Справа № 807/2076/14
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2014 рокум. Ужгород№ 807/2076/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С. А.

при секретарі судових засідань -
Приходько Т.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представників позивача - Устич Г.О.,
Бахтин В.В.

представників відповідача - Гайович
В.М., Копинець Е.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фактор
Тойс" до Державної податкової
інспекції в Іршавському районі
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ТОВ «Фактор тойс» звернувся
до суду з позовом до ДПІ в Іршавському
районі про скасування податкових
повідомлень - рішень Державної
податкової інспекції в Іршавському
районі Закарпатської області від 01.08.2012
року форми «У» за № яким позивачу
донараховано пеню за порушення
термінів розрахунку у сфері ЗЕД в
розмірі 40898,31 грн., форми «Р» за №
яким позивачу донараховано податок на
прибуток приватних підприємств в
розмірі 484408,75 грн., з яких сума
основного зобов'язання 379527,00 грн. та
94881,75 грн. штрафних санкцій, форми «Р» за
№ яким позивачу донараховано
податок на додану вартість в розмірі
127976,25 грн. з яких сума основного
зобов'язання 102381,00 грн. та 25595,25 грн.
штрафних санкцій, форми «Р» за №
яким позивачу донараховано пеню за
порушення термінів розрахунку у сфері
ЗЕД в розмірі 680,00 грн., форми «Р» за
№ яким позивачу донараховано
податок з доходів фізичних осіб в
розмірі 123368,17 грн. з яких сума основного
зобов'язання 121003,87 грн. та 2364,30 грн.
штрафних санкцій.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачем зазначено, що висновки
податкового органу про порушення
позивачем податкового законодавства в
частині податку на прибуток та податку
на додану вартість є безпідставними,
так як відповідачем не вжито всіх
необхідних заходів щодо з'ясування
всіх дійсних фактичних обставин, які
відповідач зобов'язаний був вжити
підчас здійснення ним перевірки, а тому
порушено права та інтереси позивача.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали та
зазначили, що відповідачем протиправно
не враховано поданий позивачем
уточнюючий розрахунок з податку на
прибуток підприємств за 2009 рік в
розмірі 209200,00 грн. в зв'язку з тим, що за 3
квартал 2009 року була проведена
податкова перевірка і на думку
відповідача платники податків не мають
права уточнювати показники декларацій
за ті періоди, які вже перевірені
податковим органом. Крім того, також
представниками позивача зазначено, що
податковим органом безпідставно
занижено валові витрати позивача в
зв'язку з переоцінкою (уцінкою) у
четвертому кварталі 2010 року готової
продукції на підприємстві та такого
акта на який вказаний в оскаржуваних
податкових повідомленнях-рішеннях не
отримували і їм нічого про акт
перевірки №377/2200/32637320 від 22.07.2012 року не
відомо.

Представники відповідача просили
відмовити в задоволені позову з
підстав зазначених в письмових
запереченнях.

В своїх запереченнях відповідач
посилається та те, що в ході перевірки
відповідачем виявлено порушення
позивачем норм податкового
законодавства, а саме підпункту 5.3.9 п.5.3,
п. 5.1, 5.9. ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 1.4 Порядку ведення обліку приросту
(убутку балансової вартості покупних
товарів (крім активів, що підлягають
амортизації, цінних паперів та
деривативів), матеріалів, сировини
(палива), комплектуючих виробів та
напівфабрикатів на складах, у
незавершеному виробництві і залишках
готової продукції затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 11.06.1998 року, підпункту 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», ст. 9 Декрету КМУ від 19.02.1993
року №15093 «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю» ,
ст. 4 Закону України « Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», пп. 8.1.1, 8.1.2, 8.1.4 п. 8.1. ст. 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» та пп.168.1.1, п.п. 168.1.2, п.п.
168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу
України .

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши думку учасників судового
розгляду, суд приходить до наступних
висновків.

Так як встановлено судом та вбачається
з матеріалів справи в період з 14.06.2012
року по 12.07.2012 року ДПІ в Іршавському
районі проведена планова виїзна
перевірка ТОВ „Фактор-тойс" питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період 01.10.2009 р. по 31.03.2012р.

За результатами перевірки складено акт
перевірки №377/2200/32637320 від 19.07.2012 року.
Вказаним Актом перевірки встановлено
наступні порушення законодавства:

- пп. 5.3.9 п.5.3, п. 5.1, 5.9. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», від 28.12.1994 за № 334/94-ВР, в
результаті чого, зменшено від'ємне
значення об'єкту оподаткування за
період 01.04.2010 р. по 31.03.2012 р. в розмірі
209200,0 грн. та донараховано податок на
прибуток за 4 квартал 2010 року на
загальну суму 379527,0 грн.

- підпункту 7.4.4 п. 7.4 статті 7 Закону
України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР „про
податок на додану вартість" та
донараховано податку на додану
вартість за грудень 2010 в сумі 102381 грн.

- ст. 1 Закону України „Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті" від 23.09.1994 р. № 185/94ВР у частині
несвоєчасного надходження валютної
виручки за експортовану продукцію

вимог пп.. 8.1.1. п. 8.1.2 пп.8.1.4 п.8.1. ст. 8
„Закону України „Про податок з
доходів фізичних осіб" та п.п. 168.1.1
пп168.1.2 пп.168.1.5. п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року за № 2755 щодо несвоєчасної сплати
до бюджету податку з доходів фізичних
осіб в сумі 121003,87 грн.

На підставі висновків вказаного Акту
перевірки Державною податковою
інспекцію в Іршавському районі
Закарпатської області 01.08.2012 року
прийнято наступні податкові
повідомлення рішення форми «У» за
№; форми «Р» за №; форми «Р»
за №; форми «Р» за №, форми
«Р» за №.

З приводу податкового повідомлення
рішення від 01.08.2012 р. за № яким
позивачу донараховано податок з
доходів фізичних осіб в розмірі 123368,17
грн. з яких сума основного зобов'язання
121003,87 грн. та 2364,30 грн. штрафних санкцій
судом встановлено наступне.

Актом перевірки встановлено, що станом
на 31.03.2012 року заборгованість ТОВ
„Фактор-тойс" по податку з доходів
фізичних осіб становить 121003,87 грн.
Вказані обставини позивачем
визнаються та не заперечуються
сторонами, в суду не виникає сумнівів
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

За таких обставин, встановлені
відповідачем порушення вимог пп. 8.1.1,
8.1.2, 8.1.4 п. 8.1. ст. 8 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» та
пп.168.1.1, п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168
Податкового кодексу України ТОВ
„Фактор тойс" щодо сплати податку з
доходів фізичних та донарахування
відповідних грошових зобов'язань є
правомірним, а підстав для визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення рішення від
01.08.2012 р. за № не має, а тому в цій
частині позовних вимог слід відмовити.

З приводу податкових повідомлень
рішень від 01.08.2012 за № яким
позивачу донараховано пеню за
порушення термінів розрахунку у сфері
ЗЕД в розмірі 680,00 грн. та № яким
позивачу донараховано пеню за
порушення термінів розрахунку у сфері
ЗЕД в розмірі 40898,31 грн. судом
встановлено наступне.

Так, між ТОВ „Фактор Тойс" та
нерезидентом „MECH-TECH Establishment» було
укладено контракт 01/12-2009 від 01.12.2009 р.
Згідно умов даного контракту
позивачем було відвантажено
нерезиденту дитячі іграшки у загальній
сумі 68558,39 Євро, що складає відповідно
709485,22 грн. Оплата рахунків за
експортовану продукцію проведена з
порушенням 180-денного терміну
визначеного ст. 1 ЗУ «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», внаслідок чого відповідачем
згідно вимог ст. 4 ст. 1 ЗУ «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», було нараховано позивачу пеню.
Крім того, ТОВ «Фактор Тойс» в
порушення порядку декларування
передбаченого ст. 9 Декрету КМУ від
19.02.1993 року №15093 «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю» при
наявності дебіторської заборгованості
при розрахунках з нерезидентом фірмою
«MECH-TECH Establishment» в розмірі 1975,27 Євро не
подав декларації про валютні цінності,
доходи та майно, що належать резиденту
України і знаходяться за її межами
станом на 01.07.2011р., 01.10.2011р., 01.01.2012р.,
01.04.2012р. Внаслідок чого відповідач
застосував п. 2.7 Положення про валютний
контроль затвердженого Постановою НБУ
N 49 від 08.02.2000 яким передбачено що за
невиконання резидентами вимог щодо
порядку та строків декларування
валютних цінностей та іншого майна
тягне за собою накладення штрафу в
розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожний звітний
період.

Вказані обставини позивачем в ході
судового розгляду визнаються та не
заперечуються сторонами, а тому у суду
не виникає сумнівів щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
визнання.

Таким чином, відповідачем правомірно
застосовано санкції до позивача згідно
ст. 4 ЗУ «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», та п.
2.7 Положення про валютний контроль
затвердженого Постановою НБУ N 49 від
08.02.2000 і підстав для визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень рішень від 01.08.2012 за
№ та № не має, а тому в
задоволенні даних позовних вимог слід
відмовити.

Що ж стосується податкового
повідомлення рішення від 01.08.2012 р за
№ яким позивачу донараховано
податок на прибуток приватних
підприємств в розмірі 484408,75 грн., з яких
сума основного зобов'язання 379527,00 грн.
та 94881,75 грн. штрафних санкцій, судом
встановлено наступне.

Згідно акту перевірки відповідач
встановив порушення позивачем пп. 5.3.9
п.5.3, п. 5.1, 5.9. ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 1.4 Порядку ведення обліку приросту
(убутку балансової вартості покупних
товарів (крім активів, що підлягають
амортизації, цінних паперів та
деривативів), матеріалів, сировини
(палива), комплектуючих виробів та
напівфабрикатів на складах, у
незавершеному виробництві і залишках
готової продукції затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 11.06.1998 року, внаслідок чого
позивачем занижено валовий дохід при
розрахунку приросту (убутку)
балансової вартості запасів на суму
228552,00 грн., завищено валові витрати
шляхом збільшення понесених витрат на
придбання товарів (робіт, послуг) на
суму 273433,00 грн., завищено показник
убутку балансової вартості запасів на
суму 283553,00 грн., завищено показник
витрат на оплату праці на суму 357731,00
грн., завищено показник суми страхового
збору (внесків) до фондів державного
загальнообов'язкового страхування на
суму 160724,00 грн., завищено показник
амортизаційних відрахувань на суму
214313,00 грн. Всі дані порушення виникли на
думку відповідача в зв'язку з тим, що
позивач в 4 кварталі 2010 року шляхом
уцінки запасів готової продукції
зменшив залишок готової продукції
станом на 31.12.2010 р. на суму 1518106,00 грн.

Посилання відповідача в Акті перевірки
та запереченнях, в обґрунтування
правомірності прийнятих на Наказ
Міністерства фінансів „Про
затвердження Порядку ведення обліку
приросту (убутку)" від 11.06.98 N 124 суд не
бере до уваги оскільки вказаний Наказ
втратив чинність 20.02.2003 року, на
підставі Наказу Міністерства фінансів
N 146 від 20.02.2003, тобто не був дійсний в
період що перевірявся, а саме 2009-2012 р.р.

Судом встановлено, що позивачем на
підставі Наказу №10-В від 25.12.2010 року
проведено переоцінку (уцінку) готової
продукції (а.с. 137), про що 31.12.2010 року
складено Акт переоцінки ТМЦ „Готової
продукції" № ФТ -0000001 (а.с.138). Згідно
вказаного акту було проведено уцінку
запасів готової продукції на суму
1518106,0 грн. та відповідно відображено
дані уцінки в даних бухгалтерського
обліку (а.с. 140-150).

Відповідно до абз. 7 п. 5.9. ст.5. Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» якщо платник податку
приймає рішення про уцінку (дооцінку)
запасів згідно з правилами
бухгалтерського обліку, то така уцінка
дооцінка) з метою податкового обліку не
змінює балансову вартість запасів та
валові доходи або валові витрати
такого платника податку, пов'язані з
придбанням таких запасів. Тобто
відповідно до вказаної норми уцінка
товарів згідно з правилами
бухгалтерського обліку не змінює
балансову вартість запасів, валові
доходи та валові витрати платника
податку.

Відповідно висновок позивача, що сума
уцінки матеріальних ресурсів
відображається в податковому обліку
шляхом зменшення валових витрат та
відповідно збільшення позивачу
валових доходів на суму 228552 грн. та
зменшення валових витрат на загальну
суму 1289554,00 грн. (разом сума уцінки -
1518106,0 грн.) суперечить вимогам п. 5.9. ст.5.
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Також згідно висновків відповідача,
які закачані в Акті перевірки
зазначено, що позивач завищив
задекларовані показники за 4 квартал 2009
року задекларовані в Уточнюючому
розрахунку податкових зобов'язань у
зв'язку з самостійно виявленими
помилками від 25.03.2010 р. №3595 в сумі 209200,00
грн. на підставі того, що вказані
витрати не підтверджені первинними
документами. При цьому відповідач не
деталізує, які саме витрати були не
підтверджені первинними документами,
чи звертався він до позивача з запитом
про надання вказаних документів тощо.
Натомість позивачем на підтвердження
понесених витрат надано банківські
виписки які підтверджують фактично
понесені витрати позивача в тому числі
стосовно задекларованих в Уточнюючому
розрахунку податкових зобов'язань у
зв'язку з самостійно виявлених помилок
від 25.03.2010 р. №3595 в сумі 209200,00 грн.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України
- валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
як компенсація вартості товарів
(робіт, послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно п. 5.11. ст. 5 Закону України -
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у Законі, не дозволяється.

Таким чином, оскільки відповідач не
довів правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення рішення, а
докази досліджені судом та наявні в
матеріалах справи свідчать про
неправомірність висновків
відповідача з приводу зменшення
валових витрат позивача та
донарахування податкових зобов'язань,
податкове повідомлення рішення від
01.08.2012 р за № яким позивачу
донараховано податок на прибуток
приватних підприємств в розмірі 484408,75
грн. є протиправним та підлягає
скасуванню і вцій чатині позовних
вимог позов підлягає до задоволення.

З приводу податкового повідомлення
рішення від 01.08.2012 р за №, яким
позивачу донараховано податок на
додану вартість в розмірі 127976,25 грн.

Згідно Акту перевірки, уцінка
позивачем запасів готової продукції в 4
кварталі 2010 року також призвела до
завищення на думку представників
відповідача податкового кредиту в сумі
102381,00 грн. що є порушенням підпункту 7.4.4
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», оскільки активи, що
були уцінені не використовуються в
господарській діяльності такого
платника податків. Однак вказаний
висновок суд вважає необґрунтованим,
оскільки матеріальні активи, що
придбавались призначались для
використання в господарській
діяльності позивача, який здійснював
діяльність з виробництва дитячих
дерев'яних ігор та іграшок. Жодних
інших доводів або доказів , що б
підтверджували неправомірність
формування позивачем податкового
кредиту відповідач не надав.

Згідно п. 1.7 ст. 1, абзацу першого пп. 7.4.1
п. 7.4, абзацу третього пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" від 3 квітня 1997 року за № 168/97
-ВР податковий кредит - сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
законом; податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації;
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається: дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Таким чином позивач правомірно
сформував податковий кредит за
грудень 2012 року. а оскаржуване
податкове повідомлення рішення від
01.08.2012 р за № є протиправним та
підлягає скасуванню і в цій частині
позовних вимог позов також підлягає до
задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючі вище викладені обставини,
суд приходить до висновку, що даний
адміністративний позов підлягає до
часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
статтями 11, 70, 71, 86, 160-163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фактор
Тойс" до Державної податкової
інспекції в Іршавському районі
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції в
Іршавському районі Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області № від 01 серпня 2012 року та
№ від 01 серпня 2012 року.

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фактор Тойс"
(м.Іршава, вул. Федорова, 36 код ЄДРПОУ -
32637320) на користь Державного
(відповідного місцевого) бюджету
України судовий збір у сумі 2423,00 грн.
(дві тисячі чотириста двадцять три
гривні), зарахувавши ці кошти до
спеціального фонду (отримувач - УК у м.
Ужгород, код ЄДРПОУ отримувача - 38015610,
банк отримувача - ГУ ДКСУ у
Закарпатській області, МФО 812016, рахунок
№ 4002, код класифікації доходів
22030001, Код ЄДРПОУ суду 35231455).

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст. 186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

СуддяC.А. Гебеш