Справа № 2а-320/10/2009
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/73248/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Дворічанському районі Харківської
області про перерахунок пенсії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернулась
із зазначеним позовом посилаючись на
те, що є пенсіонером за віком, має
статус дитини війни, а відтак має право
на перерахунок пенсії, з урахуванням
підвищення, встановленого статтею 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» від 18 листопада 2004 року №
2195-ІV (далі Закон № 2195-ІV).

Посилаючись на те, що вимоги Закону №
2195-ІV не виконані, а її звернення про
збільшення пенсії залишено без
задоволення, просила зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
пенсії з 1 січня 2010 року.

Постановою Дворічанського районного
суду Харківської області від 10
грудня 2010 року, позов задоволено
частково, зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок і виплату
позивачу підвищення до пенсії в
порядку статті 6 Закону №2195-ІV, у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
починаючи з 30 травня 2010 року, в решті
позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким позов
задоволено частково, зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок і
виплату позивачу підвищення до пенсії
в порядку статті 6 Закону №2195-ІV, у
розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком за період з 30 травня 2010 року по 19
квітня 2011 року, в решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним рішення скасувати, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
задоволення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржувані судові рішення, в частині
висновків щодо наявності права у
позивача на перерахунок пенсії,
ухвалені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для їх скасування, в цій
частині, відсутні.

Задовольняючи частково позов суди, на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що з дня набрання рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10 рп-2008 чинності, до
спірних правовідносин підлягає
застосуванню стаття 6 зазначеного
Закону № 2195-ІV, у редакції даного
періоду.

Суди до спірних правовідносин
правильно застосували положення
статті 6 Закону № 2195-ІV, яка була
чинною у спірний період, статті 28
статті 1 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі
Закон № 1058-ІV, в редакції спірного
періоду), з урахуванням рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10рп-2008 та приписів
статей 99, 100 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Разом з тим, висновок апеляційного суду
про обмеження періоду перерахунку
пенсії кінцевою датою не відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV
пенсія - це щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 6
Закону № 1058-IV непрацездатні
громадяни крім пенсійних виплат із
системи пенсійного забезпечення мають
право отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством.

Статтею 6 Закону № 2195-ІV (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) встановлено підвищення на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, для дітей війни.

Вихідним критерієм обчислення доплати
до пенсії дітям війни виступає
мінімальна пенсія за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно статті 28 Закону № 1058-IV
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Будь-яких інших нормативно-правових
актів, які б визначали механізм
обчислення мінімальної пенсії за віком
або встановлювали її розмір, немає.

Отже, пенсія є періодичним платежем,
виплата якої, за загальним правилом, не
обмежена у часі.

Підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також
має не визначений у часі граничний
термін виплати.

Ураховуючи вищенаведене, колегія
суддів на підставі аналізу зазначених
норм права дійшла висновку, що
підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати, тому, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі дітям
війни, суди, у разі відсутності спору
про право особи на отримання
підвищення до пенсії або встановлення
такого права в судовому порядку, не
мають підстав обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві

Вказана правова позиція викладена у
рішення Верховного Суду України від 8
липня 2014 року у справі № 21-222а14.

Таким чином висновок суду, в частині
обмеження періоду перерахунку пенсії
кінцевою датою, є помилковим, а тому
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції у апеляційного суду
не було.

За приписами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року скасувати та залишити в силі
постанову Дворічанського районного
суду Харківської області від 10 грудня
2010 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало