Справа № 2а/0470/11386/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/1225/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Костенка М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
вересня 2011 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року

у справі № 2а/0470/11386/11

за позовом Приватного підприємства
«Комард»

до Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
21 вересня 2011 року, залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року, адміністративний
позов Приватного підприємства
«Комард» (далі - ПП «Комард»; позивач) до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська (далі - ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська; відповідач)
задоволено. Визнано неправомірними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення № від 01
вересня 2011 року, № від 01
вересня 2011 року, № від 01 вересня
2011 року. Присуджено на користь ПП
«Комард» документально підтверджені
судові витрати в розмірі 3,40 грн. з
Державного бюджету України.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року, ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити в повному обсязі.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено позапланову виїзну
перевірку ПП «Комард» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за листопад 2010 року, березень 2011
року, яка виникла за рахунок від'ємного
значення з податку на додану вартість,
що декларувалось за червень
2010 року, лютий 2011 року, за результатами
якої складено акт № 1404/23-5/32804325 від 10
червня 2011 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
17 червня 2011 року, яким позивачу
відмовлено в наданні бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за березень 2011 року в розмірі
292 926,00 грн.

За результатами
адміністративного оскарження,
названий акт індивідуальної дії
скасований як такий, що складений не за
встановленою формою, а також прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 01 вересня 2011 року, яким
підприємству зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів)
податку на додану вартість за березень
2011 року в розмірі 292 926,00 грн., податкове
повідомлення-рішення № від 01
вересня 2011 року, яким підприємству
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
березень 2011 року на 165 511,39
грн., та податкове повідомлення-рішення
№ від 01 вересня 2011
року, яким підприємству збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 13 678,04 грн. (10
942,43 грн. - основний платіж,
2 735,61 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пунктів 1.3, 1.8 статті 1,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпунктів 7.7.1,
7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України від
03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР),
підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14,
пункту 180.1 статті 180, пункту 198.1
статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) у зв'язку з неправомірним
заявленням до бюджетного
відшкодування суми податку на додану
вартість, несплаченої до бюджету
контрагентами по ланцюгам постачання.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
контролюючий орган вказував, зокрема,
на наявність у ланцюгах постачання
підприємств, які не перебувають за
вказаним в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місцезнаходженням,
визнані банкрутами, не звітують до
органів державної податкової служби за
місцем реєстрації, не сплачують
податків до бюджету.

Задовольняючи адміністративний позов,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1
статті 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
ПК України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом статті 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у
платника права на податковий кредит з
податку на додану вартість є факт
реального здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідних операцій
належним чином складеними первинними
документами, які містять достовірні
відомості про їх обсяг та зміст.

Як встановлено судами, фактичне
здійснення господарських операцій з
придбання позивачем в охоплені
перевіркою періоди у Товариства з
обмеженою відповідальністю «Полісвіт»
та Приватного підприємства «Ластре»
товарно-матеріальних цінностей
(зошитів, гірлянд новорічних та ялинок
новорічних) засвідчується належним
чином складеними первинним,
розрахунковими та платіжними
документами, а податковим органом, в
свою чергу, будь-яких належних доказів
на підтвердження фіктивного
(безтоварного) характеру проведених
поставок не подано.

При цьому слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит, який в подальшому
приймає участь у формуванні сум
бюджетного відшкодування, від
дотримання вимог податкового
законодавства іншими суб'єктами
господарювання, в тому числі тими, які
не були безпосередніми
постачальниками товарів (послуг).

Якщо контрагенти не виконали своїх
зобов'язань щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цих
осіб, проте зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку-покупця права на відшкодування
податку на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
вересня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 08 грудня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Костенко М.І.