Справа № 2а-3557/12/1070
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/27227/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Костенка М.І.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Іванківської міжрайонної державної
податкової інспекції у Київської
області Державної податкової служби

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.04.2013 року

та постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13.08.2012 року

по справі № 2а-3557/12/1070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікеро-горілчаний
завод «Тетерів»

до Іванківської міжрайонної державної
податкової інспекції у Київської
області Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Тетерів»
звернулось до суду з позовом до
Іванківської МДПІ Київської області
ДПС про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № , № від
02.07.2012 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13.08.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25.04.2013 року у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Іванківською МДПІ
Київської області ДПС проведена
планова виїзна документальна
перевірка фінансово-господарської
діяльності позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 31.03.2012 року.

За результатами перевірки виявлено
порушення вимог пункту 4.1 статті 4,
підпункту 5.2.1, підпункту 5.2.10 пункту 5.2,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5,
підпункту 8.4.3 пункту 8.4 статті 8 Закону
України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(далі - Закон № 334/94-ВР) та пункту 4.1
статті 4, пункту 7.3 статті 7 Закону
України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (далі -
Закон №168/97-ВР).

У подальшому відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення від
02.07.2012 року № про нарахування
грошового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 1441944,00 грн., з них 1153555,00
грн. за основним платежем та 288389,00 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями;
№ про нарахування грошового
зобов'язання з ПДВ на загальну суму
1587253,00 грн., з них 1269802,00 грн. за основним
платежем та 317451,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем надано доказ
підтвердження суми валового доходу
підприємства за 4 квартал 2010 року
згідно первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку
по рахунку (оборотно-сальдова
відомість по рахунку ВД валові
доходи/витрати, в якій відображено
валовий дохід позивача), картка рахунку
ВД за 4 квартал 2010 року, де зазначено про
включення до валового доходу
підприємства суми перевищення виручки
від продажу над балансовою вартістю
окремих об'єктів основних фондів групи
1 та нематеріальних активів, після чого
відповідач погодився з правильністю
проведення по первинним документам
бухгалтерського та податкового обліку
придбання основних фондів І групи.

Судами також встановлено, що 24.12.2010 року
позивачем укладено договори
купівлі-продажу з ЗАТ «Торговий дім
«Бондарєв», якими передано у власність
позивача нежилі приміщення в смт.
Іванків по вулиці Фрунзе, 49, Київської
області та нежилі приміщення в смт.
Іванків по вулиці Фрунзе, 47-А, Київської
області, що підтверджується первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку, актами
прийому-передачі, видатковими
накладними, податковими накладними,
розрахунковими платіжними
документами.

Як вірно зазначено судами, доказів
того, що вказані акти, накладні,
розрахункові (платіжні документи) не
мають юридичної сили або визнані в
установленому законом порядку
недійсними, відповідачем не надано.

Згідно банківських виписок, за
реалізовані основні засоби позивачем
отримані від ЗАТ «Торговий дім
«Бондарєв» на розрахунковий рахунок
грошові кошти у розмірі 6037365,60 грн., у
тому числі ПДВ у розмірі 1006227,60 грн.

З огляду на зміст пп.8.2.1 п. 8.2, пп. 8.4.3 п. 8.4
статті 8 Закону № 334/94-ВР, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що при продажу
основних засобів, які відносяться до І
групи основних фондів, продажна
вартість об'єкта порівнюється з його
балансовою вартістю з метою
оподаткування та в залежності від
цього сума перевищення продажної
вартості над балансовою відноситься до
складу валового доходу, а якщо навпаки,
то до складу валових витрат платника
податку.

В даному випадку при реалізації
основних фондів І групи у позивача мали
місце обидві ситуації, що
підтверджується відповідними
розрахунками.

Суди вірно звернули увагу на помилкову
позицію відповідача відносно
реалізації основних фондів І групи за
продажною ціною нижчою за звичайну
ціну. При цьому, за звичайну ціну
відповідач приймає балансову вартість
об'єкта основних засобів І групи, що не
відповідає вимогам чинного
законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем на підставі укладеного
договору реалізовано об'єкт основних
фондів І групи продажною вартістю
1664385,00 грн. без ПДВ, з балансовою
вартістю об'єкта 7432158,02 грн. Беручи за
основу балансову вартість та
прирівнюючи її до звичайної ціни,
відповідачем визначено заниження
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 1553555,00 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про те, що відповідач діяв не у спосіб
визначений Законом № 334/94-ВР, оскільки
не використовував інформацію про
укладені на момент продажу такого
товару договори з ідентичними
(однорідними) товарами у співставних
умовах, та не звертався до органів
статистики за інформацією стосовно цін
на реалізацію однорідних основних
засобів.

Судами встановлено, що справедлива
ринкова (звичайна) ціна, за якою були
реалізовані основні фонди І групи,
визначена експертним шляхом, згідно
звіту від 22.12.2010 року про незалежну
оцінку вартості окремих інвентарних
об'єктів, що знаходяться на балансі ТОВ
«ЛГЗ «Тетерів» розташованих за
адресами: Київська область, смт.
Іванків, вул. Фрунзе, 49 та вул. Фрунзе,
47-А.

Отже, враховуючи вимоги п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1
п. 7.3 ст. 7 Закону №168/97-ВР, пп.1.20.1 та пп.
1.20.8 пункту 1.20 ст. 1 Закону № 334/94-ВР,
статті 13 Указу Президента України «Про
деякі заходи з дерегулювання
підприємницької діяльності» та
фактичні обставини справи, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що реалізація
основних фондів І групи, на підставі
звіту про незалежну оцінку, яким
визначено ринкову вартість об'єкта
оцінки, була здійснена за звичайними
(справедливими ринковими) цінами.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Іванківської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Київської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.04.2013 року
та постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13.08.2012 року
по справі №2а-3557/12/1070 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКостенко М.І. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі 10.10.2014
р.