Справа № 816/4306/14
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/4306/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лайко
О.В.,

прокурора - Копитець О.О.,

представника відповідача -
Кондратьєвої Т.М.,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом заступника прокурора м.
Кременчука Полтавської області до
Реєстраційної служби Кременчуцького
міського управління юстиції
Полтавської області, третя особа на
стороні відповідача: ОСОБА_3 про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

22.07.2014 року заступник прокурора м.
Кременчука, діючи в інтересах держави,
звернувся до Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Кременчуцького
міського управління юстиції
Полтавської області (далі - відповідач,
Реєстраційна служба), третя особа:
ОСОБА_3, про скасування рішення
державного реєстратора і.н. 5255075 від
23.08.2013 та зобов'язання відповідача
скасувати запис у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно щодо
реєстрації за ОСОБА_3 нерухомого майна
(промтоварний магазин загальною площею
90,4 м2, що розташований по АДРЕСА_1),
внесений на підставі рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
23.07.2013 у справі №524/6210/13-ц.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 24.07.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
за даним позовом.

Ухвалою цього ж суду від 22.10.2014 справу,
на підставі пункту 3 частини 1 статті 22
Кодексу адміністративного судочинства
України, передано на розгляд до
Полтавського окружного
адміністративного суду.

05.11.2014 ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду дану справу
прийнято до провадження.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор зазначає, що рішенням
державного реєстратора про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (з
відкриттям розділу), індексний номер
5255075 від 23.08.2013, на підставі рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 23.07.2013 у справі №
524/6210/13-ц було зареєстровано за ОСОБА_3
право власності на нерухоме майно
(промтоварний магазин загальною площею
90,4 м2, що розташований по АДРЕСА_1). Однак
рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 04.02.2014
скасовано вищезазначене рішення суду
першої інстанції. Посилаючись на факт
скасування судового рішення, яке було
підставою для реєстрації права
власності на нерухоме майно, прокурор
просить зобов'язати відповідача
виконати вимоги статті 26 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", відповідно до якої у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення про державну реєстрацію прав
до Державного реєстру прав вноситься
запис про скасування державної
реєстрації прав.

Прокурор у судовому засіданні
підтримав позовні вимоги та просив їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні не заперечував проти
задоволення позовних вимог в частині
скасування рішення державного
реєстратора від 23.08.2013. Разом з цим
вказував на недоцільність задоволення
позову в частині вимоги щодо
зобов'язання відповідача скасувати
запис у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
нерухомого майна, оскільки відповідні
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень є втручанням у його
дискреційні повноваження, що
суперечить вимогам чинного
законодавства.

Прокурор погодився з таким тлумаченням
власних повноважень відповідача, у
зв'язку з чим просив позов задовольнити
лише в частині вимоги щодо скасування
відповідного рішення.

Представник третьої особи у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог. У
письмових запереченнях посилався на
те, що заступнику прокурора м.
Кременчука не належить право вимоги по
пред'явленому позову, оскільки він є
неналежним позивачем у даній справі, що
є безумовною підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення прокурора,
представників відповідача та третьої
особи, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для вирішення спору
по суті, встановив наступні обставини.

З матеріалів справи суд встановив, що
рішенням Автозаводського районного
суду м.Кременчука від 23.07.2013 у справі
№524/6210/13-ц позов ОСОБА_3 до Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області про визнання права
власності задоволено повністю. Визнано
за ОСОБА_3 Патріною право власності на
нерухоме майно - промтоварний магазин
(до якого внаслідок реконструкції
добудовано приміщення №6 - торговий зал
площею 31,1 м2 та приміщення №7 - веранда
площею 4,6 м2, що являється квартирою
АДРЕСА_1) загальною площею 90,4 м2, що
розташований по АДРЕСА_1 Полтавської
області (а.с. 6-7).

З пояснень представника відповідача
суд встановив, що 22.08.2013 ОСОБА_3
звернулася до Реєстраційної служби
Кременчуцького міського управління
юстиції Полтавської області із заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень на вищевказаний промтоварний
магазин.

23.08.2013 рішенням державного реєстратора
прав на нерухоме майно Кондратьєвою
Т.М. про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень №5255075 була здійснена державна
реєстрація права власності (форма
власності: приватна, розмір частки: 1) на
промтоварний магазин, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (а.с. 10).

Не погодившись із рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 23.07.2013, заступник
прокурора м. Кременчука звернувся до
Апеляційного суду Полтавської області
з апеляційною скаргою на вказане
рішення.

04.02.2014 рішенням Апеляційного суду
Полтавської області у справі №524/6210/13-ц
апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Кременчука задоволено.
Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 23.07.2013 скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради Полтавської області про
визнання права власності відмовлено
(а.с. 8-9).

02.07.2014 прокуратурою м. Кременчука до
Реєстраційної служби Кременчуцького
міського управління юстиції
Полтавської області направлено заяву
щодо внесення відповідних змін до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

08.07.2014 на вказану заяву надійшла
відповідь, в якій державний реєстратор
повідомив прокурора про відмову у
скасуванні запису з посиланням на п. 2.6
Порядку прийняття і розгляду заяв про
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та скасування
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 12.12.2011 №3502/5, за змістом якого для
внесення записів про скасування
державної реєстрації прав заявник,
крім іншого, подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили
(а.с. 11).

Вказані обставини стали підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам та запереченням, з'ясовуючи
зміст та склад повноважень учасників
процесу, суд виходить з наступного.

Стаття 121 Конституції України
уповноважує прокуратуру здійснювати
функцію представництва інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

Згідно з частиною першою статті 361
Закону України "Про прокуратуру"
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 60
Кодексу адміністративного судочинства
України з метою представництва
інтересів громадянина або держави в
адміністративному суді прокурор в
межах повноважень, визначених законом,
звертається до суду з адміністративним
позовом (поданням), бере участь у
розгляді справ за його позовами, а
також може вступити за своєю
ініціативою у справу, провадження в
якій відкрито за адміністративним
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду, подає апеляційну,
касаційну скаргу, заяву про перегляд
судового рішення Верховним Судом
України, про перегляд судового рішення
за нововиявленими обставинами для
представництва інтересів громадянина
або держави. При цьому прокурор повинен
надати адміністративному суду докази,
які підтверджують неможливість
громадянина самостійно здійснювати
представництво своїх інтересів.

Прокурор, який звертається до
адміністративного суду в інтересах
держави, в позовній заяві (поданні)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до адміністративного суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

З урахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, прокурор
чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає, з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує необхідність їх
захисту та зазначає орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах (Рішення Конституційного
Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 у справі
№1-1/99 (справа про представництво
прокуратурою України інтересів
держави в арбітражному суді).

У позовній заяві заступник прокурора
вказує, що рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 04.02.2014 у справі
№ 524/6210/13-ц встановлено факт
незаконності визнання права власності
за ОСОБА_3 на нерухоме майно, шляхом
скасування рішення суду першої
інстанції. Разом з цим дані відомості
не відображені в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно. У
зв'язку з тим, що відповідно до змісту
частини першої статті 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004 №1952-IV державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
то відповідні відомості повинні бути
правдивими, тобто відповідати
дійсності.

З огляду на приведене суд знаходить
доведеним твердження прокурора про
факт порушення інтересу держави в
особі територіальної громади м.
Кременчука в силу обставин, що доводять
невідповідність записів Державного
реєстру відносно конкретно
визначеного нерухомого майна
фактичним обставинам, які встановлені
судовим рішенням. До того ж оскільки
третя особа не зацікавлена у
скасуванні рішення державного
реєстратора, то інших шляхів
відновлення у записах державного
реєстру даних, які відповідають
об'єктивній дійсності, крім як
звернення прокурора, на даний час чинне
законодавство не передбачає.

Відтак твердження третьої особи про
неналежного позивача суд відкидає, як
безпідставні.

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог, суд дійшов наступних висновків

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено); з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
визначено Законом України від 01.07.2004
№1952-IV "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень"
(далі - Закон №1952-IV).

Згідно з частиною першою статті 2
Закону №1952-IV (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 3 Закону №1952-IV
передбачено, що державна реєстрація
прав є обов'язковою. Інформація про
права на нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Відповідно до положень частини другої
статті 9 Закону №1952-IV державний
реєстратор: приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав;
відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи; веде реєстраційні
справи щодо об'єктів нерухомого майна;
присвоює реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації, тощо.

Частиною четвертою статті 9 Закону
№1952-IV встановлено, що державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Згідно з пунктом 5 частини першої
статті 19 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав проводиться на
підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Відповідно до пунктів 26, 27 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 №703, для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, серед іншого, є
рішення суду, що набрало законної сили,
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно.

Як вже встановлено судом, реєстрація
прав ОСОБА_3 була здійснена
відповідачем на підставі рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 23.07.2013 у справі
№524/6210/13-ц, яке набрало законної сили.

Проте рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 04.02.2014 у справі
№524/6210/13-ц рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 23.07.2013
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради Полтавської області про
визнання права власності відмовлено
(а.с. 8-9).

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В силу наведених норм процесуального
закону обставини, встановлені рішенням
Апеляційного суду Полтавської області
від 04.02.2014 у цивільній справі у справі
№524/6210/13-ц, мають преюдиційне значення
при вирішенні спору у даній справі.
Ухвалюючи таке рішення, суд не
встановив за ОСОБА_3 право власності на
промтоварний магазин, оскільки у
матеріалах справи відсутні докази
звернення ОСОБА_3 до інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю з належними документами,
видачі сертифіката відповідності та
оформлення свідоцтва про право
власності, що свідчить про неприйняття
спірного нерухомого майна в
експлуатацію в установленому
містобудівним законодавством порядку
та виключає можливість виникнення
права власності на нього.

Таким чином, судове рішення, на
підставі якого за ОСОБА_3 свого часу
було зареєстровано права власності на
промтоварний магазин, скасовано
рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 04.02.2014.

Однак відповідно до інформаційної
довідки з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно щодо об'єкта
нерухомого майна, індексний номер 223726480
від 02.07.2014, право власності на
промтоварний магазин, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_3; підстава виникнення права
власності: рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 23.07.2013
у справі № 524/6210/13-ц; підстава внесення
запису: рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (з
відкриттям розділу), індексний номер:
5255075 від 23.08.2013 (а.с. 10).

Відповідно до статті 26 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Згідно з пунктом 41 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 №1141, державний реєстратор
вносить записи до Державного реєстру
прав про скасування державної
реєстрації прав у разі скасування на
підставі рішення суду рішення
державного реєстратора про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
той факт, що судове рішення, на підставі
якого Державним реєстратором прав на
нерухоме майно прийнято спірне рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень № 5255075 від 23.08.2013, яким
зареєстровано за ОСОБА_3 право
власності на промтоварний магазин,
було скасовано рішенням Апеляційного
суду Полтавської області від 04.02.2014, суд
приходить до висновку про необхідність
скасування рішення Державного
реєстратора прав на нерухоме майно про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень № 5255075 від 28.08.2013.

Надаючи оцінку позовним вимогам в
частині зобов'язання відповідача
скасувати запис у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно щодо
реєстрації за ОСОБА_3 нерухомого майна,
суд виходить з наступного.

Відповідно до Порядку прийняття та
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 12.12.2011
№3502/5 (далі - Порядок №3502/5), єдиною
підставою для скасування державної
реєстрації є скасування рішення
державного реєстратора.

Згідно з пунктом 2.6 Порядку №3502/5 для
внесення записів про скасування
державної реєстрації прав, скасування
записів Державного реєстру прав
заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили,
та копії документів, визначених у
пункті 2.3 цього розділу.

Таким чином позовні вимоги в частині
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень, яким є відповідач, вчинити
певні дії є втручанням у його
дискреційні повноваження.

Зі змісту рекомендації Комітету
Міністрів Ради Європи №R/80/2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на
316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду -
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України критеріям, не втручається у
дискрецію суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за відповідними
критеріями.

З огляду на вище викладене, позовні
вимоги в частині зобов'язання
відповідача скасувати запис у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно щодо реєстрації за
ОСОБА_3 нерухомого майна, внесений на
підставі рішення Автозаводського
районного суду м.Кременчука від 23.07.2013 у
справі №524/6210/13-ц задоволенню не
підлягають.

Отже вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7-11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Кременчуцького міського управління
юстиції Полтавської області індексний
номер 5255075 від 23.08.2013 щодо реєстрації
права приватної власності на нерухоме
майно (промтоварний магазин по АДРЕСА_1)
за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1).

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21.11.2014.

Суддя
Є.Б. Супрун