Справа № 2а-1384/10/1470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/29173/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Костенка М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня
2011 року

у справі № 2а-1384/10/1470

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Корабельному районі м. Миколаєва,

Державної податкової адміністрації у
Миколаївській області

про визнання неправомірними дій та
скасування рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3; позивач)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Корабельному районі м. Миколаєва (далі -
ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва;
відповідач-1) та Державної податкової
адміністрації у Миколаївській області
(далі - ДПА у Миколаївській області;
відповідач-2), в якому просив визнати
неправомірними дії посадових осіб ДПА
у Миколаївській області щодо
проведення перевірки, а також
скасувати рішення №
від 18 грудня 2009 року та № від 18
грудня 2009 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2010
року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано рішення №
від 18 грудня 2009 року в частині
застосування до ФОП ОСОБА_3 суми
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
19 171,00 грн. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Відшкодовано з
Державного бюджету України ФОП ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 2,61 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач-1 оскаржив його в
апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня
2011 року апеляційну скаргу ДПІ у
Корабельному районі м. Миколаєва
задоволено. Постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2010 року скасовано та
прийнято нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, позивач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального та матеріального права
ставиться питання про скасування
постанови Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня
2011 року та направлення справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами ДПА
у Миколаївській області проведено
перевірку відділу, що належить
позивачу, з питань дотримання
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, за результатами якої
складено акт № 1322/14/00/23/НОМЕР_3 від 04
грудня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем-1 прийнято рішення
№ від 18 грудня 2009 року, яким
до ФОП ОСОБА_3 застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
21 624,00 грн., та рішення №
від 18 грудня 2009 року, яким до ФОП
ОСОБА_3 застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 3 308,25 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пунктів 1, 2, 9, 11, 12, 13
статті 3 Закону України від 06 липня 1995
року № 265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон №
265/95-ВР) у зв'язку з проведенням
розрахункової операції на суму в
розмірі 17,40 грн. без
застосування реєстратора
розрахункових операцій та без видачі
відповідного розрахункового
документа; нездійсненням протягом
трьох робочих днів щоденного друку на
реєстраторі розрахункових операцій
фіскальних звітних чеків, а також
незабезпеченням протягом чотирьох
робочих днів їх зберігання в книзі
обліку розрахункових операцій;
проведенням розрахункової операції на
суму в розмірі 17,00 грн. через
реєстратор розрахункових операцій без
використання режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів (послуг) та обліку їх кількості;
незабезпеченням ведення обліку
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму в розмірі 9 499,50 грн. за
місцем їх реалізації та зберігання;
невідповідністю суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті реєстратора розрахункових
операцій, на суму в розмірі 14,60 грн.

Крім того, контролюючий орган дійшов
висновку про порушення підприємцем
пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15 грудня 2004 року № 637, (далі
- Положення) з огляду на нездійснення
обліку готівкових коштів у розмірі 661,65
грн. у повній сумі їх фактичних
надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків реєстратора
розрахункових операцій шляхом
внесення відповідних записів до книги
обліку розрахункових операцій.

Враховуючи те, що позивачем не
заперечується факт порушення ним вимог
пунктів 11, 13 статті 3 Закону № 265/95-ВР,
підстави для наданням правової оцінки
вказаним епізодам під час касаційного
розгляду справи відсутні.

Щодо решти встановлених контролюючим
органом порушень слід зазначити, що за
змістом пунктів 1, 2 статті 3 Закону №
265/95-ВР суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; видавати
особі, яка отримує або повертає товар,
отримує послугу або відмовляється від
неї, розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму
проведеної операції.

Факт порушення підприємцем вимог
пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР
підтверджується актом перевірки №
1322/14/00/23/НОМЕР_3 від 04 грудня
2009 року, який є носієм доказової
інформації, та не спростовано
позивачем.

При цьому доводи касаційної скарги про
порушення органом державної
податкової служби порядку проведення
перевірки колегія суддів відхиляє,
оскільки недотримання податковим
органом вимог законодавства під час
здійснення перевірки, у разі допуску
його посадових осіб до проведення
такої перевірки, не звільняє суб'єкта
господарювання від передбаченої
чинним законодавством
відповідальності за допущені ним
порушення вимог податкового та іншого
законодавства, що виявлені в ході її
проведення.

В розглядуваній ситуації ФОП ОСОБА_3
працівників відповідача-2 до
проведення перевірки допущено, що не
заперечується позивачем та свідчить
про фактичну згоду підприємця на
проведення такої перевірки.

Що ж стосується порушення позивачем
пункту 9 статті 3 Закону №
265/95-ВР, то судами не враховано, що не
виконуючи протягом певного періоду
обов'язок щодня друкувати фіскальний
звітний чек, суб'єкт підприємницької
діяльності вчиняє продовжуване
порушення, а не зберігаючи
роздрукований чек у книзі
обліку розрахункових операцій -
триваюче.

Таким чином, за вчинення порушень, про
які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону №
265/95-ВР, відповідний орган державної
податкової служби може застосувати
лише одну фінансову санкцію у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян незалежно від
кількості випадків невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чека та/або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій,
виявлених під час перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності, який
здійснює розрахункові операції за
товари (послуги).

При наданні оцінки встановленому під
час проведення перевірки порушенню ФОП
ОСОБА_3 пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР
судові інстанції не звернули увагу на
те, що обов'язок ведення обліку
товарних запасів не міг бути
покладений на суб'єктів
підприємницької діяльності-фізичних
осіб, які здійснювали підприємницьку
діяльність за спрощеною системою
оподаткування відповідно до Указу
Президента України від 03 липня 1998 року
№ 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин).

Натомість суб'єкти підприємницької
діяльності, які перебували на
загальній системі оподаткування,
відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та
статті 6 Закону № 265/95-ВР, були
зобов'язані вести облік товарних
запасів у порядку, визначеному чинним
на час виникнення спірних
правовідносин законодавством, а саме -
зберігати накладні,
товарно-транспортні накладні, а також
інші первинні документи, що
засвідчують рух товарів та слугують
підставою для їх оприбуткування в
бухгалтерському та податковому обліку
платника податків.

А відтак, для правильного
вирішення спору суду слід достеменно
з'ясувати, із застосуванням якої
системи оподаткування (спрощеної чи
загальної) позивач здійснював
підприємницьку діяльність на час
проведення перевірки, а також
перевірити наявність у підприємця
відповідних документів на товари, які,
за висновком податкового органу, не
обліковано ним в установленому
порядку.

В той же час, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок судів
попередніх інстанцій про
правомірність прийняття відповідачем
рішення № від 18 грудня
2009 року про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, зважаючи на таке.

Згідно з пунктом 1.2 глави 1
Положення оприбуткування готівки - це
проведення підприємствами і
підприємцями обліку готівки в касі на
повну суму її фактичних надходжень у
касовій книзі, книзі обліку доходів і
витрат, книзі обліку розрахункових
операцій; книга обліку розрахункових
операцій - це прошнурована і належним
чином зареєстрована в органах
державної податкової служби України
книга, що містить щоденні звіти, які
складаються на підставі відповідних
розрахункових документів щодо руху
готівкових коштів, товарів (послуг).

Відповідно до пункту 2.6 глави 2
Положення уся готівка, що надходить до
кас, має своєчасно (у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням
реєстратора розрахункових операцій
або використанням розрахункової
книжки оприбуткуванням готівки є
здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків реєстратора
розрахункових операцій (даних
розрахункової книжки).

Системний аналіз норм Положення дає
підстави для висновку про те, що у разі
проведення готівкових розрахунків із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій або
використанням розрахункової книжки
оприбуткуванням готівки є сукупність
таких дій: фіксація повної суми
фактичних надходжень готівки у
фіскальних звітних чеках реєстратора
розрахункових операцій (даних
розрахункової книжки) та відображення
на їх підставі готівки у книзі обліку
розрахункових операцій.

Невиконання будь-якої з цих дій є
порушенням порядку оприбуткування
готівки, за яке встановлено
відповідальність статтею 1 Указу
Президента України від 12 червня 1995 року
№ 436/95 «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки».

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постановлені у
справі судові рішення в частині
позовних вимог про визнання
протиправним та скасування рішення №
від 18 грудня 2009 року в частині
застосування до позивача суми штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 21 379,00
грн. підлягають скасуванню з
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції,
а в решті оскаржуване судове рішення
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2010
року та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2011 року в частині позовних
вимог про визнання протиправним та
скасування рішення № від 18
грудня 2009 року в частині застосування
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
суми штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 21 379,00 грн. з направленням
справи в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

В решті постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Костенко М.І.