Справа № 825/2565/14
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/2565/14
Головуючий у 1-й інстанції: Д'яков В.І.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській
О.В.,

за участю:

представника позивача - Лунєка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агроінвест-Борзна»
до Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування постанов,
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агроінвест-Борзна» на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Агроінвест-Борзна» звернулося у
суд із позовом до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області, у якому просило визнати
протиправними та скасувати постанови
державного виконавця від 23.07.2014 у ВП
№42780787 про виведення в окреме виконавче
провадження для подальшого виконання
постанови від 09.04.2014 у ВП №42780787 про
стягнення з позивача на користь
держави виконавчого збору в сумі 349632,72
грн та від 24.07.2014 у ВП №44157889 про
відкриття виконавчого провадження з
виконання зазначеної постанови про
стягнення виконавчого збору.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати таку та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що винесення
постанови про виведення в окреме
провадження постанови про стягнення
виконавчого збору після повернення
виконавчого документа за заявою
стягувача, а також постанови про
відкриття виконавчого провадження з
виконання такої постанови (про
стягнення виконавчого збору) не
суперечить вимогам чинного
законодавства.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що 01.04.2014,
на підставі виконавчого документа та
заяви стягувача - ТОВ «АМАКО Україна»,
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУЮ у Чернігівській
області винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження з
виконання наказу Господарського суду
Чернігівської області №927/1209/13 від
18.03.2014 про стягнення з ТОВ
«Агроінвест-Борзна» на користь TOB
«АМАКО Україна» 3062835,30 грн основного
боргу, 225012,92 грн річних, 138236,74 грн
інфляційних та 70242,21 грн на
відшкодування судового збору.

У постанові про відкриття виконавчого
провадження боржнику встановлено
строк для самостійного виконання
рішення суду - до 08.04.2014.

У зв'язку невиконанням рішення суду в
строк, наданий державним виконавцем,
09.04.2014 відповідачем винесена постанова
про стягнення з боржника виконавчого
збору в сумі 349632,72 грн (у розмірі 10%
суми, що підлягала стягненню).

Зважаючи на наявність на виконанні у
відділі декількох виконавчих
проваджень, відкритих відносно
боржника ТОВ «Агроінвест-Борзна»,
24.04.2014 державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУЮ у Чернігівській
області винесено постанову про
об'єднання виконавчого провадження у
зведене виконавче провадження.

18.07.2014 стягувач (ТОВ «АМАКО Україна»)
звернувся до відповідача із заявою про
повернення виконавчого документа без
виконання. У зв'язку із чим, 23.07.2014
державним виконавцем була винесена
постанова про повернення виконавчого
документа стягувачеві на підставі п. 1
ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

З огляду на те, що виконавчий збір
згідно постанови від 09.04.2014 залишився
нестягнутим і така постанова є окремим
виконавчим документом, 23.07.2014 державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у
Чернігівській області винесено
постанову, якою виведено її в окреме
виконавче провадження.

Після чого, 24.07.2014 державним виконавцем
вказаного відділу винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження
з виконання постанови про стягнення
виконавчого збору в сумі 349632,72 грн.

Не погоджуючись із постановами від
23.07.2014 про виведення в окреме виконавче
провадження постанови про стягнення
виконавчого збору та від 24.07.2014 про
відкриття виконавчого провадження з
виконання останньої, позивач звернувся
у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апелянта, колегія
суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються
нормами Закону України «Про виконавче
провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5.

Законом України «Про виконавче
провадження» визначено умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 2 вказаного
Закону примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України, та
здійснюється державними виконавцями,
які визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Частиною 2 статті 17 Закону передбачено,
що відповідно до цього Закону
підлягають виконанню державною
виконавчою службою, зокрема, такі
виконавчі документи як накази
господарських судів та постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно частини 1 статті 33 Закону у разі
якщо в органі державної виконавчої
служби відкрито кілька виконавчих
проваджень про стягнення коштів з
одного боржника, вони об'єднуються у
зведене виконавче провадження і на
майно боржника накладається арешт у
межах загальної суми стягнення,
виконавчого збору і можливих витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Положеннями частини 1 статті 28 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача.

Зазначена норма передбачає
імперативний припис щодо стягнення з
боржника, який не виконав рішення
майнового характеру у строк,
встановлений для його самостійного
виконання, виконавчого збору у розмірі
10 відсотків суми боргу. При цьому,
повернення виконавчого документа
після відкриття виконавчого
провадження без виконання за заявою
стягувача, тобто у випадку,
передбаченому пунктом 1 частини 1
статті 47 Закону України «Про виконавче
провадження», не звільняє боржника від
стягнення державним виконавцем
виконавчого збору.

Аналіз положень цього Закону, якими
встановлено стягнення з боржника
виконавчого збору, дає підстави для
висновків, що такий збір є своєрідною
санкцією відповідальності майнового
характеру, що накладається на боржника
за невиконання рішення у строк,
встановлений для його добровільного
виконання.

Як було з'ясовано судом, у строк,
визначений державним виконавцем
відповідно до частини 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження», в
постанові від 01.04.2014 у ВП №42780787 - до
08.04.2014 ТОВ «Агроінвест-Борзна» не було
самостійно виконано рішення
Господарського суду Чернігівської
області, на підставі якого видано наказ
№927/1209/13 від 18.03.2014. Відтак, з позивача
має бути стягнуто виконавчий збір.

Матеріали справи свідчать про те, що
позивач намагається уникнути такого
стягнення шляхом оскарження постанов
державного виконавця від 23.07.2014 у ВП
№42780787 про виведення в окреме виконавче
провадження постанови від 09.04.2014 у
ВП№42780787 про стягнення з позивача на
користь держави виконавчого збору в
сумі 349632,72 грн та від 24.07.2014 у ВП №44157889
про відкриття виконавчого провадження
з виконання зазначеної постанови,
стверджуючи, що такі прийнято всупереч
приписам Закону України «Про виконавче
провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень.

При цьому, позивач посилається на
положення частин 3 та 7 статті 28 Закону
України «Про виконавчого провадження»,
згідно з якими постанова про стягнення
виконавчого збору виноситься при
першому надходженні виконавчого
документа державному виконавцю. При
наступних пред'явленнях до виконання
виконавчого документа державному
виконавцеві виконавчий збір
стягується в частині, що не була
стягнута при попередньому виконанні.

У разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Проаналізувавши приведені норми разом
із положеннями статті 47 Закону України
«Про виконавче провадження», зокрема,
її частини 5, згідно з якою повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав, передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону,
позивач дійшов висновку, що у разі
повернення виконавчого документа
стягувачеві на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47
цього Закону, якщо виконавчий збір з
боржника не стягнутий, винесена у
виконавчому провадженні постанова про
стягнення з боржника виконавчого збору
виведенню в окреме виконавче
провадження не підлягає і окреме
виконавче провадження з її виконання
не відкривається. Виконавчий збір, який
не було стягнуто, стягується у разі
наступного пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Однак, судова колегія вважає такі
висновки позивача помилковими, з
огляду на наступне.

Аналіз положень Закону України «Про
виконавче провадження», зокрема, ст. ст.
30, 47, 49, 50 та 51, свідчить про виокремлення
законодавцем двох правових
конструкцій завершення виконавчого
провадження, які мають специфічні
особливості правового регулювання:
закінчення виконавчого провадження
(ст. 49 Закону) та повернення виконавчого
документа (або стягувачу, або органу
(посадовій особі), який видав (видала)
виконавчий документ) (ст. ст. 47, 48
Закону).

Як правильно зазначає позивач,
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених
статтею 47, не позбавляє стягувача права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
встановлених законом строків, в той час
як завершене виконавче провадження не
може бути розпочате знову, крім
випадків, передбачених Законом України
«Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 50).

Разом з тим, слід враховувати, що
відповідно до пункту 7 частини 1 статті
26 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі якщо виконавчий
документ повернуто стягувачу за його
заявою, крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів.

Наведеним приписам також
кореспондують положення пункту 3.15
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, згідно з якими
повернення виконавчого документа
стягувачу здійснюється за наявності
підстав та в порядку, визначеному у
статті 47 Закону. При цьому в постанові
про повернення виконавчого документа
стягувачу обов'язково роз'яснюється
порядок повторного пред'явлення
виконавчого документа до виконання
(крім випадку повернення виконавчого
документа на підставі пункту 1 частини
першої статті 47 Закону, якщо таке
повернення надалі є підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження).

Зважаючи на приведені норми, колегія
суддів не приймає покликання апелянта
на положення частини 3 статті 28 Закону
України «Про виконавче провадження», а
також на те, що виконавчий збір, який не
було стягнуто у зв'язку із поверненням
виконавчого документа за заявою
стягувача, стягується у разі
наступного пред'явлення цього
виконавчого документа до виконання,
позаяк наказ Господарського суду
Чернігівської області №927/1209/13 від
18.03.2014 виданий не у зв'язку зі
стягненням аліментів чи інших
періодичних платежів, а тому його
повторне пред'явлення, в силу приписів
пункту 7 частини 1 статті 26 вказаного
Закону, матиме наслідком відмову у
відкритті виконавчого провадження.

Обговорюючи посилання позивача на
положення частини 7 статті 28 Закону
України «Про виконавчого провадження»,
колегія суддів зауважує, що нею
встановлено обов'язок державного
виконавця відкрити виконавче
провадження за постановою про
стягнення виконавчого збору у разі
завершення виконавчого провадження з
виконання рішення немайнового
характеру та в разі закінчення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтею 49 цього Закону.
Відтак, вказана норма не вирішує
питання виведення виконавчого
провадження з виконання постанови про
стягнення виконавчого збору із
виконавчого провадження майнового
характеру, завершеного на підставі п. 1
ч. 1 ст. 47 Закону.

Колегія суддів зауважує, що ані Закон
України «Про виконавче провадження»,
ані Інструкція з організації
примусового виконання рішень не
містять заборон щодо виведення
виконавчого провадження з виконання
постанови про стягнення виконавчого
збору зі зведеного виконавчого
провадження, зокрема, у разі повернення
виконавчого документа, з невиконанням
якого пов'язане стягнення такого збору,
стягувачу за заявою останнього.

Судом першої інстанції правильно
відзначено, що згаданою Інструкцією
визначено лише одну обставину, за
наявності якої постанова про стягнення
виконавчого збору в окреме виконавче
провадження не виділяється та залишок
нестягнутої суми виконавчого збору не
стягується - повернення виконавчого
документа з підстави, передбаченої п. 8
ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Разом з тим, підпунктом 3.8.8 пункту 3.8
Інструкції з організації примусового
виконання рішень передбачено, що за
наявності підстав для завершення
виконавчого провадження виконавчий
документ виводиться із зведеного
виконавчого провадження за постановою
державного виконавця про виведення
виконавчого документа зі зведеного
виконавчого провадження.

Колегія суддів зауважує, що в Законі
України «Про виконавче провадження» та
в указаній Інструкції, так само як і в
інших нормативно-правових актах не
визначено конкретного порядку
виділення постанови про стягнення
виконавчого збору в окреме провадження
та відкриття відповідного виконавчого
провадження у разі повернення
виконавчого документа стягувачеві,
тобто, наявна прогалина в законі.

Тому, судова колегія виходить із
можливості застосування аналогії
закону на підставі частини 7 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, адже правила аналогії
поширюються саме на ті випадки
прогалин у законодавстві, коли в законі
не визначений механізм втілення самим
же законом забезпеченого права.

Оскільки законодавець, визначивши
обов'язок державного виконавця щодо
стягнення виконавчого збору, не
передбачив норм регулювання порядку
стягнення такого у разі повернення
виконавчого документа на підставі п. 1
ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження», судова колегія вважає
необхідним в даному випадку виходити
із приписів частини 7 статті 28 цього
Закону та підпункту 3.7.4 пункту 3.7
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, згідно з якими у разі
завершення виконавчого провадження з
виконання рішення немайнового
характеру, закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої
статті 49 Закону, якщо виконавчий збір
не стягнуто, державний виконавець у
постанові про закінчення виконавчого
провадження (повернення виконавчого
документа) зазначає про виділення
постанови про стягнення виконавчого
збору в окреме провадження та не
пізніше наступного робочого дня після
завершення такого виконавчого
провадження відкриває виконавче
провадження за постановою про
стягнення виконавчого збору, про що
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження. Строк для
самостійного виконання боржнику в
такому випадку не надається.

З огляду на викладене, колегія суддів
доходить висновку, що при прийнятті
постанови від 23.07.2014 у ВП №42780787 про
виведення в окреме виконавче
провадження для подальшого виконання
постанови від 09.04.2014 у ВП №42780787 про
стягнення з позивача на користь
держави виконавчого збору в сумі 349632,72
грн, а також при відкритті виконавчого
провадження постановою від 24.07.2014 у ВП
№44157889 з виконання зазначеної
постанови про стягнення виконавчого
збору державний виконавець діяв
обґрунтовано та у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Колегія суддів наголошує, що
недосконалість правового регулювання
щодо втілення механізму стягнення
виконавчого збору у вище дослідженому
випадку не може бути підставою для
звільнення позивача від
відповідальності у вигляді сплати
такого збору, обов'язок щодо стягнення
якого державним виконавцем
встановлений законом. Інакший підхід
не відповідатиме критерію
пропорційності, визначеному в пункті 8
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з місцевим судом в
тому, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не знайшли підтвердження в ході
апеляційного розгляду справи, а тому
постанова місцевого суду підлягає
залишенню без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агроінвест-Борзна» залишити без
задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складений 24
листопада 2014 року.)

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М