Справа № 802/3822/14-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 листопада 2014 р.
Справа № 802/3822/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Сала
П.І.,

за участю

секретаря судового засідання:
Крисько І.В.,

позивачки: ОСОБА_1,

представника відповідача:
Гордійчука А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Староміського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції

про: визнання протиправними та
скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2014 року до суду надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до Староміського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції (далі - Староміський ВДВС) про
визнання протиправними та скасування
постанов, а саме:

- у виконавчому провадження № 41813409
постанови від 13.02.2014 року про стягнення
виконавчого збору в сумі 31 495,14 грн. та
постанови від 05.02.2014 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження;

- у виконавчому провадженні № 42627938
постанови від 20.03.2014 року про відкриття
виконавчого провадження щодо
стягнення виконавчого збору у розмірі
31 495,14 грн., постанови від 16.05.2014 року про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження та від
16.05.2014 року про арешт коштів боржника..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
Староміський ВДВС не повинен був
вчиняти дії щодо примусового виконання
виконавчого листа № 221/4262/2012, виданого
Вінницьким міським судом про стягнення
з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг
Україна" заборгованості за кредитним
договором № ML-B01/038/20-8 від 03.03.2008 року у
розмірі 314 951,47 грн., а також виносити
оскаржувану постанову про стягнення
виконавчого збору у виконавчому
провадженні № 41813409, оскільки
відповідачу було достеменно відомо про
укладення між стягувачем та боржником
мирової угоди від 03.01.2014 року, якою було
визначено порядок виконання ОСОБА_1
вищезазначеного виконавчого листа та
погашення боргу. Крім того позивачка
стверджує, що не отримувала постанову
про відкриття виконавчого провадження
№ 41813409 від 05.02.2014 року, а отже не знала
про наданий державним виконавцем строк
для добровільного виконання рішення
суду. В іншому випадку вона б
повідомила відповідача про укладення
мирової угоди з банком та відсутність
підстав для примусового стягнення
кредитної заборгованості. Відтак,
позивачка вважає, що державним
виконавцем постанову від 13.02.2014 року
про стягнення з неї виконавчого збору
було винесено передчасно і
неправомірно. Також зазначає, що
оскільки виконавче провадження № 41813409
від 05.02.2014 року закінчене, а виконавче
провадження № 42627938 про стягнення
виконавчого збору відкрите без
належних правових підстав, постанови
про накладення арешту на майно та кошти
від 05.02.2014 року по ВП № 41813409 та від 16.05.2014
року по ВП № 42627938 є безпідставними і
підлягають скасуванню. Просить суд
врахувати, що вона щомісячно справно
виплачує заборгованість відповідно до
умов мирової угоди і будь-яких
зауважень банк до неї немає. Водночас
про існування виконавчого провадження
щодо стягнення з неї виконавчого збору
їй стало відомо тільки у жовтні 2014 року
у зв'язку з арештом її банківських
рахунків.

Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 21.11.2014 року
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України
закрито провадження у даній справі в
частині позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання протиправною та скасування
постанови старшого державного
виконавця Староміського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Бачинської М.В. від 05.02.2014 року
ВП № 41813409 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

В судовому засіданні позивачка
повністю підтримала заявлені позовні
вимоги та надала пояснення згідно з
обґрунтуваннями, наведеними у позовній
заяві. Просить суд адміністративний
позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні адміністративний позов
заперечив і наполягає на тому, що
оскаржувані постанови були винесені
державним виконавцем з дотриманням
вимог чинного законодавства, на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Законом України
"Про виконавче провадження".

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
сторін, оцінивши інші зібрані під час
розгляду справи докази, суд доходить
висновку, що заявлений
адміністративний позов належить
задовольнити з огляду на таке.

Встановлено, що 29.01.2014 року ТОВ "ОТП
Факторинг Україна" звернулось до
Староміського ВДВС із заявою про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 221/4262/2012, виданого Вінницьким
міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна"
заборгованості за кредитним договором
№ ML-B01/038/20-8 від 03.03.2008 року у розмірі 314
951,47 грн.

Постановами старшого державного
виконавця Староміського ВДВС
Бачинської М.В. від 05.02.2014 року на
підставі вищевказаного виконавчого
документа відкрито виконавче
провадження ВП № 41813409 з наданням
боржнику строку для добровільного
виконання рішення суду до 12.02.2014 року та
накладено арешт на все майно ОСОБА_1 із
забороною здійснювати його відчуження.

Оскільки у визначений державним
виконавцем строк боржник судове
рішення самостійно не виконав, 13.02.2014
року на підставі ст. 28 Закону України
"Про виконавче провадження"
відповідачем винесено постанову про
стягнення з позивачки ОСОБА_1
виконавчого збору в розмірі 31 495,14 грн.

В подальшому постановою старшого
державного виконавця Староміського
ВДВС Кадученко М.О. від 20.03.2014 року
закінчено виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 221/4264/2012, оскільки ухвалою
Вінницького міського суду від 03.03.2014
року затверджено мирову угоду від
03.01.2014 року, укладену між стягувачем ТОВ
"ОТП Факторинг Україна" та боржником
ОСОБА_1

Після завершення виконавчого
провадження № 41813409, постановою
старшого державного виконавця
Староміського ВДВС Бачинської М.В. від
20.03.2014 року на підставі постанови №
41813409 від 13.02.2014 року про стягнення з
боржника ОСОБА_1 виконавчого збору
відкрито виконавче провадження ВП №
42627938.

Крім того, 16.05.2014 року постановами
державного виконавця у виконавчому
провадженні № 42627938 накладено арешт на
кошти, що містяться на рахунках та
належать боржнику ОСОБА_1, а також
накладено арешт на все її майно та
оголошено заборону на його відчуження.

Постанови органу державної виконавчої
служби у виконавчому провадження №
41813409 від 13.02.2014 року про стягнення
виконавчого збору в сумі 31 495,14 грн., у
виконавчому провадженні № 42627938 від
20.03.2014 року про відкриття виконавчого
провадження щодо стягнення
виконавчого збору у розмірі 31 495,14 грн.,
від 16.05.2014 року про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження, а також від 16.05.2014 року про
арешт коштів боржника є предметом
оскарження у даній адміністративній
справі. Надаючи їм правову оцінку, суд
керується такими мотивами.

Право на судовий захист закріплене
Конституцією України, частиною другою
статті 55 якої кожному гарантовано
право на оскарження в суді рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6
КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду з позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною четвертою статті 82 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Таким чином, критеріями визначення
юрисдикції судів щодо вирішення справ
з приводу оскарження рішень дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення є юрисдикційна
належність суду, який видав виконавчий
документ, та статус позивача як сторони
у виконавчому провадженні.

Водночас як роз'яснив Пленум Вищого
адміністративного суду України у п. 6
постанови № 3 від 13.12.2010 року "Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" (з наступними змінами і
доповненнями), судам необхідно
враховувати, що постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
певних видів відповідальності за
невиконання рішення у добровільному
порядку та порушення обов'язків, що
покладаються на осіб, які беруть участь
у виконавчому процесі. Виконавчий збір
- це санкція відповідальності
майнового характеру, що накладається
на боржника за невиконання рішення у
строк, встановлений для його
добровільного виконання. Для
застосування виконавчого збору
виконавець приймає постанову, яка, у
разі її добровільного невиконання,
виконується примусово в установленому
Законом порядку шляхом накладення
стягнення на заробітну плату, інші види
доходів боржника чи на його майно.

За змістом пункту 8 частини другої
статті 3 Закону України "Про виконавче
провадження" постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Тому судам слід ураховувати, що спори
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби під час виконання постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору або накладення
штрафу, прийнятої під час виконання
будь-яких виконавчих документів, у тому
числі рішень судів загальної
юрисдикції та господарських судів,
також належать до адміністративної
юрисдикції.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1
оскаржує постанову державного
виконавця Староміського ВДВС № 41813409
від 13.02.2014 року про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 31 495,14 грн.,
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 42627938 від 20.03.2014 року,
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№ 42627938 від 16.05.2014 року та постанову про
арешт коштів боржника №42627938 від 16.05.2014
року.

З огляду на викладене та виходячи з
положень ч. 2 ст. 19 КАС України розгляд і
вирішення цієї адміністративної
справи належить до компетенції
Вінницького окружного
адміністративного суду.

Крім того, в силу вимог ч. 3 ст. 181 КАС
України даний адміністративний позов
заявлено до належного відповідача -
Староміського ВДВС.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" (далі - Закон №
606-XIV) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 цього Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-XIV
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний неупереджено, своєчасно і
в повному обсязі вживати заходів щодо
примусового виконання рішень,
встановлених Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону № 606-XIV
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV у
постанові про відкриття виконавчого
провадження державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові (ч. 5 ст. 25
Закону № 606-XIV).

Частиною першою статті 27 Закону № 606-XIV
передбачено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Змістовний аналіз вищезазначених норм
закону дає підстави для висновку, що
строк, визначений державним виконавцем
у постанові про відкриття виконавчого
провадження, є тим строком, протягом
якого боржник добровільно може
виконати рішення і в такому разі
виконавчий збір та інші витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій з боржника
не стягуються.

Разом із тим, після спливу цього строку
(на наступний день) розпочинається
процедура примусового виконання
рішення з передбаченими у ч. 1 ст. 28
Закону № 606-XIV негативними для боржника
правовими наслідками.

Як встановлено судом у ході розгляду
справи, постановою старшого державного
виконавця Староміського ВДВС
Бачинської М.В. від 05.02.2014 року про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 41813409 боржнику ОСОБА_1 було надано
строк до 12.02.2014 року для добровільного
виконання виконавчого листа
Вінницького міського суду Вінницької
області № 221/4262/2012.

Проте суд зауважує, що необхідною
умовою для стягнення з боржника
виконавчого збору є дотримання
державним виконавцем приписів закону
щодо належного повідомлення боржника
про відкриття виконавчого провадження,
оскільки в іншому випадку нівелюється
надана боржнику можливість виконати
рішення добровільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону № 606-XIV
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Отже, копія постанови про відкриття
виконавчого провадження має бути
надіслана боржнику державним
виконавцем рекомендованим листом з
повідомленням про вручення за тією
адресою, що зазначена у виконавчому
листі.

Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 04.11.2014 року
та листом за № 802/3822/14-а/2778/14 від 17.11.2014
року з метою повного, всебічного та
об'єктивного з'ясування усіх обставин
даної адміністративної справи було
зобов'язано відповідача надати суду
матеріали виконавчих проваджень №
41813409 та № 42627938.

Разом із тим, ухвалу суду та свого
процесуального обов'язку відповідач в
повному обсязі не виконав, матеріалів
виконавчого провадження № 41813409 суду не
надав. Відтак, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній доказів.

Так, у матеріалах справи відсутні
докази належного повідомлення
боржника ОСОБА_1 про винесення
постанови від 05.02.2014 року про відкриття
виконавчого провадження № 41813409 з
виконання виконавчого листа
Вінницького міського суду Вінницької
області № 221/4262/2012 від 15.11.2013 року.

Крім того, відповідачем суб'єктом
владних повноважень суду не надано
доказів на підтвердження того, що
позивачці було або могло бути відомо
про винесення державним виконавцем
вищевказаної постанови.

З таких обставин суд доходить висновку,
що в наданий для добровільного
виконання строк, а саме до 12.02.2014 року,
ОСОБА_1 була позбавлена можливості
самостійно виконати рішення суду,
оскільки належним чином не
повідомлялася про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання такого рішення.

Також судом встановлено, що 03.01.2014 року
між стягувачем ТОВ "ОТП Факторинг
Україна" та боржником ОСОБА_1 було
укладено мирову угоду щодо визначення
порядку погашення ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором
№ ML-B01/038/20-8 від 03.03.2008 року у розмірі 314
951,47 грн., про що було достеменно відомо
відповідачу вже 31.01.2014 року.

Однак, враховуючи те, що згідно вимог
ст. 12, 49 Закону № 606-XIV закінчення
виконавчого провадження передбачає
визнання судом мирової угоди між
стягувачам і боржником у процесі
виконання, що вимагає певного часу для
звернення державного виконавця до суду
та розгляду судом такого питання, лише
03.03.2014 року ухвалою Вінницького
міського суду Вінницької області у
справі № 221/4264/2012 було затверджено
мирову угоду між стягувачем ТОВ "ОТП
Факторинг Україна" та боржником ОСОБА_1
і, як наслідок, 20.03.2014 року відповідачем
прийнято постанову про закінчення
виконавчого провадження № 41813409.

Водночас вищевказана обставина
засвідчує той факт, що відповідач мав
документальне підтвердження вжиття
боржником ОСОБА_1 заходів щодо
добровільного виконання виконавчого
документа, однак безпідставно цього не
врахував.

Крім того, на момент винесення
оскаржуваної постанови про стягнення
виконавчого збору від 13.02.2014 року
боржником ОСОБА_1 вже було частково
сплачено заборгованість за кредитним
договором № ML-B01/038/20-8 від 03.03.2008 року, що
підтверджується квитанціями № 12177830
від 30.12.2013 року, № 12190094, № 12190096 та № 12190114
від 03.01.2014 року, № 12308672 від 03.02.2014 року.

З огляду на викладене суд доходить
висновку про незаконність винесення
постанови № 41813409 від 13.02.2014 року про
стягнення з боржника ОСОБА_1
виконавчого збору.

Відтак, визнаються протиправними та
підлягають скасуванню і прийняті на
підставі неї постанови відповідача про
відкриття виконавчого провадження №
42627938 від 20.03.2014 року, про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження № 42627938 від 16.05.2014 року
та про арешт коштів боржника № 42627938 від
16.05.2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС
України), а згідно з ст. 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість доводів сторін,
оцінивши докази суб'єкта владних
повноважень на підтвердження
правомірності своїх рішень, а також
докази, надані позивачем, суд приходить
до переконання про наявність підстав
для задоволення адміністративного
позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог ч. 1 ст. 94 КАС України та ч. 3 ст. 4
Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167,
181, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Староміського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції № 41813409 від
13.02.2014 року про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 31 495,14 грн.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Староміського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції від 20.03.2014
року про відкриття виконавчого
провадження № 42627938.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Староміського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції № 42627938 від
16.05.2014 року про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Староміського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції № 42627938 від
16.05.2014 року про арешт коштів боржника.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) сплачений при зверненні
до адміністративного суду судовий збір
у розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн.
78 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Сало Павло Ігорович