відомості про її майновий стан та інші
персональні дані.

Відповідно до Закону України "Про
захист персональних даних" від 01.06.2010
року № 2297-VI (далі - Закон № 2297)
персональні дані - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована.

Конституційний Суд України, даючи
офіційне тлумачення частин першої,
другої статті 32 Конституції України в
Рішенні від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012,
зазначив, що інформація про особисте та
сімейне життя особи (персональні дані
про неї) - це будь-які відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована, а саме:
національність, освіта, сімейний стан,
релігійні переконання, стан здоров'я,
матеріальний стан, адреса, дата і місце
народження, місце проживання та
перебування тощо, дані про особисті
майнові та немайнові відносини цієї
особи з іншими особами, зокрема членами
сім'ї, а також відомості про події та
явища, що відбувалися або відбуваються
у побутовому, інтимному, товариському,
професійному, діловому та інших сферах
життя особи, за винятком даних стосовно
виконання повноважень особою, яка
займає посаду, пов'язану зі здійсненням
функцій держави або органів місцевого
самоврядування. Така інформація про
фізичну особу та членів її сім'ї є
конфіденційною і може бути поширена
тільки за їх згодою, крім випадків,
визначених законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 32 Основного
Закону України ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Конституцією України; не допускається
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди, крім випадків,
визначених законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Зазначеним вимогам Конституції
України кореспондують положення
законодавства України, якими
передбачено, що: збирання, зберігання,
використання і поширення інформації
про особисте життя фізичної особи без
її згоди не допускаються, крім
випадків, визначених законом, і лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та прав людини
(абз. 2 ч. 1 ст. 302 Цивільного кодексу
України); поширення персональних даних
без згоди суб'єкта персональних даних
або уповноваженої ним особи
дозволяється у випадках, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини (ч. 2 ст. 14
Закону № 2297); конфіденційна інформація
може поширюватися за бажанням (згодою)
відповідної особи у визначеному нею
порядку відповідно до передбачених нею
умов, а також в інших випадках,
визначених законом (ч. 2 ст. 21 № 2657);
розпорядники інформації, які володіють
конфіденційною інформацією, можуть
поширювати її лише за згодою осіб, які
обмежили доступ до інформації, а за
відсутності такої згоди - лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та прав людини
(ч. 2 ст. 7 № 2939).

Тому суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що лише фізична особа, якої
стосується конфіденційна інформація,
відповідно до конституційного та
законодавчого регулювання права особи
на збирання, зберігання, використання
та поширення конфіденційної
інформації має право вільно, на власний
розсуд визначати порядок ознайомлення
з нею інших осіб, держави та органів
місцевого самоврядування, а також
право на збереження її у таємниці.

Конституційне та законодавче
регулювання права на невтручання в
особисте та сімейне життя узгоджується
із міжнародно-правовими актами.

Так, у статті 12 Загальної декларації
прав людини 1948 року встановлено, що
ніхто не може зазнавати безпідставного
втручання у його особисте і сімейне
життя, безпідставного посягання на
недоторканність його житла, таємницю
його кореспонденції або на його честь і
репутацію. Кожна людина має право на
захист законом від такого втручання
або таких посягань.

У Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року
визначено, що кожен має право на повагу
до свого приватного і сімейного життя,
до свого житла і кореспонденції; органи
державної влади не можуть втручатись у
здійснення цього права, за винятком
випадків, коли втручання здійснюється
згідно із законом і є необхідним у
демократичному суспільстві в
інтересах національної та громадської
безпеки чи економічного добробуту
країни, для запобігання заворушенням
чи злочинам, для захисту здоров'я чи
моралі або для захисту прав і свобод
інших осіб (стаття 8).

Міжнародним пактом про громадянські і
політичні права 1966 року встановлено, що
ніхто не повинен зазнавати свавільного
чи незаконного втручання в його
особисте і сімейне життя, свавільних чи
незаконних посягань на
недоторканність його житла або
таємницю його кореспонденції чи
незаконних посягань на його честь і
репутацію (пункт 1 статті 17).

Враховуючи вище наведені обставини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає, що запитувана позивачем
інформація, за ким зареєстрований
автомобіль марки Ореl Аstra Сlassіс, 2008 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в
адвокатських запитах від 30.09.2013 року і
08.10.2013 року до управління Державної
автомобільної інспекції УМВС України в
Тернопільській області є
конфіденційною інформацією, а тому
відповідач правомірно відмовив у її
наданні.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29
листопада 2013 року у справі № 819/2572/13-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
І.М. Обрізко

Н.Г.Левицька