Справа № 2а-712/468/12, 712/3665/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014р.
Справа № 9104/173154/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді
Левицької Н.Г.,

судді
Обрізка І.М.,

судді
Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Ужгород
Закарпатської області

на постанову Ужгородського
місткрайонного суду Закарпатської
області від 16.03.2012р. 712/3665/2012

за позовом ОСОБА_1, м.Ужгород
Закарпатської області

до Управління праці і соціального
захисту населення Ужгородського
міської ради, .Ужгород Закарпатської
області про визнання неправомірною
відмови щодо перерахунку допомоги на
дитину до досягнення нею трирічного
віку і зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2012р. ОСОБА_1 (далі Позивач - ОСОБА_1),
звернулася в суд із позовом до.
Управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
міської ради (далі -Відповідач - УПСЗН),
про визнання дій неправомірними та
стягнення допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, мотивуючи вимоги тим, що вона є
мамою неповнолітнього сина
ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_1 З червня 2010 року
вона отримувала допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, призначену їй Управлінням праці
та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради, яка
виплачувалася їй щомісячно в розмірі
130,00 грн. на підставі Закону України
«Про державний бюджет України на 2008
рік».

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії
УПСЗН по виплаті їй вказаної допомоги є
неправомірними, оскільки рішенням
Конституційного суду України від 22.05.2008
року за №10-рп/2008 визнані
неконституційними зміни, внесені
підпунктом 12 пункту 25 розділу ІІ Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік» і виключено. А тому просить
суд зобов'язати відповідача провести
перерахунок розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
3-річного віку, відповідно до положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» за
період з моменту призначення такої
допомоги і до 23.02.2012 року включно та
виплатити належну різницю, а також
зобов'язати відповідача і в подальшому,
тобто з 23.02.2012 року виплачувати
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-річного віку у розмірі,
встановленому Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Постановою суду першої інстанції в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1, відмовлено повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив Позивач, подавши на неї
апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги
покликається на ті обставини що
викладені в позовних вимогах.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, хоча
належним чином були повідомлені про
дату, час та місце апеляційного
розгляду, що відповідно до частини 4
статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України не перешкоджає
розгляду справи у їх відсутності

Колегія суддів, у відповідності до п.3
ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у матеріалах
справи доказами.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що Позивачка є мамою
неповнолітнього сина
ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_1

З червня 2010 року вона отримувала
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
призначену їй Управлінням праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради, яка
виплачувалася їй щомісячно в розмірі
130,00 грн.

Згідно підпункту 7 пункту 23 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
року №107-VI (далі - Закон від 28.12.2007 року)
частину першу статті 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
змінено та викладено в новій редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень».

Згідно підпункту 8 пункту 23 Закону від
28.12.2007 року, пункт 8 Розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
змінено та викладено у такій редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 01 січня 2008 року - 50%, з 01
січня 2009 року - 75%, з 01 січня 2010 року - 100%
прожиткового мінімуму, встановленого
для працездатних осіб та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців».

Дані положення Рішенням
Конституційного Суду України №10-рп/2008
від 22.05.2008 року не було визнано
неконституційним, тому вони є чинними з
01.01.2008 року і по теперішній час.

Також, розмір і порядок виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми» від
27.12.2001 року №1751 (Постанова КМУ №1751).

Пунктом 22 Постанови КМУ №1751
передбачено, що відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку виплачується у розмірі, що
дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 р. - 50
відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75
відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менш як
130грн.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Враховуючи, що Конституція України не
встановлює пріоритету одних законів
над іншими, зазначені норми Закону
України «Про державний бюджет Україна
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», які
змінюють розмір допомоги, встановлений
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», є чинними, тому є
правомірним застосування Управлінням
в 2010 роках розміру допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, встановленого законом
про держбюджет на відповідний рік.

З огляду на наведене, у 2010 роках
допомога нараховувалась та
виплачувалась відповідно до ст.15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», яким по теперішній час
визначено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в рахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн.

Таким чином, дії Управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородського міської ради за період з
червня 2010 року у відношенні позивачки
були правомірними.

Крім того, в преамбулі Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
зазначено, що цей Закон відповідно до
Конституції України встановлює
гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з врахуванням складу сім'ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

Безпосередньо порядок призначення
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
встановлюється Порядком призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, затвердженого Постановою КМУ
від 27.12.2001р. №1751 та ст.15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Пунктом 19 Постанови КМУ №1751 визначено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
виплачується щомісяця з дня
призначення зазначеної допомоги по
день досягнення дитиною вказаного віку
включно.

Абзацом 3 пункту 22 Постанови №1751
визначено, що для призначення допомоги
у розмірі, що перевищує мінімальний,
подається в установленому порядку
довідка про склад сім'ї та декларація
про доходи та майновий стан
(заповнюється на підставі довідок про
доходи кожного члена сім'ї).

Виплата допомоги в розмірі, що
перевищує мінімальний, здійснюється
протягом шести календарних місяців.
Якщо особа, якій призначена допомога,
після закінчення зазначеного строку не
підтвердила право на призначення
допомоги у розмірі, що перевищує
мінімальний, допомога виплачується у
мінімальному розмірі (абз.2 п.19
Постанови №1751).

Як вбачається із матеріалів справи та
змісту позову, що позивачка подала
першу заяву з відповідними
документами, які вказували на те, що
вона має право на отримання
мінімального розміру допомоги.

Однак, після збігу шестимісячного
терміну з моменту подачі першої заяви
про призначення та нарахування їй
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
Позивач до УПСЗН не зверталась з
черговою заявою та відповідними
документами, які б вказували на те, що
позивачка має право на отримання
допомоги, що перевищує мінімальний
розмір, а тому Управління виплачувало
допомогу у мінімальному розмірі.

Також, щодо виплати допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для працездатних осіб
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», то слід зазначити
наступне.

Закон України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» є спеціальним законом,
що регулює правовідносини, пов'язані з
призначення та виплатою державної
допомоги на неповнолітніх дітей.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги на застрахованих чи не
застрахованих осіб.

Оскільки Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» є загальним, тому до
спірних правовідносин слід
застосовувати норми спеціального
закону, яким є Закон України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Крім того, згідно статті 2 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» суб'єктами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням є застрахована особа,
страхувальник та страховик. При цьому,
страховиком є Фонд соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності.

Враховуючи вищезазначений закон, до
переліку суб'єктів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не віднесено
органи праці та соціального захисту
населення.

Крім того, в ч.1 та 2 ст.50 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» передбачено, що
застрахованим особам призначення та
виплата матеріального забезпечення, а
також надання соціальних послуг за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
здійснюються за основним місцем роботи
або виконавчою дирекцією відділення
Фонду за місцем здійснення їх обліку як
страхувальників.

Таким чином, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» не передбачено виплату
матеріального забезпечення, а саме
виплату допомоги по догляду за дитиною
органами праці та соціального захисту
населення.

Оскільки, для органів праці та
соціального захисту населення порядок
нарахування та виплати допомоги по
догляду за дитиною передбачено у
Законі України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», то Управління
виплачувало дану допомогу відповідно
до ст.15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми».

Таким чином, дії Управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради по
відношенню до ОСОБА_1 були
обґрунтованими, а вимоги останньої
безпідставними та такими, що не
підлягали до задоволення, що і вірно
було встановлено судом першої
інстанції.

А відтак, колегія суддів вважає що
немає підстав для задоволення
апеляційної скарги і погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у позові.

Таким чином, ухвалене по справі судове
рішення першої інстанції є законним і
обґрунтованим, а позиція апелянта є
помилковою. Відповідно, судове рішення
першої інстанції скасуванню не
підлягає, як таке, що прийняте за
вичерпних юридичних висновків при
правильному застосуванні норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Ужгородського
місткрайонного суду Закарпатської
області від 16.03.2012р. 712/3665/2012 у справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці і
соціального захисту населення
Ужгородського міської ради про
визнання неправомірною відмови щодо
перерахунку допомоги на дитину до
досягнення нею трирічного віку і
зобов'язання вчинити дії, - залишити без
задоволення.

2. Постанову Ужгородського
місткрайонного суду Закарпатської
області від 16.03.2012р. 712/3665/2012 у справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці і
соціального захисту населення
Ужгородського міської ради, про
визнання неправомірною відмови щодо
перерахунку допомоги на дитину до
досягнення нею трирічного віку і
зобов'язання вчинити дії - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.Г. Левицька

Суддя
І.М. Обрізко

Суддя
В.П. Сапіга