Справа № 826/16099/14
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі:
головуючого судді Шейко Т.І.
суддів Кармазіна О.А.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомАдвоката ОСОБА_2до
Міністерства соціальної політики
Українипровизнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
Адвокат ОСОБА_2 звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до відповідача, Міністерства
соціальної політики України, в якому
просила: - визнати протиправною
бездіяльність Міністерства соціальної
політики України щодо ненадання їй
інформації на адвокатський запит від 01
вересня 2014 року №46; - зобов'язати
Міністерство соціальної політики
України у строк не пізніше п'яти днів з
дня набрання постанови суду по справі
за цим позовом законної сили надати їй
інформацію, запитувану у адвокатському
запиті від 01 вересня 2014 року №46.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 01
вересня 2014 року позивачка звернулась з
адвокатським запитом до Міністерства
соціальної політики України щодо
надання їй інформації, необхідної для
надання правової допомоги клієнту, а
саме, щодо оформлення дубліката
трудової книжки. Однак, Мінсоцполітики
листом від 10 вересня 2014 року №145/06/187-14
фактично відмовило адвокату в наданні
інформації на адвокатський запит,
посилаючись на те, що адвокатський
запит стосується надання консультацій
та роз'яснень положень законодавства.
Такі дії відповідача вважає
протиправними, оскільки вони порушують
права адвоката, визначені статтями 20, 24
Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність». Більше того,
відповідно до пп. 79 п. 4 Положення про
Міністерство соціальної політики
України, затвердженого Указом
Президента України від 06 квітня 2011 року
№389/2011, Мінсоцполітики України
відповідно до покладених на нього
завдань інформує у межах своїх
повноважень та надає роз'яснення щодо
здійснення державної політики у сферах
зайнятості населення і трудової
міграції, трудових відносин,
соціального захисту населення, з
питань сім'ї та дітей, попередження
насильства в сім'ї, оздоровлення та
відпочинку дітей, відповідального
батьківства та материнства. З
текстуального аналізу згаданого
Положення вбачається, що до
компетенції відповідача, як державного
органу, входить надання інформації та
роз'яснень населенню щодо трудових
відносин. Відповідач, всупереч наданих
Положенням повноважень та компетенції,
відмовив позивачу у наданні відповіді
на її адвокатський запит, а тому
адвокат ОСОБА_2 звернулася до суду з
заявленими позовними вимогами, які
просила задовольнити у повному обсязі.
Крім того, позивачка просила
розглянути справу без її участі.
Відповідач позов не визнав.
Обгунтовуючи заперечення проти позову,
зазначив, що дійсно, відповідно до
статті 24 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
адвокат може звернутися до органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності та підпорядкування про
надання інформації, копій документів,
необхідних адвокату для надання
правової допомоги клієнту, з
адвокатським запитом. Однак,
адвокатський запит не може стосуватися
надання консультацій і роз'яснень
положень законодавства, про що
адвокату ОСОБА_2 було повідомлено
листом від 10 вересня 2014 року №145/06/187-14.
Адвокат ОСОБА_2 зверталась до
Мінсоцполітики з адвокатським запитом
саме щодо надання роз'яснення положень
законодавства з приводу оформлення
дубліката трудової книжки. Проте,
згідно з статтями 1, 19 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» надання правової
інформації, консультацій і роз'яснень з
правових питань, складення
процесуальних та інших документів
правового характеру покладається на
Заслухавши пояснення представника
відповідача, враховуючи неявку
позивача, суд, відповідно до частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, продовжив розгляд справи у
порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши
доводи та заперечення сторін, суд
дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає з огляду на наступне.
Як убачається із матеріалів справи,
позивачка, ОСОБА_2, отримала свідоцтво
про право на заняття адвокатською
діяльністю №461 15 квітня 2011 року.
У відповідності із статтями 20, 24 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» 01 вересня 2014 року адвокат
ОСОБА_2 звернулась до Міністерства
соціальної політики України з запитом
№46, в якому просила: «…Надати
роз'яснення щодо оформлення дублікату
трудової книжки, а саме: - В Графі 4
потрібно зазначати номер та дату
довідки (листа), на підставі якого
робиться запис, чи зазначати номер та
дату наказу, який вказаний в довідці
(листі)?; Чи потрібно дублювати
відомості про роботу в другій частині
трудової книжки російською мовою?».
На адвокатський запит ОСОБА_2 від 01
вересня 2014 року №46 Міністерство
соціальної політики України
(Мінсоцполітики) листом від 10 вересня
2014 року №145/06/187-14 надало відповідь, що
відповідно до статей 1, 19 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» надання правової
інформації, консультацій і роз'яснень з
правових питань, складення
процесуальних та інших документів
правового характеру покладається на
адвокатів. Також в листі зазначено, що
згідно з нормами статті 24 цього Закону
письмове звернення адвоката до органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності та підпорядкування про
надання інформації, копій документів,
необхідних адвокату для надання
правової допомоги клієнту,
здійснюється у формі адвокатського
запиту. При цьому адвокатський запит не
може стосуватися надання консультацій
і роз'яснень положень законодавства.
Не погоджуючись з наданою відповідачем
відповіддю, позивачка звернулась із
заявленими позовними вимогами до суду.
Вирішуючи спір суд виходив з такого.
Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
То ж для того, щоб особі був
наданий судовий захист, суд має
встановити наявність порушеного права,
і що це право порушене відповідачем.
При цьому, суд має встановити наявність
порушеного права саме в сфері тих
відносин, що зумовили звернення
позивача до суду.
В силу частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Відповідач у справі - Міністерство
соціальної політики України
(Мінсоцполітики України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України.
Міністерство соціальної політики
України діє відповідно до Положення
про Міністерство соціальної політики
України, затверджене Указом Президента
України від 06 квітня 2011 року №389/2011
Міністерство соціальної політики
України у своїй діяльності керується
Конституцією України та законами
України, актами Президента України та
Кабінету Міністрів України, іншими
актами законодавства України, а також
дорученнями Президента України.
Як вірно зауважила позивачка,
відповідно до п. 79 Положення,
Мінсоцполітики України інформує у
межах своїх повноважень та надає
роз'яснення щодо здійснення державної
політики у сферах зайнятості населення
і трудової міграції, трудових відносин,
соціального захисту населення, з
питань сім'ї та дітей, попередження
насильства в сім'ї, оздоровлення та
відпочинку дітей, відповідального
батьківства та материнства.
За своєю суттю та в контексті
наведеного, роз'яснення слід розуміти
як тлумачення уповноваженого на це
органу певної норми права, що необхідно
для вірного втілення у життя її
приписів, що обумовлене виявленими
ускладненнями, суперечностями в
практиці її застосування.
Відповідач не заперечував, що п. 79
Положення надає повноваження
Мінсоцполітики надавати роз'яснення та
інформувати населення у межах завдань
та функцій Мінсоцполітики.
Однак, відмовляючи позивачці у наданні
роз'яснення питань, зазначених нею у
адвокатському запиті від 01 вересня 2014
року №46, відповідач керувався іншими
положеннями чинного законодавства, з
чим погоджується суд.
Статтею 2 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
визначено, що адвокатура України -
недержавний самоврядний інститут, що
забезпечує здійснення захисту,
представництва та надання інших видів
правової допомоги на професійній
основі, а також самостійно вирішує
питання організації і діяльності
адвокатури в порядку, встановленому
Згідно з положеннями статті 20 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» під час здійснення
адвокатської діяльності адвокат має
право вчиняти будь-які дії, не
заборонені законом, правилами
адвокатської етики та договором про
надання правової допомоги, необхідні
для належного виконання договору про
надання правової допомоги, зокрема,
звертатися з адвокатськими запитами, у
тому числі щодо отримання копій
документів, до органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх
посадових і службових осіб,
підприємств, установ, організацій,
громадських об'єднань, а також до
фізичних осіб (за згодою таких фізичних
осіб); ознайомлюватися на
підприємствах, в установах і
організаціях з необхідними для
адвокатської діяльності документами
та матеріалами, крім тих, що містять
інформацію з обмеженим доступом.
Відповідно до частини першої статті 24
Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність» адвокатський
запит - письмове звернення адвоката до
органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, їх посадових
та службових осіб, підприємств, установ
і організацій незалежно від форми
власності та підпорядкування,
громадських об'єднань про надання
інформації, копій документів,
необхідних адвокату для надання
правової допомоги клієнту.
При цьому, як зазначено в цій статті,
адвокатський запит не може стосуватися
надання консультацій і роз'яснень
положень законодавства.
Водночас, відповідно до пункту 1
частини першої статті 19 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» видами адвокатської
діяльності є надання правової
інформації, консультацій і роз'яснень з
правових питань, правовий супровід
діяльності юридичних і фізичних осіб,
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, держави.
Тобто, надання правової інформації,
роз'яснень з правових питань,
консультацій покладається, в даному
випадку, саме на адвоката.
Звернення адвоката ОСОБА_2 з
адвокатським запитом від 01 вересня 2014
року №46 до Мінсоцполітики України
стосувалося надання інформації
(роз'яснення) по оформленню дубліката
Слід звернути увагу, що порядок
оформлення трудових книжок
врегульований спільним наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року
№58 (із змінами та доповненнями),
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 17 серпня 1993 року за №110, «Про
затвердження Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників».
Таким чином, адвокатський запит
позивача від 01 вересня 2014 року №46
стосувався надання консультації
(роз'яснення) положення чинного
законодавства, що прямо суперечить
вимогам частини першої статті 24 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
Також, суд зауважує на тому, що
позивачка у своєму позові просила
визнати протиправною бездіяльність
Міністерства соціальної політики
України щодо ненадання їй інформації
на адвокатський запит від 01 вересня 2014
року №46.
Бездіяльність суб'єкта владних
повноважень - це пасивна поведінка
суб'єкта владних повноважень, яка може
мати вплив на реалізацію прав, свобод,
інтересів фізичної чи юридичної особи.
Тобто не вчинення певних дій, які
суб'єкт владних повноважень повинен
був вчинити, але не вчинив. Проте,
відповідач на адвокатський запит
позивача від 01 вересня 2014 року надав
відповідь, викладену в листі від 10
вересня 2014 року №145/06/187-14, в якій,
зокрема, зосередив увагу адвоката
ОСОБА_2 на положеннях Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» щодо видів діяльності
адвокатів, визначених цим Законом.
З урахуванням всього вищевикладеного,
судом не встановлено порушеного права
позивача у сфері здійснення ним
адвокатської діяльності, яке б
підлягало судовому захисту.
Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідач виконав покладений на нього
частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
Підсумовуючи викладене, суд позовні
вимоги адвоката ОСОБА_2 вважає
необгрунтованими, а відтак такими, що
задоволенню не підлягають.
Судові витрати, які підлягають
стягненню у відповідності з частиною
другою статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
Керуючись ст. ст. 24, 69-71, 94, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
У задоволенні позовних вимог
адвоката ОСОБА_2 відмовити в повному
Постанова набирає законної сили у
відповідності зі статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими статтями 185 -
187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
Т.І.Шейко

Судді

О.А.Кармазін

В.П.Катющенко