Справа № 826/4654/13-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/42566/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Олексієнко М.М., Олендер
І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної міграційної служби України
на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.07.2013р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
міграційної служби України про
визнання неправомірним та скасування
рішення, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про визнання
неправомірним та скасування рішення
Державної міграційної служби України
від 06.02.2013р. №85-13 про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту в Україні та
зобов'язання відповідача прийняти
рішення про визнання його біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
25.04.2013р. відмовлено в задоволенні
позову.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.07.2013р.
скасовано рішення суду першої
інстанції. Позов задоволено.

З рішенням апеляційного суду не
погодився відповідач, подав касаційну
скаргу, в якій посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Просить скасувати постановлене
апеляційним судом рішення та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційну скаргу, колегія суддів
приходить до висновку, що вона підлягає
задоволенню з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону
України «Про біженців та осіб, що
потребують додаткового чи тимчасового
захисту» біженець - особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
цілком обґрунтованих побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті
1 цього Закону особа, яка потребує
додаткового захисту - особа, яка не є
біженцем відповідно до Конвенції про
статус біженців 1951 року і Протоколу
щодо статусу біженців 1967 року та цього
Закону, але потребує захисту, оскільки
така особа змушена була прибути в
Україну або залишитися в Україні
внаслідок загрози її життю, безпеці чи
свободі в країні походження через
побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання або
загальнопоширеного насильства в
ситуаціях міжнародного або
внутрішнього збройного конфлікту чи
систематичного порушення прав людини і
не може чи не бажає повернутися до
такої країни внаслідок зазначених
побоювань.

Абзацом 4 частини 1 статті 6 Закону
України «Про біженців та осіб, що
потребують додаткового чи тимчасового
захисту» не може бути визнана біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, особа стосовно якої
встановлено, що умови, передбачені
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, відсутні.

Судами встановлено, що ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином
Демократичної Республіки Конго,
уродженець м. Кіншаса Демократичної
Республіки Конго, за національністю -
луба, за віросповіданням -
християнин-протестант. До України
прибув 13.11.2005р. легально літаком через
пункт пропуску державного кордону
«Бориспіль».

У серпні 2012 року позивач звернувся до
міграційного органу з заявою про
надання йому статусу біженця. У заяві
позивач зазначив, що причиною його
залишення країни походження та
звернення за притулком в Україні стали
переслідування через його політичну
належність. Вказав, що був членом
Демократичного союзу за соціальний
прогрес - партійцем з функціями
консультанта з мобілізації. 03.07.2005р. він
брав участь в організації
демонстрації, що проходила в місті
Кіншаса, за що був заарештований та
підданий катуванню, але йому вдалося
втекти. В країні приналежності його
розшукують поліція, служба безпеки та
слідчі органи режиму Кабіли.

У позивача була відкрита студентська
віза на перебування в Україні строком
на 1 рік. Зазначив, що в інших країнах, де
він перебував, за захистом до
міграційних органів не звертався.

За результатами розгляду особової
справи, громадянину Демократичної
Республіки Конго ОСОБА_1, рішенням
Державної міграційної служби України
від 06.02.2013 №85-13 було відмовлено у
визнанні його біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту на
підставі абзацу 4 частини 1 статті 6
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту», як особі,
стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені пунктами 1, 13 частини 1
статті 1 вказаного Закону, відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що у
ОСОБА_1 відсутні обґрунтовані
обставини для побоювання стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що після втечі з в'язниці
позивач близько місяця жив у свого
дядька в м. Касай та вільно пересувався
по країні, про що свідчить його виїзд до
Замбії. Позивач не наводить обставин,
які б вказували на пред'явлення йому
будь-яких обвинувачень або притягнення
його до адміністративної чи
кримінальної відповідальності з боку
влади або інших утисків. Крім того,
позивач перед приїздом в Україну
перебував в інших безпечних країнах,
зокрема: більше місяця перебував в
Кенії, яка, в розумінні частини 22 статті
1 Закону України «Про біженців та осіб,
що потребують додаткового чи
тимчасового захисту», є третьою
безпечною країною, разом з тим до
відповідного органу за захистом він не
звертався.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний суд виходив із
того, що відповідач не надав належної
оцінки рівню небезпеки, який існував
для ОСОБА_1 та не проаналізував
належним чином інформацію повідомлену
позивачем в заяві про надання статусу
біженця та в анкеті особи, яка
звернулась про надання статусу
біженця.

Поряд з тим, апеляційним судом не
враховано, що жодних фактів звернення
до правоохоронних органів у країні
походження щодо свого переслідування з
боку інших етнічних груп або влади,
утисків або погроз, позивачем
представлено не було, і доказів
зазначеного суди не встановили.

Враховуючи наведене, рішення Державної
міграційної служби України від 06.02.2013р.
№85-13, яким ОСОБА_1 було відмовлено у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту
відповідно

до Закону України «Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту» прийнято
відповідачем правомірно та
обґрунтовано.

Відповідно до статті 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду апеляційної інстанції та
залишення в силі законного і
обґрунтованого рішення суду першої
інстанції, яке скасовано помилково.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 226, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної
міграційної служби України
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.07.2013р. у
даній справі скасувати, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 25.04.2013р. залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
М.М. Олексієнко

І.Я. Олендер