Справа № 815/1052/13-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р. Справа № 815/1052/13-а

Категорія: 3.7.2 Головуючий в 1 інстанції:
Білостоцький О. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.

розглянувши у письмовому провадженні у
приміщенні Одеського апеляційного
адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на Постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 15
липня 2014 року по справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
публічне акціонерне товариство
„Ізмаїлавтотранс" про визнання
недійсним та скасування наказу, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
публічне акціонерне товариство
„Ізмаїлавтотранс" про визнання
недійсним та скасування наказу.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15 липня 2014
року в задоволені адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною, необґрунтованою та
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуально права.
Крім того, позивач зазначає, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Сторони по справі сповіщались належним
чином про час, дату та місце проведення
судового засідання, однак своїм правом
на участь в розгляді апеляційної
скарги не скористались та у судове
засідання не з'явилися, тому судовий
розгляд справи здійснено в порядку
письмового провадження згідно ч. 3 ст.
122, ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
ФОП ОСОБА_4 був зареєстрований 03.03.1997
року Ізмаїльською районною державною
адміністрацією Одеської області,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, про що
свідчить свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_3 (т.1 а.с. 12).

07.06.2010 року ФОП ОСОБА_4 Головною
державною інспекцією на
автомобільному транспорті
Міністерства транспорту та зв'язку
України видано ліцензію серії НОМЕР_2
на надання послуг з перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом та відповідно до видів
робіт, визначених Законом України «Про
автомобільний транспорт», дозволені
наступні види робіт: внутрішні
перевезення пасажирів автобусами та
міжнародні перевезення пасажирів
автобусами, без обмеження терміну дії
ліцензії (т. 1 а.с. 11).

Згідно наказу
Державтотрансадміністрації №148 від
05.11.2009 року «Про введення в дію рішень,
прийнятих на засіданні комітету з
проведення конкурсів на перевезення
пасажирів автомобільним транспортом
на міжобласних маршрутах загального
користування, проведеного 23.10.2009 року»
ФОП ОСОБА_4 з 06.11.2009 року були передані
для обслуговування рейси 889/890 по
маршруту Ізмаїл-Київ як переможцю у
конкурсі на перевезення пасажирів
автомобільним транспортом на
міжобласних маршрутах загального
користування від 23.10.2009 року (т. 1 а.с.
102-103). При цьому одним із чинників, з
яких позивачем було отримано перемогу
у конкурсі, був рівень середньої
заробітної плати водіїв (ФОП ОСОБА_4
нараховано 10 балів).

На підставі листа Генеральної
прокуратури України від 12.08.2010 року
№08/1-108340 вих-10 про порушення стосовно
ОСОБА_4 кримінальної справи за ч.ч.1,3
ст.358 Кримінального кодексу України (т.1
а.с. 143), у зв'язку з виявленням фактів
подання на конкурс недостовірної
інформації щодо середньомісячного
розміру заробітної плати найманих
водіїв, Наказом
Державтотрансадміністрації №175 від
26.08.2010 року було анульовано дозвільні
документи позивача на право
обслуговування пасажирів на
автобусному маршруті Ізмаїл - Київ,
рейси 889/890 (т.1 а.с. 142).

14.06.2011 року Ізмаїльським міськрайонним
судом було винесено постанову у
кримінальній справі №1-123/2011року за
обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєні
злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 358
Кримінального кодексу України, якою
звільнено ОСОБА_4 від кримінальної
відповідальності на підставі ст.48
Кримінального кодексу України, у
зв'язку зі зміною обстановки,
провадження у кримінальній справі
судом закрито (т.1 а.с.150-151). Як
вбачається із зазначеного судового
рішення, ОСОБА_4 на протязі 2009 року з
метою зменшення сум оподаткування та
пенсійних відрахувань надавав до
Ізмаїльської ОДПІ та до Управління
пенсійного Фонду України в
Ізмаїльському районі неправдиві дані
щодо розміру заробітної плати водіїв,
що перебували з ним у трудових
відносинах.

У зв'язку із винесенням Ізмаїльським
міським районним судом Одеської
області зазначеної постанови,
Державтотрансадміністрацією було
винесено наказ №301 від 05.07.2011року «Про
скасування наказу
Державтотрансадміністрації №175 від
26.06.2010 року» (т. 1 а.с. 17).

17.12.2012 року ПАТ «Ізмаїлавтотранс», яким
було зайнято друге місце у конкурсі
автоперевізників від 23.10.2009 року, було
надіслано на адресу Ізмаїльської
райдержадміністрації Одеської області
звернення щодо порушення з боку ФОП
ОСОБА_4 умов конкурсу на визначення
автоперевізників на автобусному
маршруті Ізмаїл-Київ, рейси 889/890, а саме
подання позивачем недостовірної
інформації про середньомісячний
рівень заробітної плати найманих ним
водіїв за шість місяців до дати
оголошення конкурсу у розмірі 2000,00 грн.,
за фактом чого Генеральною
прокуратурою України стосовно ОСОБА_4
було порушено кримінальну справу та
постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 14.06.2011року було визнано ОСОБА_4
винним у вчинені злочину,
передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 358
Кримінального кодексу України
(підроблення документа та використання
завідомо підробленого документу) (т.1
а.с. 154).

Зазначене звернення Ізмаїльською
райдержадміністрацією Одеської
області 19.12.2012 року було перенаправлено
для розгляду на адресу Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті (т.1 а.с.156).

При розгляді зазначеного звернення
Державною інспекцією з безпеки на
наземному транспорті було зроблено
запит до управляння Пенсійного фонду
України в м.Ізмаїл та Ізмаїльському
районі Одеської області щодо надання
даних з персоніфікованого обліку
застрахованих осіб, які знаходились у
трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 за
2009-2012 роки, у відповідь на який листом
від 24.01.2013 року №1351/07 пенсійним органом
були надані відповідні дані, згідно
яких наймані водії ФОП ОСОБА_4
отримували заробітну плату менше ніж
2000,00 грн. (т.1 а.с. 162-165, 176-177).

Наказом Державтотрансадміністрації №
3 від 31.01.2013 року «Про скасування наказу
Державтотрансадміністрації від 05.07.2011
року №301» було скасовано наказ від
05.07.2011року № 301 та у зв'язку із цим на
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті Ізмаїл - Київ, рейси 889/890 був
призначений перевізник ПАТ
«Ізмаїлавтотранс», який зайняв друге
місце на конкурсі з визначення
перевізника пасажирів на цьому
маршруті (т.1 а.с. 161).

Відносини між автомобільними
перевізниками, замовниками
транспортних послуг, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування, пасажирами, власниками
транспортних засобів, а також їх
відносини з юридичними та фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які забезпечують
діяльність автомобільного транспорту
та безпеку перевезень врегульовано
Законом України «Про автомобільний
транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (далі
Закон України №2344-ІІІ).

Згідно ст.7 вказаного Закону
забезпечення організації пасажирських
перевезень покладається, зокрема, на
приміських і міжміських автобусних
маршрутах загального користування, що
не виходять за межі області
(внутрішньообласні маршрути), - на
обласні державні адміністрації.

Статтею 43 Закону України №2344-ІІІ
передбачено, що визначення
автомобільного перевізника на
автобусному маршруті загального
користування здійснюється виключно на
конкурсних засадах. Об'єктом конкурсу
можуть бути: маршрут (кілька маршрутів),
оборотний рейс (кілька оборотних
рейсів).

Відповідно до вимог ст. 44 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
організація проведення конкурсу та
визначення умов перевезень
покладаються на органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування.

Для підготовки та проведення конкурсу
органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування утворюють
конкурсний комітет, до складу якого
входять представники відповідних
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, та територіальних органів
Міністерства внутрішніх справ України,
відповідальних за безпеку дорожнього
руху, а також громадських організацій у
сфері автомобільного транспорту.
Порядок проведення конкурсів визначає
Кабінет Міністрів України.

Процедуру підготовки та проведення
конкурсу з перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування (далі - конкурс)
передбачено Порядком проведення
конкурсу з перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 03.12.2008
року №1081 (далі Порядок №1081).

Відповідно до п.4 Порядку №1081
організатором на автобусному маршруті
загального користування є, зокрема,
обласні держадміністрації - на
міжміському і приміському маршрутах,
які не виходять за межі території
області (внутрішньообласний маршрут).

Рішення конкурсного комітету про
визначення переможця конкурсу, а також
перевізника-претендента, який за
результатами розгляду посів друге
місце, оголошується
перевізникам-претендентам під час
конкурсу, у 10-денний строк оформляється
протоколом, який підписується
присутнім головою або заступником
голови та секретарем конкурсного
комітету, і подається організатору (п.
49).

Рішення конкурсного комітету щодо
визначення переможця конкурсу
вводяться в дію наказом (постановою або
іншим розпорядчим документом)
організатора протягом не більш як 30
робочих днів з дня проведення конкурсу
(п. 50).

Пунктом 53 Порядку № 1081 передбачено, що
організатор не пізніше ніж через 30 днів
з моменту набрання чинності рішенням
конкурсного комітету укладає з
переможцем конкурсу договір (на
міському та внутрішньообласному
автобусних маршрутах) або видає дозвіл
(на міжобласному автобусному маршруті)
згідно з обов'язковими умовами
визначеного конкурсу та додатковими
умовами обслуговування маршруту,
наданими перевізником-претендентом.

Згідно п. 55 Порядку №1081 організатор має
право достроково розірвати договір
(позбавити дозволу) з автомобільним
перевізником у разі надходження від
органів виконавчої влади письмової
інформації, що підтверджує факт
подання ним недостовірної інформації.

Як вбачається із наказу Державної
адміністрації автомобільного
транспорту Міністерства транспорту та
зв'язку України № 3 від 31.01.2013 року «Про
скасування наказу
Державтотрансадміністрації від 05.07.2011
року №301» підставою для його прийняття
було виявлення факту подання ФОП
ОСОБА_4 на конкурс від 23.10.2009 року
недостовірної інформації щодо
середньомісячного розміру заробітної
плати найманих ним водіїв.

Як зазначено у суді першої інстанції
представником позивача, ФОП ОСОБА_4 з
метою участі 23.10.2009 року у конкурсі на
перевезення пасажирів автомобільним
транспортом на міжобласних маршрутах
загального користування, зокрема, на
маршруті Ізмаїл-Київ, рейси 889/890, разом
із заявою та іншими документами подав
до Державтотрансадміністрації анкету,
в якій були зазначені дані про те, що
середньомісячний рівень заробітної
плати найманих водіїв за шість місяців
до дати оголошення конкурсу складає
2000,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, а саме документів про
нарахування та виплату позивачем
заробітної плати найманим працівникам,
витребуваних судом під час нового
судового розгляду справи, ФОП ОСОБА_4 у
2009 року до управління Пенсійного фонду
України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському
районі Одеської та Ізмаїльської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області подавались
офіційні документи - звіти форми 1-ДФ за
1, 2, 3 та 4 квартали 2009 року, щомісячні
розрахунки сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що підлягали сплаті у 2009
році (передбачені додатком №23 до
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої Постановою
Правління пенсійного фонду України
№21-1 від 19.12.2003 року), з яких вбачається,
що позивачем заробітна плата найманим
працівникам нараховувалась та
виплачувалась позивачем у значно
меншому розмірі, ніж ФОП ОСОБА_4 було
зазначено у поданій на конкурс анкеті.

При цьому, в судовому засіданні
представником позивача не було надано
до суду жодних належних доказів (як то,
наприклад, відомостей з видачі
заробітної плати чи документів
первинного обліку щодо нарахування та
виплати заробітної плати найманим
працівникам, сплати страхових внесків),
що свідчили б про надання ФОП ОСОБА_4
організатору перевезень достовірної
інформації щодо нарахування та виплату
ним на протязі 2009 року найманим
працівникам заробітної плати у
розмірі, який ним був зазначений під
час надання анкети на конкурс
автоперевізників.

Посилання позивача в обґрунтування
достовірності наданої ним на конкурс
від 23.10.2009 року інформації щодо
середньомісячного розміру заробітної
плати найманих ним водіїв лише на
постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду від 14.06.2011 року
№1-123 2011року, якою ФОП ОСОБА_4 звільнений
від кримінальної відповідальності за
скоєння злочинів, передбачених ч.ч.1 та 3
ст. 358 Кримінального кодексу України
(підроблення офіційного документа,
який видається та посвідчується
громадянином-підприємцем, та який
звільняє від обов'язків, а також
використання завідомо підробленого
документу), суд в обґрунтування
позовних вимог до уваги не приймає,
оскільки лише факт надання позивачем
до органів Пенсійного фонду України та
органів Державної податкової служби
підроблених документів щодо
нарахування заробітної плати найманим
працівникам та нарахування на цю
заробітну плату страхових внесків,
який був встановлений Ізмаїльським
міськрайонним судом, не може бути
єдиним та беззаперечним доказом
виконання ФОП ОСОБА_4, як
автоперевізником свого обов'язку щодо
надання організатору перевезень
достовірної офіційної інформації для
проведення конкурсу серед
автоперевізників.

Крім того, з приводу посилання позивача
на постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду від 14.06.2011 року у
справі №1-123/2011року, суд вважає за
необхідне зазначити, що в силу приписів
ч. 4 ст. 72 КАС України обов'язковими для
висновків адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, є лише
вирок суду в кримінальній справі, який
набрав законної сили, в питаннях, чи
мало місце діяння та чи вчинене воно
цією особою.

Це положення Кодексу
адміністративного судочинства України
кореспондується з положенням
Кримінального кодексу України, яким
визначено, що лише обвинувальним
вироком суду встановлюється
винуватість особи у вчиненні злочину
(ст. 2 КК України).

Крім того, саме на ці обставини було
звернуто увагу Вищим адміністративним
судом України під час касаційного
розгляду справи №815/1052/13-а, яким
зазначено про те, що висновки судів
попередніх інстанцій щодо
підтвердження постановою
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 14.06.2011 року у
справі №1-123/2011 достовірності вказаної
ФОП ОСОБА_4 для участі в конкурсі
інформації не можливо визнати
обґрунтованими, оскільки передбачена
ст. 48 Кримінального кодексу України
підстава звільнення від кримінальної
відповідальності не є реабілітуючою, а
встановлені в цій постанові факти
свідчать лише про наявність у діях
позивача складу злочинів, передбачених
ч.ч.1 та 3 ст.358 Кримінального кодексу
України.

Інших доказів невідповідності
спірного наказу відповідача вимогам
Закону України «Про автомобільний
транспорт» та Порядку проведення
конкурсу з перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування представником позивача в
судовому засіданні надано не було.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання
недійсним та скасування наказу
належним чином не обґрунтовані, не
підтверджені наявними у справі
матеріалами та задоволенню не
підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, - залишити без
задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15 липня 2014
року по справі № 815/1052/13-а, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль