Справа № 2а-9728/10/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/31687/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Островича
С.Е., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Харкова на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 30.11.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.03.2011 по
справі № 9728/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання

"Харків"

до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Харкова

про визнання дій
неправомірними та скасування
податкових

повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2010 року Товариство в судовому
порядку оскаржило податкове
повідомлення-рішення від 10.03.2010 №
/0 та наступні в часі податкові
повідомлення - рішення, ухвалені у
порядку адміністративного оскарження
через дріб 1, 2, якими позивачу
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
прибуток іноземних юридичних осіб в
розмірі 81 147,00 грн. та фінансових
санкцій - 309 910,00 грн. за порушення вимог
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств". Позовні вимоги
обґрунтовані відсутністю з боку
позивача порушень вимог названого
Закону.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного адміністративного суду,
адміністративний позов задоволено у
повному обсязі.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де порушує питання
скасувати судові рішення першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення про відмову у позові. На
думку скаржника судами першої та
апеляційної інстанцій порушено норми
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що передумовою визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у цій справі був договір
позики, укладений між позивачем та
нерезидентом American Universal company, на
підставі якого позивачем було отримано
кредитні кошти в іноземній валюті на
загальну суму 1 100 000,00 дол. США.
Відповідно до умов вказаного договору
за використання кредитних коштів на
користь нерезидента позивачем було
нараховано 1 033 033,00 грн. відсотків та за
вирахуванням 15 % податку на репатріацію
(154 955,00 грн.) сплачено таких відсотків у
сумі 878 078,00 грн. (148 297,63 дол. США).

У ході проведення виїзної планової
перевірки Товариства з питань
дотриманням вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 по 30.09.2009 працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено допущене позивачем
порушення п. 13.1, п. 13.2 ст. 13, п. 16.13 ст. 16
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", що полягало у
заниженні задекларованих сум податку
на доходи нерезидента з джерелом їх
походження з України у розмірі 81 147,00
грн. (з урахуванням поданої декларації
за 2009 рік) та несвоєчасному
перерахуванні цього податку у сумі 154
955,00 грн.

Вказані обставини викладені у акті
перевірки, на підставі якого та згідно
пп. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами"
податковим органом було ухвалено
оспорюване податкове повідомлення -
рішення від 10.03.2010 № /0, яке за
результатами неодноразового
адміністративного оскарження залишено
без змін.

У цій справі, задовольняючі
адміністративний позов, суди першої та
апеляційної інстанцій, з урахуванням
встановлених контролюючим органом під
час проведення перевірки обставин щодо
сплати позивачем до бюджету податку на
доходи іноземних юридичних осіб у
повному обсязі - 154 955,00 грн., але
несвоєчасно, дійшли обопільного
висновку, що невідображення суми
податку у рядку 19.2 декларації на
прибуток не може заперечувати його
фактичної сплати та відображення цієї
події у Звіті про утримання та внесення
до бюджету податку на доходи
нерезидентів. Таким чином суд першої
інстанції, з думкою якого погодився
апеляційний суд, дійшов висновку про
необґрунтованість позиції державного
податкового органу щодо заниження
позивачем податкового зобов'язання у
сумі 81 409 00,00 грн., оскільки у ході
перевірки було встановлено утримання
та сплату податку з доходів іноземних
юридичних осіб у повному обсязі - 154 955,00
грн. Висновок податкового органу щодо
несвоєчасного перерахування позивачем
суми податку з доходів нерезидентів
суд визнав необґрунтованим, оскільки у
акті перевірки відсутні дані, що
достовірно підтверджують наявність
такого порушення.

Так, згідно п. 13.1 ст. 13 Закону України
від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємств" будь-які доходи,
отримані нерезидентом із джерелом їх
походження з України, від провадження
господарської діяльності (у тому числі
на рахунки нерезидента, що ведуться в
гривнях) оподатковуються у порядку і за
ставками, визначеними цією статтею.

Пунктом 13.2 цієї статті передбачено, що
резидент або постійне представництво
нерезидента, що здійснюють на користь
нерезидента або уповноваженої ним
особи будь-яку виплату з доходу з
джерелом його походження з України,
отриманого таким нерезидентом від
провадження господарської діяльності
(у тому числі на рахунки нерезидента, що
ведуться в гривнях), крім доходів,
зазначених у п.п. 13.3 - 13.6, зобов'язані
утримувати податок з таких доходів,
зазначених у п. 13.1 цієї статті, за
ставкою у розмірі 15 відсотків від їх
суми та за їх рахунок, який сплачується
до бюджету під час такої виплати, якщо
інше не передбачене нормами
міжнародних угод, які набрали чинності.

Пунктом 16.13 ст. 16 Закону передбачено, що
відповідальність за утримання та
перерахування до бюджету податку,
зазначеного, зокрема, у ст. 13 цього
Закону, несуть платники податку, які
провадять відповідні виплати.
Перерахування податків, зазначеного в
ст. 13, здійснюється до/або разом із
здійсненням таких виплат.

Відповідно до Порядку надання звітів
про утримання та внесення до бюджету
податку на доходи нерезидентів,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
16.01.1998 № 28, особи, що виплачують доходи
нерезидентам, протягом терміну,
передбаченого законодавством для
квартального звітного періоду, подають
до державного податкового органу за
своїм місцезнаходженням Звіт про
виплачені доходи, утримання та
внесення до бюджету податку на
прибуток нерезидентів відповідно до
додатку 1.

Підпунктом 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону
України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" визначено, у разі
коли платник податків здійснює продаж
(відчуження) товарів (продукції) або
здійснює грошові виплати без
попереднього нарахування та сплати
податку, збору (обов'язкового платежу),
якщо відповідно до законодавства таке
нарахування та сплата є обов'язковою
передумовою такого продажу
(відчуження) або виплати, такий платник
податків сплачує штраф у подвійному
розмірі від суми зобов'язання з такого
податку, збору (обов'язкового платежу).
Сплата зазначеного штрафу не звільняє
платника податків від
адміністративної або кримінальної
відповідальності та/або конфіскації
таких товарів (продукції) або коштів
відповідно до закону.

Статтею 1 Закону № 2181-III визначено, що
податкове зобов'язання - це
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.

Податкова декларація - документ, що
подається платником податків до
контролюючого органу у строки,
встановлені законодавством, на
підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податку,
збору (обов'язкового платежу).

Податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації (п. 5.1 ст. 5 Закону
№ 2181-III).

Дані про суму податку, який утримується
при виплаті доходів нерезидентам,
відображені у відповідному рядку Звіту
(який не має статусу податкової
декларації), переноситься до рядку 19.2
(крім доходів у вигляді фрахту, податок
з яких відображається у рядку 19.3)
частини "Додаткові показники"
декларації з податку на прибуток
підприємства, затвердженої наказом ДПА
України від 29.03.2003 № 143.

Таким чином, нарахування і сплата
податку з доходів нерезидентів
відбувається відповідно до положень
Закону № 2181-III та здійснюється до
подання Декларації. Тобто сплата
податку з доходів нерезидентів хоча і є
податковим зобов'язанням з податку на
прибуток в розумінні Закону № 2181-III, але
заповнення рядку 19.2 (19.3) Декларації не є
підставою для нарахування і сплати
цього податку та не може вважатись
узгодженням суми податкового
зобов'язання в контексті Закону № 2181-III.

Отже, якщо підприємство до/або під час
виплати нерезиденту сплатило податок з
таких доходів у повному обсязі, але не
відобразило суму цього податку у
Декларації, то штрафна санкція,
визначена пп. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону №
2181-III, не застосовується.

Аналогічні виводи містяться і в листі
ГНАУ від 05.06.2008 № 11560/7/15-0517.

Також цілком обґрунтованою є позиція
судів попередніх інстанцій щодо
висновків державного податкового
органу про несвоєчасне перерахування
позивачем податку з доходів іноземних
юридичних осіб.

Згідно з п. 1.3 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 10.08.2005 № 327 (втратив
чинність згідно з наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 № 984), за результатами проведення
невиїзних документальних. виїзних
планових та позапланових перевірок
фінансово-господарської діяльності
суб'єктів господарювання оформляється
акт, а в разі відсутності порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

Згідно з п. 1.6 та п. 1.7 Розділу I Порядку №
327, за результатами невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок в акті
викладаються усі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності,
які стосуються фактів виявлених
порушень податкового та валютного
законодавства. Факти виявлених
порушень податкового, валютного
законодавства та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Як визначено пп. 2.3.2 розділу II вказаного
Порядку № 327, за кожним відображеним в
акті фактом порушення податкового
законодавства, зокрема, необхідно: -
зазначити первинний документ, на
підставі якого вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку
(навести кореспонденцію рахунків
операцій), та інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення; - зазначити перелік
документів, що не були надані у ході
здійснення перевірки.

Не допускається відображення в акті
перевірки необґрунтованих даних, а
також суб'єктивних припущень
перевіряючими, які не мають
підтверджених доказів/та різного роду
висновків щодо дій посадових осіб
підприємства.

Як встановлено судами, у акті перевірки
взагалі не відображені обставини
несвоєчасного перерахування позивачем
суми податку з доходів нерезидентів.
Тобто висновки державного податкового
органу про існування такого факту
здійснені на підставі припущень, що є
недопустимим у податкових
правовідносинах.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Харкова відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30.11.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.03.2011 по
справі № 9728/10/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
С.Е. Острович

А.О. Рибченко