Справа № 2а/0370/912/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Справа №
47446/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання
Саламахи О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційні скарги
Волинського обласного бюро
судово-медичної експертизи та
Контрольно-ревізійного управління в
Волинській області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 5 травня 2011
року у справі за позовом Волинського
обласного бюро судово-медичної
експертизи до Контрольно-ревізійного
управління в Волинській області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про
визнання частково нечинною та
скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2011 року позивач - Волинське
обласне бюро судово-медичної
експертизи звернулося до суду з
позовом до Контрольно-ревізійного
управління в Волинській області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
фізична особа-підприємець ОСОБА_1, в
якому просить визнати нечинною та
скасувати вимогу відповідача про
усунення порушень №03-040-14-14/1376 від 12.03.2011
року в частині зобов'язання
Волинського обласного бюро
судово-медичної експертизи:
забезпечити відшкодування коштів в
сумі 43954,18 грн., використаних за рахунок
загального фонду кошторису для надання
платних послуг, які повинні
оплачуватись за рахунок спеціального
фонду кошторису, шляхом перерахування
зазначеної суми в обласний бюджет за
рахунок доходів спеціального фонду. В
іншому випадку стягнути з осіб, винних
у безпідставному покритті за рахунок
коштів загального фонду витрат
спеціального фонду на суму 43954,18 грн.,
шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України; відобразити
в обліку різницю у вартості проектних
робіт, виконаних ПП ОСОБА_1, за які
здійснено зайву оплату за виконані
роботи в сумі 37501,46 грн. та віднести на
розрахунки із зазначеним підприємцем,
як дебіторську заборгованість.
Провести претензійно-позовну роботу з
виконавцем робіт щодо відшкодування
зайвих виплат шляхом повернення
коштів. В іншому випадку стягнути з
осіб, винних у проведенні зайвих
виплат, шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст.130-136 Кодексу
законів про працю України.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 5 травня 2011
року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано у
цілому пункт 7 вимоги
Контрольно-ревізійного управління в
Волинській області від 12 березня 2011
року № 03-040-14-14/1376 «Про усунення
порушень» в частині вимоги щодо
відображення в обліку різницю у
вартості проектних робіт, виконаних
підприємцем ОСОБА_1, за які здійснено
зайву оплату за виконані роботи в су мі
37 501.46 грн., та віднесення на розрахунки
із зазначеним підприємцем як
дебіторську заборгованість. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що згідно копій
тимчасового кошторису на перший
квартал 2010 року, кошторису на 2010 рік
видатки на оплату праці, нарахування на
оплату праці працівників; придбання
медикаментів передбачені із
загального фонду кошторису та фактично
профінансовані. Установою планувалося
надходження коштів від надання платних
послуг. Із звіту форми № 4-1м «Про
надходження і використання коштів,
отриманих як плата за послуги за 2010
року» слідує, що за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно з функціональними
повноваженнями, установою отримано
фактично 69 117,65 грн. (рядок 020).

Протягом 2010 року Волинським обласним
бюро СМЕ як розпорядником коштів
вносилися зміни до кошторису, про що
свідчить реєстр довідок про зміни до
кошторису (спеціальний фонд),
додатковий бюджетний запит на 2010 рік на
витрати загального фонду на 2010 рік від
07 червня 2010 року № 306/1.2а, проте вказані
зміни не стосувалися зменшення
видатків на заробітну плату,
нарахування на заробітну плату,
придбання медикаментів із загального
фонду та їх покриття зі спеціального
фонду за рахунок надходжень від
надання платних послуг.

Отримані кошти не розподілялися
позивачем на покриття витрат, вказаних
у калькуляціях на платні послуги, та
понесених у зв'язку із наданням цих
послуг (код економічної класифікації
видатків (КЕКВ) 1110, 1120, 1132), а заплановані
(з подальшим затвердженням кошторису)
на придбання товарів і послуг
(предметів, матеріалів, обладнання,
інвентарю, оплату послуг (крім
комунальних), інші видатки, придбання
обладнання і предметів
довгострокового користування - КЕКВ 1
131. 1134. 1135, 2110), що є порушенням п.3
Переліку груп власних надходжень
бюджетних установ, вимоги щодо їх
утворення та напрями використання,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 травня 2002 року
№ 659, п.п.19, 49 Порядку складання,
розгляду, затвердження га основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року № 228.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що відсутні підстави
для задоволення позову в частині
визнання нечинною та скасування вимоги
відповідача щодо відшкодування коштів
в сумі 43 954,18 грн., використаних за
рахунок загального фонду кошторису для
надання платних послуг, які повинні
оплачуватись за рахунок спеціального
фонду кошторису.

Разом з тим, суд першої інстанції
вказує на те, що відсутній факт
завищення касових та фактичних
видатків у сумі 37 501,46 грн. з боку
позивача при розрахунках із
підприємцем ОСОБА_1 при виконанні
проектних робіт за договором від 02.08.2010
року №10-10, а тому вимога КРУ в
Волинській області про відображення із
обліку різниці у вартості проектних
робіт як дебіторської заборгованості у
сумі 37 501,46 грн. з подальшими діями щодо
відшкодування зайвих виплат є
безпідставною.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, Волинське обласне бюро
судово-медичної експертизи та
Контрольно-ревізійне управління в
Волинській області оскаржили її,
подавши апеляційні скарги.

Волинське обласне бюро судово-медичної
експертизи у своїй апеляційній скарзі
просить скасувати постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 5 травня 2011
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог та в цій частині
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт - Волинське обласне бюро
судово-медичної експертизи вказує на
те, що ні п.3 Переліку груп власних
надходжень бюджетних установ, вимоги
щодо їх утворення та напрями
використань, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.05.2002
року № 659, ні п.п.19, 49 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 17.05.2002 року № 228, не передбачено, що
частина видатків на оплату праці
працівників, придбання медикаментів
пов'язаних з наданням послуг, повинна
відшкодовуватись за рахунок
надходжень спеціального фонду
кошторису, а не за рахунок асигнувань
загального фонду кошторису.

Крім того, як вбачається з абз. 15,16 п.2.1
«Методичних рекомендацій по
інспектуванню повноти надходження та
правильності використання коштів
спеціального фонду кошторису
бюджетної установи (заклади охорони
здоров'я та соціального захисту
населення), затверджених наказом
Головку України від №115 від 31.03.2006
року», про те, що відшкодування
видатків із загального фонду кошторису
на оплату праці працівників, придбання
медикаментів пов'язаних з наданням
послуг, повинні відшкодовуватись за
рахунок надходжень спеціального фонду
кошторису, законодавством не
передбачено.

Апелянт стверджує, що судом першої
інстанції не встановлено, що видатки на
заробітну плату працівників, придбання
медикаментів пов'язаних з наданням
послуг, які фінансувались з загального
фонду кошторису, використовувались ще
й на оплату праці працівників, а також
на придбання відповідних медикаментів
по наданню платних послуг.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку про
необхідність відшкодовувати видатки
загального фонду, які направлялись на
оплату праці працівників, придбання
медикаментів пов'язаних з наданням
послуг, за рахунок надходжень
спеціального фонду.

При цьому апелянт посилається на те, що
стаття 13 Бюджетного кодексу України
передбачає, що бюджет може складатися
із загального та спеціального фондів.
Передача коштів між загальним та
спеціальним фондами бюджету
дозволяється тільки в межах бюджетних
призначень шляхом внесення змін до
закону про Державний бюджет України чи
рішення відповідної ради. Платежі за
рахунок спеціального фонду
здійснюються в межах коштів, що
надійшли до цього фонду на відповідну
мету.

Контрольно-ревізійного управління в
Волинській області своїй апеляційній
скарзі просить скасувати постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 5 травня 2011
року в частині задоволення повних
вимог та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що згідно
п.3.4 ДБН Д. 1.1-7-2000 «Правил визначення
вартості проектно-вишукувальних робіт
для будівництва, що здійснюється на
території України» категорія
складності будови, що проектується,
встановлюється підставі Переліку
об'єктів за категоріями складності,
наведеного у додатку 6. Відповідно п.3.6
ДБН Д. 1.1 -7-2000 у випадку, коли об'єкт, що
проектується, в додатку 6 не наведений,
то вибір категорії складності
проводиться за даними додатку 7 залежно
від архітектурної та технічної
характеристики об'єкта.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї
чи іншої категорії складності
здійснюється проектною організацією і
замовником будівництва. Проектною
організацією було віднесено об'єкт, що
проектується (адміністративно-
лабораторний корпус), до III категорії
складності. Категорія складності
об'єкта будівництва визначається
відповідно до державних будівельних
норм та стандартів на підставі класу
наслідків (відповідальності) такого
об'єкта будівництва. Клас наслідків
(відповідальності) будівлі або споруди
визначається відповідно до п. 5.1
чинного ДБН В. 1.2-14- 2009 «Загальні
принципи забезпечення надійності та
конструктивної безпеки будівель,
споруд, будівельних конструкцій та
основ».

При визначенні категорії складності
проектною організацією не враховано
класи наслідків (відповідальності)
об'єкта будівництва та не проведено
відповідні розрахунки.

Крім цього, апелянт вказує на те, що
відповідно до п.3.6 ДБН Д.1.1-7-2000 у випадку
коли об'єкт, що проектується в додатку 6
не наведений то вибір категорії
складності проводиться за даними
додатку 7 залежно від архітектурної та
технічної характеристики об'єкта.

Відповідно до п.2.4 ДБН А.2.2-3-2004 «Склад,
порядок розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва» категорії складності
об'єктів визначаються залежно від їх
архітектурних та технічних
характеристик, згідно з додатком П, що
відповідає додатку 7 ДБН Д.1.1.-7-2000.

Згідно з п.2.5 та додатку П ДБН А.2.2-3-2004
визначено склад проектної
документації для об'єктів, що
проектуються, залежно від їх
архітектурних та технічних
характеристик і категорій складності.

Відповідно до п.2.4 ДБН А.2.2-3-2004
затвердженого наказом Держбуду
України від 20.01.2004 №8 (далі ДБН А.2.2-3-2004)
передбачено, що назва проектної
документації повинна бути уніфікована
і відображати кількість стадій
проектування та вид будівництва
Підрядником розроблено проектну
документацію, в якій зазначено стадію
проектування «Робочий проект».

Відповідно до п.2.5.1 ДБН А.2.2-3-2004
виготовлення робочого проекту
здійснюється для технічно нескладних
об'єктів І та II категорій складності.
Згідно п. 2.5.2 ДБН А.2.2-3-2004 для об'єктів III
категорії складності не передбачено
виготовлення «Робочого проекту», але
передбачено проектування в дві стадії
з розробкою «Проекту» та «Робочої
документації».

Апелянт стверджує, що підрядником не
розроблялись ні «Проект» ні «Робоча
документація». Таким чином віднесення
об'єкту, що проектується
(адміністративно-лабораторного
корпусу), до III категорії складності
здійснено в порушення п.2.5.2 ДБН А.2.2-3-2004,
оскільки підрядником виготовлено
тільки «Робочий проект».

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга Волинського
обласного бюро судово-медичної
експертизи не підлягає задоволенню, а
апеляційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в
Волинській області необхідно
задовольнити з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що в період з 1
грудня 2010 року по 18 лютого 2011 року
ревізійною групою
Контрольно-ревізійним управління в
Волинській області відповідно до п.1.3.3.1
плану роботи на четвертий квартал 2010
року проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Волинського обласного бюро
судово-медичної експертизи за період з
1 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

За результатами проведеної ревізії
складено акт від 18 лютого 2011 року
№040-22/11, яким зафіксовано ряд порушень
чинного законодавства. Зокрема,
ревізією наявності фактів покриття
видатків, пов'язаних з наданням платних
послуг, за рахунок коштів загального
фонду кошторису встановлено, що
частина видатків на оплату праці
працівників, придбання медикаментів,
пов'язаних з наданням послуг,
відшкодовувалась за рахунок
асигнувань загального фонду кошторису,
а не за рахунок надходжень
спеціального фонду кошторису, чим
порушено п.4 сг.23 та п.6 ст.78 БК України, п.
19, п.49 Порядку складання, розгляду,
затвердження га основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2002 року № 228 (далі - Порядок № 228)
та п.3 Переліку груп власних надходжень
бюджетних установ, вимоги щодо їх
утворення та напрями використання,
затвердженого постановою Кабінет)
Міністрів України від 17 травня 2002 року
№ 659 (далі - Порядок № 659). Згідно з
розрахунками, здійснених до фактичних
видатків з надання платних послуг,
незаконні видатки за рахунок коштів
загального фонду за ревізійний період
склали 43 954,18 грн., з них: за напрямком
«Оплата праці працівників» - 31 395,06 грн.,
«Нарахування на заробітну плату» - 11
428,10 грн., «Придбання медикаментів та
засобів медичного призначення» - 1 131,02
грн.

Ревізією видатків на капітальне
будівництво, реконструкцію та ремонт
встановлено завищення вартості
проектних робіт в актах здачі
виконаних робіт по проектній
документації та їх оплаті за договором
на виконання проектно-вишукувальних
робіт по робочому проекту
реконструкції господарського корпусу
установи під
адміністративно-лабораторний корпус
від 2 серпня 2010 року № 10-10, чим завдано
збитків на загальну суму 37 501,46 грн.
Перевіркою вартості виконаних робіт
встановлено, що виконавцем розрахунок
вартості проектних робіт проведено
методом усереднених відсоткових
показників із застосуванням для
об'єкта, що проектується
(адміністративно-лабораторного
корпусу) третьої категорії складності.
Вартість проектних робіт становить 237
184,58 грн. Віднесення об'єкта до третьої
категорії складності здійснено в
порушення п.2.5.2 ДБН А.2.2-3-2004, оскільки
проектування для об'єктів зазначеної
категорії здійснюється в дві стадії з
розробкою проекту га робочої
документації. Завданням на
проектування, яке затверджено
замовником та проектувальником,
передбачено проектування з
виготовленням робочого проекту.
Відповідно застосування усередненого
відсоткового показника к=4.87% при
розрахунку вартості проектних робіт є
необгрунтованим. Проведеним
перерахунком, застосовуючи
усереднений відсотковий показник к=4,1%
(для об'єктів другої категорії
складності) КРУ в Волинській області
визначено вартість проектних робіт в
сумі 199 683,12 грн. та встановлено
завищення вартості проектних робіт,
виконаних підприємцем ОСОБА_1 на 37501,46
грн. (237 184,58 грн. - 199 683,12 грн.). Внаслідок
цього завищено касові та фактичні
видатки у звіті ф.2-м «Звіт про
виконання загального кошторису
установ» за кодом економічної
класифікації видатків (КЕКВ) 2143
«Реконструкція інших об'єктів» за 2010
рік на суму 37 501,46 грн., чим порушено
вимоги п.1.2 Порядку складання
фінансової звіт ності розпорядниками
та одержувачами бюджетних коштів,
затвердженого наказом Державного
казначейства України, Міністерства
фінансів України від 25 травня 2010 року
№164, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 14 червня 2010 року за №
385/17680), п.1 ст.3 Закону України від 16 липня
1999 року № 996- XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п.3 ст.56 БК України від 21
червня 2001 року № 2542-ІІІ.

12.03.2011 року Контрольно-ревізійним
управління в Волинській області
направлено позивачу вимогу №03- 040-14-14/1376
«Про усунення порушень», п.5 та п.7 якої,
зокрема, вимагалося: забезпечити
відшкодування коштів у сумі в сумі 43
954,18 грн., використаних за рахунок
загального фонду кошторису для надання
платних послуг, які повинні
оплачуватись за рахунок спеціального
фонду кошторису, шляхом перерахування
зазначеної суми в обласний бюджет за
рахунок доходів спеціального фонду. В
іншому випадку стягнути з осіб, винних
у безпідставному покритті за рахунок
коштів загального фонду витрат
спеціального фонду на суму 43 954,18 грн.,
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України;
відобразити в обліку різницю у
вартості проектних робіт, виконаних
підприємцем ОСОБА_1, за які здійснено
заяву оплату за виконані роботи в сумі
37 501,46 грн., та віднести на розрахунки із
зазначеним підприємцем, як дебіторську
заборгованість. Провести
претензійно-позовну роботу з
виконавцем робіт щодо відшкодування
зайвих виплат шляхом повернення
коштів. В іншому випадку стягнути з
осіб, винних у проведенні зайвих
виплат, шкоду у порядку га розмірі,
встановленому ст.ст. 130-136 КЗпП України.

Згідно з Положенням про
Контрольно-ревізійні управління в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві і Севастополі одним із
завдань КРУ є вжиття в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальності винних осіб, а саме:
вимагає від керівників та інших
службових осіб підконтрольних установ
усунення виявлених порушень
законодавства; звертається до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів.

Відповідно до пункту 2.2.6 Положення КРУ
пред'являє керівникам та іншим
посадовим особам підконтрольних
установ, які ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених у ході ревізій
порушень і недоліків. Здійснює
контроль за їх усуненням і в разі
потреби вживає додаткових заходів для
їх усунення.

Також Положенням встановлено, що у
разі, якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів, КРУ
має право звернутися до суду в
інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні», згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства, пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного, суд
апеляційної інстанції робить висновок
про наявність у органу державного
фінансового контролю права заявляти
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що в порядку
адміністративного судочинства може
бути оскаржене лише таке рішення, яке
породжує безпосередньо права чи
обов'язки для позивача.

В даній справі Контрольно-ревізійного
управління в Волинській області
пред'явило вимоги, які вказують на
виявлені збитки, їхній розмір та їх
стягнення.

Зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, правильність їх обчислення
перевіряє суд, який розглядає цей
позов, а не за поданням
адміністративного позову
підконтрольної установи про визнання
вимоги протиправною.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, п.3 ч.1 ст.198, п. 4
ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинського
обласного бюро судово-медичної
експертизи залишити без задоволення, а
апеляційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в
Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 5 травня 2011
року у справі №2а/0370/912/11 скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову Волинського
обласного бюро судово-медичної
експертизи до Контрольно-ревізійного
управління в Волинській області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про
визнання частково нечинною та
скасування вимоги відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст постанови вигтовлено та
підписано 18.11.2014 року.