Справа № 814/1307/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/1307/13-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Зіньковський О. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

при секретарі Голбан К.В.,

за участю представника позивача Чамара
Л.В. та представника відповідача
Чернявського В.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Одесі апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Амальгама Люкс» до
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби (правонаступник - ДПІ
у Заводському районі м.Миколаєва ГУ
Міндоходів в Миколаївській області)
про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

25.03.2013р. ТОВ «Амальгама Люкс»
звернулось до Миколаївсього окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до ДПІ у
Заводському районі м.Миколаєва
Миколаївської області ДПС
(правонаступник - ДПІ у Заводському
районі м.Миколаєва ГУ Міндоходів в
Миколаївській області), в якому просило
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
03.12.2012р. № і № та від 15.02.2013р.
№ в частині визначення податку на
прибуток на суму 261030 грн., штрафу в сумі
1 грн. та зменшення від'ємного значення
об'єкту оподаткування податком на
прибуток в сумі 563855 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що спірні
податкові-повідомлення рішення є
протиправними та не відповідають
чинному законодавсту, оскільки були
винесені на підставі помилкових
висновків акту перевірки.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року адміністративний позов ТОВ
«Амальгама Люкс» задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення - рішення ДПІ у
Заводському районі м.Миколаєва
Миколаївської області ДПС від 03.12.2012р.
№ і № та від 15.02.2013р. №,
якими визначено податок на прибуток на
суму 261030 грн., штраф в сумі 1 грн. та
зменшено від'ємне значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток в
сумі 563855 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник ДПІ у Заводському районі
м.Миколаєва Миколаївської області ДПС
12.04.2013р. подав апеляційну скаргу, в якій
зазначив, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
матеріального і процесуального права
та просив скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10.04.2013р. та
прийняти нову постанову, якою у
задоволені адміністративного позову
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи
сторін та перевіривши матеріали справи
і доводи цієї апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність належних підстав для
її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - ТОВ «Амальгама Люкс»
зареєстроване виконкомом
Миколаївської міської ради 15.11.2003р. та з
15.11.2012р. перебуває на податковому
обліку у відповідача і займається
такими основними видами діяльності:
виробництво парфумних та косметичних
засобів, оптова та роздрібна торгівля
парфумними та косметичними засобами,
що, в свою чергу, підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
позивача та довідкою з ЄДР ЮО та ФОП.

В листопаді 2012р. ревізорами ДПІ було
проведено документальну планову
виїзну перевірку ТОВ «Амальгама Люкс»
з питань дотримання позивачем вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011р. по
30.06.2012р., за результатами якої складено
акт від 15.11.12р. №3632/22-100/32719869.

Так, у висновках цього акту перевірки
зазначено, що підприємством позивача
було порушено вимоги п.п.3.1, пп.5.2.1, пп.5.3.9
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємства» від 28.12.1994р.
№334/94-ВР, п.44.1, п.138.2, пп.139.1.9, пп.139.1.12 ПК
України в частині завищення валових
витрат, в результаті чого, встановлено
заниження податку на прибуток за 1 кв.
2011р. - на 26348 грн. (т.б. 24248+2100), за 2-4 кв. 2011р.
- на суму 234682 грн. та п.159.1 ПКУ, п.5
підрозділу 4р. XX ПКУ в частині заниження
доходів на суму безнадійної
заборгованості ТОВ «Асгарт В» в 1 кв.
2012р., в результаті чого, завищено
від'ємне значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток за 1
півріччя 2012р. - на 563855 грн.

Також, перевіряючими відповідача
встановлено і заниження позивачем
податку на прибуток на суму 159231 грн. у
зв'язку із включенням позивачем до
складу інших витрат за 2-4кв. 2011р.
вартості юридичних послуг, отриманих
від ФОП ОСОБА_3 в сумі 191000 грн.
(адміністративні витрати), вартість
послуг по просуванню готової продукції
позивача на ринку збуту від ФОП ОСОБА_4
в сумі 179500 грн. (витрати на збут) та
вартість послуг з поліпшення основних
засобів від ФОП ОСОБА_5 на суму 321809 грн.
(собівартість реалізованих товарів), з
підстав статусу вказаних підприємців
як платників єдиного податку, тому
пов'язані з ними витрати на підставі
пп.139.1.12 ПКУ в 2011р. не мали включатися до
складу витрат.

Порушенням, на думку відповідача, є
також і завищення позивачем від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за 1 півріччя 2012р.
на суму 142083 грн. у зв'язку із
неправомірним коригуванням доходів на
суму безнадійної заборгованості ТОВ
«Асгард В» в 1кв. 2012р.

В подальшому, на підставі вказаного
вище акту перевірки, уповноваженою
особою відповідача винесено
повідомлення-рішення від 03.12.2012р.
№ і № та від 15.02.2013р. №,
якими зменшено від'ємне значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток на суму 563855 грн. та
донараховано податку на прибуток на
суму 261030 грн. і застосовані штрафні
санкції в розмірі 1 грн.

Непогоджуючись із зазначеними вище
рішеннями податкового органу, позивач
оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості та
доведеності позовних вимог та
відповідно, з протиправності рішень
податкового органу.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, погоджується з
такими висновками суду 1-ї інстанції і
вважає їх обгрунтованими, з огляду на
наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах та у спосіб
визначений Конституцією та законами
України.

Відповідно до приписів ст.1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Таким чином
визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Статтею ж 9 вказаного вище Закону
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Крім того, відповідно до «Порядку
оформлення результатів перевірок з
питань дотримання податкового та
іншого законодавства» (затв. наказом
ДПА України від 10.08.05р. №327,
зареєстрованого в МЮ України 25.08.05р. за
№25/11205), а саме пп.2.4.1, 2.4.2 п.2.4, висновок
акту перевірки повинен відображати
узагальнений опис виявлених
перевіркою порушень податкового, та
іншого законодавства з посиланням на
підпункти, пункти, статті
нормативно-правових актів. Аналогічні
вимоги до формування висновків акту
перевірки містяться і у п.4 «Методичних
рекомендацій щодо оформлення
матеріалів документальних перевірок
суб'єктів господарювання» (затв.
наказом ДПА України від 11.09.08р. №584).

Судами обох інстанцій, з урахуванням
зазначених вище норм діючого
законодавства встановлено, що висновки
спірного Акту перевірки не
відповідають вимогам чинного
законодавства, а викладені в ньому
обставини ґрунтуються лише на
припущеннях, без зазначення первинних
документів та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства з боку
позивача.

Так, згідно до акту перевірки, на думку
відповідача, заниження позивачем
податку на прибуток в сумі 101799 грн. за
2011р. (т.б. 26348 грн. за 1кв. 2011р., 75451грн. за
2-4кв. 2011р.) та завищення від'ємного
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток на суму 421772 грн. за
1 півріччя 2012р. відбулося у зв'язку із
тим, що позивачем під час перевірки за
звітні періоди не були надані акти
виконаних робіт на поліпшення основних
фондів за формою КБ-2, КБ-3, акти списання
ТМЦ на вказані цілі, табеля обліку
робочого часу робітників, які
виконували такі роботи, та відповідні
дозволи, що призвело до невизнання
витрат на поліпшення основних засобів
на загальну суму 855211 грн. (у тому числі
за І кв. 2011р. - 105390 грн., за II кв. 2011р. -71661
грн., за III кв. 2011р. - 66033 грн., за IV кв. 2011р. -
190355 грн., за І кв. 2012р. - 234534 грн., за II кв.
2012р. - 187238 грн.).

Проте, судова колегія, як і суд 1-ї
інстанції, не може погодитися із таким
висновком податкового органу, з огляду
на наступне.

Так, апеляційним судом з матеріалів
справи встановлено, що всі первинні
документи, які пов'язані з
використанням ТМЦ, зокрема акти на
списання запасів, які
використовувалися під час поліпшення
основних засобів з матеріалів
позивача, були надані відповідачу під
час перевірки, про що вказано в акті
перевірки.

Зазначене також підтверджується і
наявними у справі копіями первинних
документів, наданих позивачем до суду
1-ї інстанції:

- акти списання ТМЦ за різні періоди та
по різним підрозділам позивача;

- відомості синтетичного обліку по
рахунках за різні періоди;

Таким чином, суд 2-ї інстанції доходить
до аналогічного висновку про те, що всі
витрати з поліпшення основних засобів
позивач ніс за рахунок власних запасів
на загальну суму 855211 грн., в тому числі
105390 грн. за 1кв. 2011р., за IIкв. 2011р. - 71661
грн., за IIIкв. 2011р. - 66033 грн., за IVкв. 2011р. -
190355 грн., за Ікв. 2012р. - 234534 грн., за IIкв.
2012р. - 187238 грн. Даний факт повністю
підтверджується бухгалтерським
проведенням Дт916 Кт 202,205,207 та
первинними документами, які, в свою
чергу, в повному обсязі були надані
перевіряючим ще під час перевірки.

Крім того, по справі встановлено, що всі
роботи з поліпшення основних засобів
виконувалися підрядником ФОП ОСОБА_5 з
матеріалів замовника, а тому табеля
обліку робочого часу робітників, які
виконували такі роботи, є первинними
документами ФОП ОСОБА_5 та, відповідно,
вони у позивача відсутні саме з
правомірних підстав. Акти виконаних
робіт за формою КБ-2, КБ-3 відповідно до
роз'яснень Міністерства регіонального
розвитку та будівництва щодо
застосування типових форм первинних
облікових документів у будівництві
"Акт приймання виконаних будівельних
робіт" (типова форма N КБ-2в) та "Довідка
про вартість виконаних будівельних
робіт та витрати" (типова форма N КБ-3),
затверджених наказом Мінрегіонбуду
від 04.12.2009р. N554, підлягають
обов'язковому застосуванню при
проведенні взаєморозрахунків за
виконані роботи між замовниками та
виконавцями робіт з будівництва
(підрядною організацією), що
здійснюється за рахунок бюджетних
коштів та коштів підприємств, установ і
організацій державної форми власності.
При здійсненні поточного ремонту
господарським способом застосування
типових форм не обов'язкове (лист від
06.05.10р., №2/12-20/4993).

Таким чином, висновок податкового
органу щодо завищення позивачем витрат
на вартість запасів, використаних на
проведення ремонтних робіт, т.б. за 1кв.
2011р. - в сумі 105390 грн., за 2-4кв. 2011р. - в
сумі 328049 грн., 421772 грн. за 1 півріччя 2012р.
є необґрунтованим та безпідставним.

Що ж стосується висновку відповідача
про заниження підприємством позивача
податку на прибуток на суму 159231 грн.,
яка, на його думку, ґрунтується на тому,
що позивачем безпідставно включено до
складу інших витрат за 2-4кв. 2011р.
вартість юридичних послуг, отриманих
від ФОП ОСОБА_3 в сумі 191000 грн.
(адміністративні витрати), вартість
послуг по просуванню готової продукції
позивача на ринку збуту від ФОП ОСОБА_4
в сумі 179500 грн. (витрати на збут) та
вартість послуг з поліпшення основних
засобів від ФОП ОСОБА_5 на суму 321809 грн.
(собівартість реалізованих товарів), то
судова колегія зазначає наступне.

Згідно положень пп.139.1.12. ст.139
Податкового кодексу України (в
редакції станом на 01.01.2011року), не
включаються до складу витрат та не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку витрати,
понесені у зв'язку із придбанням
товарів (робіт, послуг) та інших
матеріальних і нематеріальних активів
у фізичної особи - підприємця, що
сплачує єдиний податок (крім витрат,
понесених у зв'язку із придбанням
робіт, послуг у фізичної особи -
платника єдиного податку, яка здійснює
діяльність у сфері інформатизації). В
подальшому ж, цей пп.139.1.12 п.139.1 ст.139 ПКУ
було виключено з Податкового кодексу
на підставі Закону №4014-VI від 04.11.2011р.

Так, судовою колегією встановлено, що у
2-4 кв. 2011р. підприємство позивача дійсно
мало господарські відносини з
платниками єдиного податку ФОП ОСОБА_3 -
на суму 191000 грн., ФОП ОСОБА_4 - на суму 179500
грн. та ФОП ОСОБА_5 - на суму 321809 грн.
Вказані господарські операції було
відображено на рахунках
бухгалтерського обліку позивача,
відповідно, 92 «Адміністративні
витрати», 93 «Витрати на збут» та 91
«Загальновиробничі витрати».

Однак, саме у відповідності до положень
пп.139.1.12 ПК України, діючого на час
укладення цих угод, в податковому
обліку при формуванні декларацій з
податку на прибуток за 2-4кв. в 2011р.
позивач самостійно не включив їх до
складу відповідних витрат.

Окрім того, судом також встановлено, що
відповідачем під час перевірки не було
досліджено всі елементи витрат, які
були включені позивачем до витрат в
декларації з податку на прибуток за
2-4кв. 2011р., про що свідчать данні
додатків 2.4 «Реєстр кореспонденції
рахунків бухгалтерського обліку та
показників валових витрат» до акту
перевірки за відповідні періоди, а саме
- відсутність будь-якої інформації щодо
сум по кореспондуючим рахункам Дт92,91,93
КтбЗІ. Відповідачем в акті перевірки та
додатках 2.4 до нього данні по
узагальнюючим рядкам відносно
визначення витрат визначалися шляхом
віднімання від вже задекларованих
позивачем витрат, витрат понесених у
зв'язку з придбанням послуг в 2-4кв. 2011р.
у платників єдиного податку ФОП ОСОБА_3
на суму 191000 грн., ФОП ОСОБА_4 на суму 179500
грн. та ФОП ОСОБА_5 на суму 321809 грн., які і
так вже було позивачем не враховано у
зазначених витратах.

Зазначене підтверджено даними
бухгалтерського обліку позивача, який
є основою для податкового обліку,
зокрема, «Відомість синтетичного
обліку» по рахунку 92 «Адміністративні
витрати» оборот по рахунку 92
«Адміністративні витрати» за 2кв. 2011
року складає - 1178962 грн.

Слід зазначити, що в судовому засіданні
суду 1-ї та 2-ї інстанцій відповідачем не
було доведено наявність руху
зазначених витрат по рахункам
бухгалтерського обліку позивача.

Отже, на підставі викладеного, висновок
податкового органу щодо завищення
підприємством позивача витрат по
платникам єдиного податку ФОП ОСОБА_3
на суму 191000 грн., ФОП ОСОБА_4 на суму 179500
грн. та ФОП ОСОБА_5 на суму 321809 грн. є
необґрунтованим та безпідставним.

Стосовно ж висновків відповідача про
завищення позивачем від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за 1 півріччя 2012р.
на суму 142083 грн. у зв'язку із
коригуванням доходів на суму
безнадійної заборгованості ТОВ
«Асгард В» в 1кв. 2012р., то судова колегія
зазначає наступне.

Згідно з вимогами пп.159.1 ст.159 ПК
Укріїни, платник податку - продавець,
який зменшив суму доходу звітного
періоду на вартість відвантажених
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, відповідно до абзацу І-го цього
підпункту зобов'язаний одночасно
зменшити суму витрат цього звітного
періоду на собівартість таких товарів,
робіт, послуг відповідно до п.5
підрозділу 4 р. XX ПКУ. Крім того, норми
п.п.159.1.1 п.159.1 ст.159 ПКУ не поширюються на
заборгованість, що виникла у зв'язку із
затримкою в оплаті товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, якщо заходи щодо
стягнення таких боргів здійснювалися
до набрання чинності розділом III ПКУ.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач в своїй
декларації з податку на прибуток за
Ікв. 2012р. та відповідно за півріччя 2012р.
згідно із додатком СБ «Сума
врегулювання сумнівної та безнадійної
заборгованості» зменшив доходи на суму
«-142083», посилаючись на ухвалу
Господарського суду від 27.03.2012р. по
справі 5016/2377/2011(15/56).

При чому, слід звернути увагу на те, що
вказана вище ухвала суду була подана
позивачем до ДПІ одночасно з
декларацією за 1кв. 2012р. Таким чином,
позивач самостійно виконав зазначені у
пп.159.1.3 ПКУ вимоги стосовно надання
документів, що підтверджують наявність
заборгованості.

До того ж, згідно зі змісту вказаної
ухвали господарського суду,
заборгованість ТОВ «Асгард В» перед
позивачем на загальну суму 447157,92 грн.
підтверджено рішенням господарського
суду Миколаївської області від 04.09.2007р.
по справі №8/406/07, в тому числі на дату
винесення рішення залишилося
несплаченого основного боргу 233500 грн. в
тому числі ПДВ. Станом на 01.01.2012р.
залишилося несплаченого основного
боргу 170500 грн., в т.ч. ПДВ 28416,67грн.

Крім того, ухвалою Господарського суду
Миколаївської області 27.03.2012р. ТОВ
«Асгард В» визнано банкрутом та
ліквідовано.

Згідно з приписами пп.14.1.11 ПК України,
«безнадійна заборгованість» - це
заборгованість, що відповідає одній з
таких ознак, зокрема, заборгованість
суб'єктів господарювання, визнаних
банкрутами у встановленому законом
порядку або припинених як юридичні
особи у зв'язку з їх ліквідацією.

Отже, враховуючи те, що ухвалою
Господарського суду Миколаївської
області 27.03.2012р. ТОВ «Асгард В» визнано
банкрутом та ліквідовано, то на
виконання норм абз. «г» пп.138.10.6 ПКУ,
позивач мав право віднести до складу
витрат суму безнадійної дебіторської
заборгованості, зокрема, 142083 грн.
6,67).

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що суд 1-ї інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
висновки відповідача щодо заниження
позивачем податку на прибуток на суму
261030 грн. та завищення збитків на суму
563855 грн. є необґрунтованими та
безпідставними, а тому, відповідно, й
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення ДПІ, прийняті
саме на підставі цих висновків є
протиправними і підлягають скасуванню.

До того ж, слід зауважити, що відповідно
до ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.71
КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову, що, в свою чергу, в даному
випадку, не було зроблено відповідачем
при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї
інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень норм
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи, правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
припущеннях та невірному трактуванні
норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду, діючи виключно в
межах доводів апеляційної скарги,
відповідно до ст.200 КАС України, залишає
цю апеляційну скаргу податкового
органу без задоволення, а оскаржувану
постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко