Справа № 826/18558/13-а
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м. Київ
К/800/36509/14

К/800/34348/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрСиб-Фінанс» до
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання
незаконними дій, скасування постанови
від 01 серпня 2013 року ВП №39131611 про арешт
коштів боржника, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати незаконними дії
відповідача щодо арешту коштів, які не
належать ПрАТ «КУА-АПФ «УкрСиб Ессет
Менеджмент», на рахунку №3501,
відкритому в АТ «УкрСиббанк»,
скасувати постанову від 01 серпня 2013
року ВП №39131611 про арешт коштів
боржника.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
січня 2014 року, яку залишено без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано
постанову Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
від 01.08.2013 року ВП №39131611 про арешт
коштів боржника в частині накладення
арешту на кошти, що містяться на
рахунку №3501 (АТ «УкрСиббанк»). В
задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

В касаційній скарзі особа, яка не брала
участі у розгляді справи в судах першої
та апеляційної інстанцій, - ТОВ «Стіфф
Компані», посилаючись на порушення
цими судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначені судові рішення і
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. При цьому заявник
зазначив, що є стягувачем у виконавчому
провадженні ВП №39131611, а тому
оскаржуваними рішеннями вирішено
питання про його права та інтереси.

В касаційній скарзі відповідач - Відділ
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві, посилаючись на
порушення судами першої і апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, також просить
скасувати рішення цих судів і ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконані
відповідача знаходиться виконавче
провадження ВП №39131611 про стягнення з
ПрАТ «Компанія управління активами -
адміністратор пенсійних фондів
«УкрСиб Ессет Менеджмент» (боржник)
грошових коштів у сумі 17 812 882,65 грн., яке
відкрито на підставі ухвали
Господарського суду м. Києва про
забезпечення позову до вирішення спору
по суті та набранням рішенням у справі
законної сили шляхом накладення арешту
на грошові кошти ПрАТ «Компанія
управління активами - адміністратор
пенсійних фондів «УкрСиб Ессет
Менеджмент», що обліковуються на
банківському рахунку № 3502,
відкритому в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005),
а також на інших рахунках у банківських
установах, що будуть виявлені під час
проведення виконавчого провадження, у
межах суми у розмірі 17 812 882,65 грн.

Зазначеною вище постановою
відповідача від 01 серпня 2013 року про
арешт коштів боржника накладено арешт
на кошти, що містяться на відкритих
рахунках АТ «УкрСиббанк», у тому числі
на рахунок № 3501.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 52 цього Закону
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

Частинами 1, 2 ст. 57 цього Закону
визначено, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом, зокрема,
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

З огляду на викладене, судами
попередніх інстанцій не встановлено
порушень з боку відповідача порядку
накладення арешту на майно, а тому
позовна вимога щодо визнання
незаконною дії відповідача стосовно
арешту коштів, які не належать ПрАТ
«КУА-АПФ «УкрСиб Ессет Менеджмент» на
рахунку №3501, відкритому в АТ
«УкрСиббанк», є безпідставною.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 цього Закону
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

З майна боржника може бути знято арешт
за постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що
боржник у виконавчому провадженні №
39131611 - ПрАТ «Компанія управління
активами - адміністратор пенсійних
фондів «УкрСиб Ессет Менеджмент» є
компанією з управління активами, яка
здійснює професійну діяльність з
управління активами інституційних
інвесторів на підставі ліцензії НКЦПФР
та у даному випадку діє в інтересах
Пайового недіверсифікованого
інвестиційного фонду закритого типу
(далі - ПНІФЗТ) «УкрСиб Стабільні
інвестиції 2».

Оскаржуваною постановою відповідача
накладено арешт на рахунки боржника,
зокрема, на депозитарний рахунок
3501, який згідно довідки АТ
«УкрСиббанк» від 20 серпня 2013 року
№56-3-49/1056 відкритий ПНІФЗТ «УкрСиб
Стабільні інвестиції-2» в гривні.

Позивач є учасником ПНІФЗТ «УкрСиб
Стабільні інвестиції 2».

Згідно ст. 22 Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)» пайовий інвестиційний фонд - це
активи, що належать інвесторам на праві
спільної часткової власності,
перебувають в управлінні компанії з
управління активами та обліковуються
останньою окремо від результатів її
господарської діяльності.

Пайовий інвестиційний фонд не є
юридичною особою.

Статтею 23 Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)» передбачено, що пайовий
інвестиційний фонд створюється за
ініціативою компанії з управління
активами шляхом придбання інвесторами
випущених нею інвестиційних
сертифікатів.

Бухгалтерський та податковий облік
операцій та результатів діяльності зі
спільного інвестування, яка
проводиться компанією з управління
активами через пайовий інвестиційний
фонд, здійснюється компанією з
управління активами окремо від обліку
операцій та результатів її
господарської діяльності та обліку
операцій та результатів діяльності
інших пайових інвестиційних фондів,
активи яких перебувають в її
управлінні.

Відповідно до ст. 25 вказаного Закону
учасником пайового інвестиційного
фонду є юридична або фізична особа, яка
придбала інвестиційний сертифікат
цього фонду.

Статтею 52 цього Закону передбачено, що
грошові кошти пайового інвестиційного
фонду зараховуються на окремий рахунок
компанії з управління активами
(господарське товариство у формі
акціонерного товариства або
товариства з обмеженою
відповідальністю) у банку окремо від
власних коштів компанії з управління
активами, коштів інших пайових
інвестиційних фондів та відповідно до
умов договору про обслуговування ІСІ.

Таким чином, укладаючи договори за
рахунок активів пайового
інвестиційного фонду, у тому числі і з
банківськими установами щодо
відкриття банківських рахунків,
компанія з управління активами діє від
свого імені з обов'язковим зазначенням
в таких договорах реквізитів такого
пайового інвестиційного фонду, проте,
грошові кошті, які обліковуються на
таких рахунках, належать на праві
спільної часткової власності
учасникам таких пайових інвестиційних
фондів, а не компанії з управління
активами, яка його обслуговує.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що грошові кошти, які обліковуються на
рахунку 3501 і який згідно довідки
АТ «УкрСиббанк» від 20 серпня 2013 року
№56-3-49/1056 відкритий ПНІФЗТ «УкрСиб
Стабільні інвестиції-2» в гривні, не є
власністю боржника у ВП № 39131611 - ПрАТ
«Компанія управління активами -
адміністратор пенсійних фондів
«УкрСиб Ессет Менеджмент», а тому не є
майном божника, на яке може бути
звернено стягнення.

Стягнення у виконавчому провадженні
№39131611 за ухвалою господарського суду
м. Києва здійснюється з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
договором викупу інвестиційних
сертифікатів пайового не
диверсифікованого венчурного фонду
закритого типу «Венчурний капітал»,
тобто з метою виконання зобов'язань,
виникнення яких не пов'язані з
функціонуванням ПНІФЗТ «УкрСиб
Стабільні інвестиції-2».

Отже, грошові кошти, які обліковуються
на рахунку №3501, не належать
боржнику, а належать на праві спільної
часткової власності учасникам ПНІФЗТ
«УкрСиб Стабільні інвестиції-2»,
зокрема, позивачу, що свідчить про
порушення його прав та законних
інтересів, а також унеможливлює
здійснення викупу всього пакету
інвестиційних сертифікатів, що
належать позивачу та проведення
розрахунків за інвестиційні
сертифікати.

Колегія суддів також погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що скасування оскаржуваної постанови
відповідача, якою накладено арешт на
всі кошти боржника, що містяться на
відкритих рахунках, в повному обсязі
може призвести до порушення права
стягувача по виконавчому провадженню,
в рамках якого було прийнято
оскаржувану постанову, а тому
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню лише в частині, що
стосується рахунку №3501 ПНІФЗТ
«УкрСиб Стабільні інвестиції-2»,
учасником якого є позивач.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками судів
першої та апеляційної інстанцій про
часткове задоволення позовних вимог.

Доводи касаційних скарг зроблених
судами попередніх інстанцій висновків
не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд -

у х в а л и в :

Касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Стіфф
Компані» і Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 січня 2014 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і:
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер