Справа № 810/4826/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4826/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Журавель
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Фастові та Фастівському районі
Київської області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Фастові та Фастівському
районі Київської області про визнання
протиправною та скасування вимоги,
зобов"язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернулася до Київського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Фастові та Фастівському районі
Київської області, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в м. Фастові та Фастівському
районі Київської області про сплату
боргу № Ф-2186 від 14.08.2013 р.;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у м. Фастові та
Фастівському районі Київської області
припинити нараховування єдиного
соціального внеску ОСОБА_2, як особі, що
перебуває на пенсії за віком, пенсійний
вік для якої було зменшено, будучи
фізичною особою - підприємцем, який
обрав спрощену систему оподаткування.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу Управління Пенсійного фонду
України у м. Фастові та Фастівському
районі Київської області № Ф-2186 від
14.08.2013, згідно з якою ОСОБА_2 зобов'язано
сплатити недоїмку за єдиним внеском на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 2388,06 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 судовий збір у сумі 115 (сто
п'ятнадцять) грн. 59 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_2, 1958 р.н. зареєстрована як
фізична особа-підприємець Фастівської
районної державної адміністрації
Київської області 12.12.2011р. Позивач
перебуває на обліку в Управління
Пенсійного фонду України в м. Фастові
та Фастівському районі Київської
області як платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно свідоцтва про сплату єдиного
податку серія НОМЕР_3 позивач ОСОБА_2 з 01
січня 2012 року обрала спрощену систему
оподаткування та є платником єдиного
податку за ставкою 20%. Крім того, ОСОБА_2
є громадянкою, яка постійно проживає на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1, а також з 2008 року набула
право на отримання пенсії, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення серії НОМЕР_2.

14 серпня 2013 року Управлінням
Пенсійного Фонду України у м. Фастові
та Фастівському районі Київської
області була винесена вимога про
сплату боргу № Ф-2186, в якій відповідно
до вимог статті 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
державне соціальне страхування»
позивача зобов'язано сплатити недоїмку
зі сплати єдиного внеску в сумі 2 388,06
грн.

Вважаючи дану вимогу незаконною,
позивач просить визнати її
протиправною та скасувати з підстав
невідповідності її нормам чинного
законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на державне соціальне
страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, в
преамбулі якого зазначено, що цим
Законом визначено правові та
організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Прикінцевими та перехідними
положеннями Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на державне
соціальне страхування» встановлено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Статтею 1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на державне
соціальне страхування» передбачено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на державне соціальне
страхування», платником єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
державне соціальне страхування»
визначено, що особи, зазначені у пункті
4 частини 1 цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Визначальним для розв'язання цього
спору є правильне тлумачення положень
частини четвертої статті 4 вказаного
Закону, з якої випливає, що однією з
умов звільнення осіб від сплати
єдиного внеску є визнання їх
пенсіонерами за віком.

Отже, з аналізу норм чинного
законодавства випливає, що під
поняттям «пенсіонер за віком»,
визначеним у частині четвертій статті
4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на державне соціальне
страхування» слід розуміти наявність
осіб, яким призначено пенсію у зв'язку з
досягненням віку та незалежно від
законів, якими таке право на пенсію за
віком встановлено.

Тобто, зазначеною нормою встановлено
пільги для пенсіонерів за віком у
вигляді звільнення від сплати єдиного
внеску. Тому визначальним у вирішенні
даного спору є те, чи відноситься
позивач до зазначеного виду
пенсіонерів.

Як було зазначено вище, позивач за
даними пенсійного посвідчення серії
серії НОМЕР_4 є пенсіонером за віком
(термін дії - довічно). Позивачу була
призначена пенсія за віком на
пільгових умовах відповідно до статті
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та статті 55 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки позивач відповідно до
посвідчення громадянина (громадянки),
який постійно проживає на території
зони посиленого радіоекологічного
контролю з 1986 року серії НОМЕР_5 (а.с. 15),
належить до 4 категорії.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", особам
призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Статтею 23 вказаного Закону визначено,
що особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років.

Однак, відповідно до статті 55 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

З аналізу норм чинного законодавства
слідує, що надання позивачу
законодавчо визначеної пільги
вираженої у заниженні віку,
необхідного для призначення пенсії, не
змінює виду пенсійного забезпечення та
не позбавляє права позивача на
призначення пенсії (пенсії за віком)
передбаченої законом.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивач має
передбачене частиною четвертою статті
4 "Про збір та облік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" право на
звільнення від сплати єдиного внеску,
оскільки він обрав спрощену систему
оподаткування та отримує пенсію за
віком, а тому оскаржувана ним вимога
про сплату юоргу № Ф-2186 від 14.08.2013 р. є
незаконною та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 26.06.2013 року по
адміністративній справі № К/9991/49733/12.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що постановлене у справі
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Фастові
та Фастівському районі Київської
області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й.
Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.