Справа № 801/5681/12
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/5628/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Ліпського
Д.В.,розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області
про стягнення одноразової грошової
допомоги,

за касаційною скаргою Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 січня 2014 року,

встановив:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області (далі - ГУМВС
України в Запорізькій області) про
визнання неправомірними дій в частині
несвоєчасного розгляду і надання
необґрунтованої відповіді на заяву
(рапорт) від 12.03.2012 р.; зобов'язання
провести виплату одноразової грошової
допомоги у зв'язку з 100% втратою
працездатності в розмірі до
п'ятирічного грошового забезпечення за
останньою посадою, що включає
посадовий оклад, оклад за спеціальним
званням, відсоткову надбавку за
вислугу років і щомісячну надбавку в
розмірі 100% грошового забезпечення
(окладів грошового забезпечення та
надбавки за вислугу років), з
урахуванням індексу інфляції та
фактично виплачених раніше сум за
втрату працездатності відповідно до
довідки, виданої страховою компанією
"Оранта-Січ" від 29.02.2012 р. № 66.

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 листопада 2012 року
відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 січня 2014 року скасовано постанову
суду першої інстанції та ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено
частково: визнано неправомірними дії
ГУМВС України в Запорізькій області в
частині несвоєчасного розгляду заяви
(рапорту) ОСОБА_4 від 12.03.2012 р. та відмови
у виплаті йому одноразової грошової
допомоги; зобов'язано ГУМВС України в
Запорізькій області провести виплату
ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги
відповідно до статті 23 Закону України
"Про міліцію" в розмірі п'ятирічного
грошового забезпечення за
вирахуванням виплачених Національною
акціонерною страховою компанією
"Оранта" сум відповідно до довідки,
виданої ПАТ "Страхова компанія
"Оранта-Січ" від 29.02.2012 р. № 66.

У касаційній скарзі ГУМВС України в
Запорізькій області, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати прийняте ним
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції. Зазначає, що позивач
не є пенсіонером МВС, тому не має права
на отримання одноразової грошової
допомоги по лінії МВС. Крім того,
посилається на те, що Головне
управління МВС не є належним
відповідачем у справі, оскільки
вирішення питання про призначення
виплати грошової допомоги належить до
компетенції МВС України.

В запереченні на касаційну скаргу
ОСОБА_4 просить відмовити в її
задоволенні, вказуючи на законність і
обґрунтованість рішення апеляційного
суду.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 під час
проходження служби в органах
внутрішніх справ, у травні-червні 1986
року, брав участь у ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

01.02.1994 р. позивачу встановлено III групу
інвалідності (ступінь втрати
працездатності - 50%.), 15.04.1997 р. - II групу
інвалідності (ступінь втрати
працездатності - 80%.), 27.01.2012 р. - I "Б" групу
інвалідності (ступінь втрати
працездатності - 100%) внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням
службових обов'язків по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Згідно з довідкою ПАТ "Страхова
компанія "Оранта-Січ" від 29.02.2012 р. № 66
в березні 1994 року позивачу виплачено
суму страхового відшкодування за
державним страхуванням
військовослужбовців МВС (50%) 3000000 крб, у
грудні 1998 року (80%) - 7829,52 грн.

З травня 1994 року по березень 2010 року
ОСОБА_4 отримував пенсію по
інвалідності відповідно до Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб", а в березні 2010
року перейшов на пенсію по
інвалідності в розмірі фактичних
збитків відповідно до Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

12.03.2012 р. ОСОБА_4 звернувся до ГУМВС
України в Запорізькій області з
письмовою заявою (рапортом) за вх. № р-293
про виплату одноразової грошової
допомоги у зв'язку з 100% втратою
працездатності при встановлені йому І
"Б" групи інвалідності.

Листом від 15.05.2012 р. № 12/545 відповідач
повідомив позивача про відсутність
законних підстав для виплати
одноразової грошової допомоги у
зв'язку з тим, що він отримує пенсію
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", тоді як дія
статті 23 Закону України "Про міліцію"
поширюється на осіб, які отримують
пенсію відповідно до Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб".

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції погодився з позицією
відповідача та її правовим
обґрунтуванням щодо відсутності
підстав для виплати позивачу
одноразової грошової допомоги. При
цьому суд встановив порушення
відповідачем строку розгляду і надання
відповіді на заяву (рапорт) позивача,
однак дійшов висновку, що таке
порушення не впливає на обов'язок
відповідача з виплати одноразової
грошової допомоги, що є підставою
позову.

Постанову про часткове задоволення
позову апеляційний суд мотивував
обґрунтованістю позовних вимог про
визнання неправомірними дій ГУМВС
України в Запорізькій області в
частині несвоєчасного розгляду заяви
(рапорту) позивача та виходив з того, що
право позивача на отримання
одноразової грошової допомоги в
розмірі п'ятирічного грошового
забезпечення за вирахуванням раніше
виплачених сум передбачено статтею 23
Закону України "Про міліцію" і Порядком
та умовами виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті) або інвалідності працівника
міліції, податкової міліції,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 12.05.2007 р. № 707
(далі - Порядок № 707).

Відповідно до частини шостої статті 23
Закону України "Про міліцію" в разі
поранення (контузії, травми або
каліцтва), заподіяного працівнику
міліції під час виконання ним
службових обов'язків, а також
інвалідності, що настала в період
проходження служби в органах
внутрішніх справ або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення зі
служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що мали місце в
період проходження служби в органах
внутрішніх справ, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Частиною восьмою статті 23 цього Закону
встановлено, що якщо працівник міліції
та члени його сім'ї одночасно мають
право на отримання одноразової
грошової допомоги з підстав,
передбачених цією статтею, та
одноразової грошової допомоги або
компенсаційної виплати, встановлених
іншими законами, виплата відповідних
грошових сум здійснюється за однією з
підстав за вибором особи, яка має право
на отримання таких виплат.

Згідно з частиною десятою статті 23
вказаного Закону положення частин
третьої - дев'ятої цієї статті
поширюються на осіб, залучених до
заходів щодо охорони громадського
порядку і боротьби із злочинністю, а
також на пенсіонерів міліції.

За змістом пунктів 1-2 Порядку № 707
грошова допомога виплачується,
зокрема, в разі встановлення
інвалідності після звільнення із
служби в органах внутрішніх справ
внаслідок захворювання, що сталося під
час виконання службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю (в тому числі
участю у ліквідації наслідків аварії,
пожежі, катастрофи, стихійного лиха та
інших надзвичайних подій) у розмірі
п'ятирічного грошового забезпечення -
інвалідам I групи. У разі виникнення у
працівника міліції, податкової міліції
або членів його сім'ї права на
отримання грошової допомоги в розмірі,
більшому за раніше виплачену суму,
виплата проводиться за вирахуванням
такої суми.

Розмір грошового забезпечення
визначається за правилами,
встановленими в пункті 3 Порядку № 707.

З урахуванням викладеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що грошова
допомога у зв'язку із встановленням
інвалідності внаслідок захворювання,
що сталося під час виконання
працівником міліції службових
обов'язків, виплачується особам, які
мають право на отримання пенсії
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб", але не залежить від пенсії, яку ці
особи обрали в разі наявності в них
одночасно права на різні види пенсії.

Отже, правильним є висновок
апеляційного суду щодо наявності у
позивача, який не отримував інших видів
грошової допомоги і компенсаційних
виплат, права на виплату одноразової
грошової допомоги в розмірі та в
порядку, встановленими статтею 23
Закону України "Про міліцію" і Порядком
№ 707.

Разом з тим, пунктами 5-7 Порядку № 707
встановлена процедура виплати
грошової допомоги, відповідно до якої
працівник міліції подає органу
внутрішніх справ за місцем проходження
служби заяву (рапорт) про виплату
грошової допомоги разом з необхідними
документами, орган внутрішніх справ у
семиденний строк з дня реєстрації
документів подає МВС висновок щодо
можливості проведення грошової
допомоги, а МВС у десятиденний строк
приймає рішення про призначення
виплати і надсилає його органу
внутрішніх справ для проведення
виплати.

Про необхідність дотримання процедури,
встановленої для вирішення порушеного
питання, висловлено Верховним Судом
України в постанові від 18 березня 2014
року № 21-11а14.

При цьому абзацом п'ятим пункту 7
Порядку № 707 передбачено, що працівник
міліції може пред'явити МВС вимоги щодо
виплати грошової допомоги протягом
трьох років з дня настання події, що дає
право на отримання такої допомоги.

Таким чином, призначення виплати
грошової допомоги належить до
компетенції МВС України, яке не було
залучено судами до участі у справі в
якості другого відповідача, тому суд
апеляційної інстанції помилково
поклав на ГУМВС України в Запорізькій
області обов'язок щодо вирішення цього
питання.

Оскільки порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, допущені судами обох
інстанцій, то за приписами статті 227 КАС
України справа направляється на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області задовольнити
частково.

Скасувати постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 листопада 2012 року та
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 січня 2014 року, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Ліпський
Д.В.