Справа № 1715/19322/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року
м. Київ К/800/33888/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне Рівненської області
про визнання бездіяльності
протиправною і зобов'язання вчинити
дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Рівне Рівненської області на
постанову Рівненського міського суду
Рівненської області від 21 грудня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
Рівненської області про визнання
бездіяльності протиправною і
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Рівненського міського суду
Рівненської області від 21 грудня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року, позов задоволено. Визнано відмову
протиправною та зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_3 з 12 жовтня 2012 року пенсію у
зв'язку з втратою годувальника у
розмірі фактичних збитків із заробітку
годувальника - ОСОБА_4, за роботи в зоні
відчуження згідно ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
страждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у сумі 321,34 крб. за період з
03 травня 1986 року по 06 травня1986 року
згідно з довідкою № 85 від 05 червня 2000
року.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне Рівненської області
звернулося з касаційною скаргою, в якій
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач являється
вдовою ліквідатора наслідків аварії на
ЧАЕС І категорії ОСОБА_4, який помер
внаслідок захворювання пов'язаного з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС. Статус ОСОБА_4
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, та вкладкою НОМЕР_2 до
посвідчення громадянина, який
постраждав внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Крім того, відповідно до довідки до
акта огляду МСЕК серії РВН №
0206033 вбачається, що ОСОБА_4 являється
інвалідом І групи, причиною
інвалідності є захворювання, пов'язане
з роботами по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_3, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно експертного висновку
Львівської регіональної міжвідомчої
експертної комісії на засіданні від №07
від 21 вересня 2012 року встановлено, що
захворювання, що призвело до смерті,
пов'язане з роботами по ліквідації
наслідків аварії на ЧАСЕ.

ОСОБА_3 перебуває на пенсійному обліку
в Управлінні Пенсійного фонду України
в м. Рівне і отримує пенсію за віком, що
підтверджується посвідченням НОМЕР_4.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» пенсія
у зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по III групі
інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що пенсія в
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50 %
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника.

Виходячи зі змісту вищенаведеної
законодавчої норми отримання пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
безпосередньо залежить від виду та
розміру пенсійного забезпечення, що
отримувала померла особа.

Підпунктами 1, 4 пункту 3 Порядку
обчислення пенсій особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №
1210 передбачено, що цей порядок
визначає механізм обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
відповідно до статей 54 і 57 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
пенсії за бажанням осіб можуть
призначатися, виходячи із заробітної
плати, одержаної за роботу в зоні
відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі
відшкодування фактичних збитків; у
разі коли особа пропрацювала в зоні
відчуження менше календарного місяця в
1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може
обчислюватися виходячи із заробітної
плати, одержаної за роботу в зоні
відчуження, за весь фактично
відпрацьований час в одному з неповних
календарних місяців роботи протягом
цих років, без додавання суми
заробітної плати за період роботи за
межами зони відчуження. У такому разі
заробітна плата за весь фактично
відпрацьований час ділиться на число
відпрацьованих днів, а одержана сума
множиться на 25,4.

Якщо дні роботи припали на вихідні і
святкові дні, розрахунок заробітної
плати проводиться у такому ж порядку,
як і за роботу у робочі дні, а доплата за
вихідні і святкові дні, нарахована за
фактично відпрацьований час, з
урахуванням установленої кратності
додається до суми обчисленої
заробітної плати.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідно до довідки №
85 від 05 червня 2000 року, заробітна плата
ОСОБА_4 з 03 травня 1986 року по 06 травня 1986
року становила 321,34 крб. Оплата за
завищеними тарифними ставками з
урахуванням зони безпечності
проводиться виходячи з установленого в
зоні відчуження 6-ти годинного робочого
дня та 6-ти денного (36-ти годинного)
робочого тижня.

З 22 червня 2000 року ОСОБА_4 було
призначено пенсію по інвалідності
відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із
заробітку одержаного за роботу в зоні
відчуження в 1986 році, у розмірі
відшкодування фактичних збитків,
відповідно до довідки № 85 від 05 червня
2000 року.

Статтею 15 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено, що видача
довідок про заробіток за роботи
(службу) в зоні відчуження, а також на
територіях радіоактивного забруднення
здійснюється підприємствами
(військкоматами] за основним місцем
роботи працівників того часу.

Відомості про встановлення умов і
розмірів оплати праці та умов їхнього
запровадження по конкретних особах
повинні мати, а отже надавати, виключно
підприємства, де працювали ці особи,
або їх правонаступники.

Перерахунок пенсії здійснюється за
документами, які знаходяться в
пенсійній справі, за наявності довідки
про заробіток за роботу в зоні
відчуження.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 22
червня 2000 року і до дня своєї смерті
отримував пенсію по інвалідності
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
яка обчислювалась із його заробітної
плати в зоні відчуження на підставі
довідки № 85 від 05 червня 2000 року.

Довідка №85 від 05 червня 2000 року, видана
АТВТ Рівненське ремонтно-транспортне
підприємство, щодо розрахунку оплати
праці померлого годувальника в зоні
відчуження відповідає вимогам, які
встановлені щодо видачі таких довідок,
не скасована, не визнана недійсною,
розрахунок підтверджений відповідними
посадовими особами, відповідальність
за достовірність такої довідки несе
орган, який видав таку довідку.

Враховуючи вказане, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
щодо обґрунтованості позовних вимог та
їх задоволення.

Відповідно до частини третьою
статті 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
Рівненської області відхилити, а
постанову Рівненського міського суду
Рівненської області від 21 грудня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: