Справа № 2а-2398/11/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/16437/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
березня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2011 року

у справі № 2а-2398/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Газторг Україна»

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Газторг Україна»
(далі - ТОВ «Газторг
Україна»; позивач) звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
(далі - ДПІ у Печерському районі м.
Києва; відповідач), в якому просило
визнати протиправними дії відповідача
щодо неприйняття та невизнання
декларацій з податку на додану
вартість за квітень 2010 року,
травень 2010 року, червень 2010 року, липень
2010 року, серпень 2010 року,
грудень 2010 року з додатками № 1 та № 5, а
також зобов'язати контролюючий орган
прийняти та визнати як документи
податкової звітності зазначені
податкові декларації з додатками.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
березня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2011 року, адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії ДПІ у Печерському
районі м. Києва щодо невизнання поданих
ТОВ «Газторг Україна» декларацій з
податку на додану вартість за квітень
2010 року, травень 2010 року, червень
2010 року, липень 2010 року, серпень
2010 року, грудень 2010 року з додатками №
1 та № 5. В іншій частині
адміністративного позову відмовлено.
Присуджено з Державного бюджету
України на користь ТОВ «Газторг
Україна» судові витрати в розмірі 1,70
грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Печерському районі м. Києва,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
березня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2011 року.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що позивачем
подано до ДПІ у Печерському районі м.
Києва декларації з податку на додану
вартість за квітень 2010 року,
травень 2010 року, червень 2010 року, липень
2010 року, серпень 2010 року,
грудень 2010 року з додатками № 1 та № 5.

В свою чергу, контролюючим
органом відмовлено ТОВ «Газторг
Україна» у визнанні поданої ним
податкової звітності з огляду на те, що
останнім не проставлено прочерки в
рядках, які не заповнюються через
відсутність даних, (декларації з
податку на додану вартість за квітень
2010 року, травень 2010 року, липень 2010 року,
серпень 2010 року, грудень 2010 року), а
декларація з податку на додану
вартість за червень 2010 року одночасно
заповнена як друкованим, так і
рукописним способами.

Задовольняючи адміністративний позов
частково, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 4.1.2 пункту 4.1
статті 4 Закону України від 21 грудня 2000
року № 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
прийняття податкової декларації є
обов'язком контролюючого органу.
Податкова декларація приймається без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників через канцелярію, чий
статус визначається відповідним
нормативно-правовим актом. Відмова
службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

Податкова звітність, отримана
контролюючим органом від платника
податків як податкова декларація, що
заповнена ним всупереч правилам,
зазначеним у затвердженому порядку її
заповнення, може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків. У цьому випадку,
якщо контролюючий орган звертається до
платника податків з письмовою
пропозицією надати нову податкову
декларацію з виправленими показниками
(із зазначенням підстав неприйняття
попередньої), то такий платник податків
має право: надати таку нову декларацію
разом зі сплатою відповідного штрафу;
оскаржити рішення податкового органу в
порядку апеляційного узгодження.

Згідно з пунктами 48.1, 48.2, 48.3, 48.4 статті 48
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) податкова
декларація складається за формою,
затвердженою в порядку, визначеному
положеннями пункту 46.5 статті 46
цього Кодексу та чинному на час її
подання.

Форма податкової декларації повинна
містити необхідні обов'язкові
реквізити і відповідати нормам та
змісту відповідних податку та збору.

Обов'язкові реквізити - це інформація,
яку повинна містити форма податкової
декларації та за відсутності якої
документ втрачає визначений цим
Кодексом статус із настанням
передбачених законом юридичних
наслідків.

Податкова декларація повинна містити
такі обов'язкові реквізити: тип
документа (звітний, уточнюючий, звітний
новий); звітний (податковий) період, за
який подається податкова декларація;
звітний (податковий) період, що
уточнюється (для уточнюючого
розрахунку); повне найменування
(прізвище, ім'я, по батькові) платника
податків згідно з реєстраційними
документами; код платника податків
згідно з Єдиним державним реєстром
підприємств та організацій України або
податковий номер; реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серію та номер паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
повідомили про це відповідний орган
державної податкової служби і мають
відмітку у паспорті); місцезнаходження
(місце проживання) платника податків;
найменування органу державної
податкової служби, до якого подається
звітність; дата подання звіту (або дата
заповнення - залежно від форми);
ініціали, прізвища та реєстраційні
номери облікових карток посадових осіб
платника податків; підписи платника
податку-фізичної особи та/або
посадових осіб платника податку,
визначених цим Кодексом, засвідчені
печаткою платника податку (за
наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає
сутності податку або збору та є
необхідним для його адміністрування,
форма податкової декларації додатково
може містити такі обов'язкові
реквізити: відмітка про звітування за
спеціальним режимом; код виду
економічної діяльності (КВЕД); код
органу місцевого самоврядування за
КОАТУУ; індивідуальний податковий
номер та номер свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість згідно з даними реєстру
платників податку на додану вартість
за звітний (податковий) період.

Водночас відсутність прочерків у
рядках чинним на час виникнення
спірних правовідносин законодавством
не визначено підставою для невизнання
податкової декларації. При цьому слід
зазначити, що відсутність прочерків у
рядках не впливає на показники поданої
платником декларації, не призводить до
неможливості або ускладнення
перевірки податковим органом
зазначених у ній даних, а відтак
відсутні підстави для невизнання таких
декларацій документами податкової
звітності.

Крім того, як з'ясовано судами,
відповідачем на підтвердження своїх
доводів щодо заповнення товариством
декларації з податку на додану
вартість за червень 2010 року як
друкованим, так і рукописним способами
належних доказів в порушення частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України не подано.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
березня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2011 року такими, що
прийняті з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21 березня 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.