Справа № 813/6203/14
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2014 року
№ 813/6203/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючої судді - Потабенко В.А.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - Богдан З.С.,
представника відповідача - Гейвича М.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Галнафтоінвест» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Галнафтоінвест» (далі - ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест», позивач) звернулося
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області,
відповідач), в якому просить визнати
протиправними та скасувати податкові
наслідками планової виїзної перевірки
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року,
оформленої актом № 1022/22-01/23884237 від
В обґрунтування позовних вимог ТзОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» зазначила,
що висновки акта перевірки не
відповідають фактичним обставинам її
фінансово-господарської діяльності.
Позивач вказує, що його господарські
операції з ТзОВ Фірма «Інтербуд», ТзОВ
«Алма Брок» та ТзОВ «Екодит»
підтверджені належними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
належним чином оформлені та повністю
відповідають вимогам Податкового
кодексу України та Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», відтак, повністю
підтверджують реальність здійснення
господарських операцій. Крім того, суть
господарських операцій з даними
контрагентами однозначно свідчить про
їх безпосередню пов'язаність з
основною діяльністю позивача. Тому, на
думку позивача, відповідач без
достатніх на те підстав дійшов
висновків про порушення ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» вимог податкового
законодавства в частині обчислення
податку на додану вартість та податку
на прибуток. Долучені до матеріалів
справи документи, на думку позивача,
повністю спростовують висновки
відповідача, а тому прийняті на їх
основі податкові повідомлення-рішення
є протиправними і підлягають
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві, просив позов
Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив
повністю з підстав, викладених в акті
перевірки, суть яких зводиться до того,
що позивачем без підтверджуючих
документів було сформовано склад
валових витрат ІІІ, IV кварталу 2012 року,
2013 року, податкового кредиту травня 2013
року. Просив у задоволенні позову
Суд заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини справи, на які сторони
покликаються як на підставу своїх
вимог та заперечень, дослідивши
письмові докази, встановив такі
фактичні обставини та відповідні їм
ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області
проведено планову виїзну перевірку
ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» (код
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року.
За результатами даної перевірки
складено акт № 1022/22-01/23884237 від 15.08.2014
року, на підставі якого податковим
органом прийнято спірні податкові
повідомлення - рішення (а.с. 41-42):
податкове повідомлення - рішення №
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток в розмірі 361100,00 грн., в тому
числі за основним платежем 240733,00 грн.,
та штрафними (фінансовими) санкціями
податкове повідомлення - рішення №
суму грошового зобов'язання з податку
грн., та штрафними (фінансовими)
Дані податкові повідомлення - рішення
були отримані позивачем 03.09.2014 року.
Формування показників податкової
звітності, зокрема формування
податкового кредиту та витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
повинно відбуватись за наслідками
фактичних та реально здійснених
господарських операцій, що
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, які
у свою чергу є підставою для формування
податкового обліку платника.
Для правильного вирішення спору
необхідним є встановлення реальності
господарських операцій позивача з ТзОВ
Фірма «Інтербуд», ТзОВ «Алма Брок» та
З'ясування наведених обставин має
істотне значення для правильної
юридичної оцінки дій позивача з питань
віднесення ним до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
та з питань визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток.
Позивач не погоджується із сумами
грошових зобов'язань, встановлених
податковим повідомленням - рішенням
Підставою прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення є
викладений у акті перевірки висновок
контролюючого органу про порушення
позивачем: п. 44.1 ст. 44, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4,
пп. 138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК
України), згідно яких ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» завищено витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування на суму 1179040,00 грн., а
саме: за 9 місяць 2012 року в сумі 349694,00
грн., за 2012 рік в сумі 835755,00 грн., за 2013
рік в сумі 343285,00 грн., чим занижено
податок на прибуток на суму 240733,00 грн., а
саме по періодах: за 9 місяць 2012 року в
З акту перевірки від 15.08.2014 року
вбачається, що відповідач вважає
неправомірним відображення ТзОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» за період з
01.07.2012 року по 31.12.2013 року в
бухгалтерському та податковому обліку
отримання послуг субпідряду з ремонту
фасаду внутрішнього подвір'я
Львівського Поштампу ЦПЗ - 1, що
знаходиться за адресою: м. Львів, вул.
Словацького, 1, на загальну суму 389487,00
суб'єкта підприємницької діяльності
ТзОВ Фірма «Інтербуд».
Одним і основних видів діяльності ТзОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» є
будівництво житлових та нежитлових
приміщень. В рамках основного виду
діяльності, 15.10.2012 року між ЛД УДППЗ
«Укрпошта» та ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» був укладений
договір підряду № 18-318 (а.с. 155-159),
предметом якого визначено, що замовник
(ЛД УДППЗ «Укрпошта») доручає, а
підрядник (ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест») зобов'язується на
свій ризик, власними силами, або з
залученням інших осіб (субпідрядників)
виконати капітальний ремонт фасаду
внутрішнього двору Львівського
Поштамту ЦПЗ - 1. На виконання вимог
договору підряду № 18-318 (а.с. 155-159),
позивачем було укладено з ТзОВ Фірма
«Інтербуд» договір підряду
(субпідряду) № 1/2210-СП від 22.10.2012 року
(а.с. 176-180), який як зазначив представник
позивача, виконаний сторонами в
Під час проведення перевірки, позивач
отримав вимогу від 11.08.2014 року № 1 про
надання до перевірки пояснень та
первинних документів щодо включення до
складу доходів підприємства
вищевказаних отриманих субсидіарних
На підтвердження виконання робіт,
позивачем надано до перевірки: копію
ліцензії ТзОВ Фірма «Інтербуд», копію
договору субпідряду № 1/2210-СП від 22.10.2012
року, копію довідки про вартість
виконаних робіт за листопад 2012 року з
ТзОВ Фірма «Інтербуд», копію акту
приймання виконаних будівельних робіт
за листопад 2012 року з ТзОВ Фірма
«Інтербуд», копії податкових
накладних, виписаних ТзОВ Фірма
«Інтербуд», копію банківських
документів на підтвердження
проведення розрахунків з ТзОВ Фірма
Виконані субпідрядником ТзОВ Фірма
«Інтербуд» будівельні роботи позивач
використав у господарській діяльності,
збільшивши свої витрати та податковий
кредит, а на вартість будівельних
робіт, виконаних для замовника (ЛД
УДППЗ «Укрпошта») збільшив дохід та
зобов'язання по податку на додану
Згідно акту перевірки від 15.08.2014 року
встановлено, що позивачем до складу
адміністративних витрат віднесено
списання палива на загальну суму 528250,00
грн., в тому числі за ІІІ квартал 2012 року
грн., за 2013 рік - 343284,05 грн.
Позивач, зазначив, що списання
паливно-мастильних матеріалів (далі -
ПММ) на підприємстві здійснюється
виходячи з даних про пробіг автомобіля,
визначених на підставі подорожнього
листа та норм витрат палива та
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті. Для
списання палива підприємством
розроблено внутрішні документи, які
встановлюють норми витрат ПММ з
врахуванням всіх технічних
характеристик експлуатаційних норм та
На підтвердження використання
автотранспорту, а також ПММ в
господарській діяльності підприємства
до матеріалів справи було долучено
копії договорів оренди автомобілів №
2/12-ОА від 11.06.2012 року (а.с. 65), № 2/02/12-ОА
від 11.06.2012 року (а.с. 66-67), № 1/09/12-ОА від
01.10.2012 року (а.с. 69-71), № 01/13 від 01.04.2013 року
(а.с. 72-75), подорожні листи з щомісячною
розбивкою за липень 2012 року по грудень
2013 року (79-80, 82-83, 85-86, 88-89, 91-92, 94-95, 97-99, 101-103,
105-107, 109-111, 113-115, 117-119, 121-123, 125-128, 130-133, 135-136,
138-139, 141-142), наказ ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» про закріплення,
використання автотранспорту та
встановлення норм витрат палива і
мастильних матеріалів № 02/06/П від 11.06.2012
року та № 01/10/П від 01.10.2012 року (а.с. 63-64),
а також акти списання матеріалів, що
містяться в матеріалах справи (а.с. 78, 81,
84, 87, 90, 93, 96, 100, 104, 108, 112, 116, 120, 124, 129, 134, 137,
140). Вказані документи, на думку
позивача підтверджують правомірність
списання палива і мастильних
матеріалів та використання у
господарській діяльності списаного
Проте, як зазначив в акті перевірки
відповідач, ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» на момент проведення
перевірки не було надано жодних
документів щодо підтвердження
списання палива та доказів, які б
підтверджували використання списаного
палива у господарській діяльності.
Згідно запису в акті перевірки від
15.08.2014 року, одним із основних видів
діяльності позивача є
неспеціалізована оптова торгівля та
інші види роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах.
В межах даного виду господарської
діяльності позивачем було укладено
договір - доручення на продаж - купівлю
товарів на ТБ «Київська агропромислова
біржа» № 27-06-12 від 27.06.2012 року (а.с. 143-144),
укладеному між ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» та ТзОВ «Алма Брок».
Відповідно до даного договору ТзОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» (Клієнт)
доручив, а ТзОВ «Алма Брок» (Брокер)
взяв на себе зобов'язання від імені
Клієнта приймати участь у біржових
торгах на закупівлю товарів за
державні кошти, що відбулися 03.07.2012
року, керуючись регламентом з їх
проведення. Протягом дії договору
Клієнт доручає Брокеру продавати товар
у відповідності до його заявки на
продаж. Виконавши доручення, Брокер
зобов'язаний повідомити про це Клієнта,
а Клієнт протягом 3-х банківських днів
після проведення торгів на біржі,
зобов'язався оплатити Брокеру
винагороду в розмірі - 1,10 % від вартості
Згідно акту перевірки від 15.08.2014 року
відповідачем зазначено, що по договору
доручення на продаж - купівлю товарів
на ТБ «Київська агропромислова біржа»
№ 27-06-12 від 27.06.2012 року укладеному між
ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» та
ТзОВ «Алма Брок» було завищено
задекларовані позивачем показники на
суму 261302,53 грн., оскільки така операція
фактично не відбулася.
Всупереч даному твердженню
відповідача, в матеріалах справи
міститься акт, складений між
уповноваженими особами ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» та ТзОВ «Алма Брок»
щодо виконання брокерських послуг,
вартість яких складає 261302,53 грн., та
Свідоцтво № 1 про результати
проведення біржових торгів на
закупівлю товарів за державні кошти та
ТБ «Київська агропромислова біржа»
(а.с. 145) від 03.07.2012 року. Згідно Свідоцтва
№ 1 ціна продажу товару - цементу
склала 23754775,00 грн., а відповідності до
акту № АБ-18 від 13.07.2012 року, брокерська
винагорода згідно договору доручення
№ 27-06-12 від 27.06.2012 року, становить 261302,53
грн., що і складає 1,10 % від вартості ціни
Вказана сума була оплачена Брокеру, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 338 від 13.07.2012 року. Відтак, можна
зробити висновок про реальність
господарської операції та
правомірність формування податкового
кредиту та валових витрат.
Окрім цього, реальність даної
господарської операції також
підтверджується договором про
закупівлю товарів № 100-П від 09.08.2012 року
(а.с. 147-152), укладеного позивачем з ПАТ
«Гніванський завод спецзалізобетону».
Згідно якого, ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» зобов'язується
поставити цемент Портланд ПЦ І - 500 Н в
23754646,50 грн., що збігається з актом № АБ -
18 від 13.07.2012 року в частині суми та
кількості бетону. З метою забезпечення
виконання зобов'язання щодо виконання
умов договору, між сторонами було
укладено договір про неустойку № 92-Пл
від 09.08.2012 року (а.с. 154).
Позивач не погоджується із сумами
грошових зобов'язань, визначених
податковим повідомленням - рішенням
суму грошового зобов'язання з податку
санкціями, виходячи з наступного.
Підставою прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення є
викладений у акті перевірки висновок
контролюючого органу про порушення
позивачем: п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України
в результаті чого завищено податковий
В акті перевірки зазначається, що для
ведення господарської діяльності
позивач використовує орендоване
приміщення відповідно до договору
оренди від 01.12.2012 року № 13/12-ОП (а.с. 57), що
укладений між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 (Орендодавець) та
ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест»
(Орендар). Стан приміщення, що
орендується, на момент передання в
оренду придатне для використання у
відповідності до мети оренди, а саме
для розміщення офісу.
У відповідності до додаткової угоди № 1
(а.с. 60) від 26.04.2013 року до договору
оренди від 01.12.2012 року № 13/12-ОП, ТзОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» взяла на
себе зобов'язання з проведення
капітального ремонту орендованих
приміщень, роботи, обладнання і
матеріали по якому мають бути письмово
погоджені з ФО-П ОСОБА_3
08.05.2013 року позивачем було укладено
договір виконання робіт № 1-05-Р з ТзОВ
«Екодит» (а.с. 200). Відповідно до умов
договору, ТзОВ «Екодит» зобов'язується
на свій ризик, власними силами або із
залученням інших осіб виконати
капітальний ремонт приміщень та фасаду
за адресою: АДРЕСА_1, з дотриманням
будівельних норм та правил, що діють в
Україні. Ціна договору складає 336735,00
Позивачем укладено договір купівлі -
продажу № 2/05-М від 08.05.2013 року (а.с. 204-205)
з ТзОВ «Екодит», згідно якого позивач
зобов'язався придбати двері вхідні з
грн., в тому числі ПДВ 9983,34 грн.
Як зазначає позивач, роботи з ремонту
орендованого приміщення і вартість
дверей та їх монтаж були оплачені ТзОВ
«Екодит» у повному обсязі відповідно
до платіжних доручень №№ 1114, 1115, 1116 від
10.12.2013 року. Вказані господарські
операції підтверджуються актами
надання послуг № 527 від 28.05.2013 року (а.с.
213), № 528 від 28.05.2013 року (а.с. 212), № 531 від
29.05.2013 року (а.с. 211), № 532 від 29.05.2013 року
(а.с. 210), № 535 від 30.05.2013 року (а.с. 209), № 536
від 30.05.2013 року (а.с. 208), № 537 від 31.05.2013
року (а.с. 207), видатковою накладною № 529
від 28.05.2013 року (а.с. 206), податковими
накладними № 527 від 28.05.2013 року, № 528 від
28.05.2013 року, № 529 від 28.05.2013 року, № 531 від
29.05.2013 року, № 532 від 29.05.2013 року, № 535 від
30.05.2013 року, № 536 від 30.05.2013 року, № 537 від
31.05.2013 року (а.с. 214-221).
Актом виїзної перевірки встановлено,
що ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест»
орендує кімнату площею 22,3 кв. м., у
приміщенні загальна площа якого
становить 102,7 кв. м. Відповідно ремонтні
роботи приміщення та встановлення
вхідних дверей, на думку відповідача, є
операцією, яка не пов'язана з веденням
господарської діяльності.
Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.
Згідно п. 44.2 ст. 44 ПК України для
обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до п.152.1. ст.152 ПК України,
податок на прибуток нараховується
платником самостійно за ставкою,
визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього
кодексу, від податкової бази,
визначеної згідно зі ст.149 цього
кодексу. Згідно ст.149 кодексу,
податковою базою для цілей цього
розділу визнається грошове вираження
прибутку як об'єкта оподаткування,
визначеного згідно із статтею 134 цього
кодексу, з урахуванням положень
ст.ст.135-137 та 138-143 цього кодексу.
Згідно п.п. 134.1.1. п.134.1 ст.134 ПК України
об'єктом оподаткування податком на
прибуток є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі ст.ст.135-137 цього
кодексу, на собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та суму інших витрат звітного
податкового періоду, визначених згідно
зі ст.ст.138-143 цього кодексу, з
урахуванням правил, встановлених ст.152
Склад витрат та порядок їх визнання
передбачений ст.138 ПК України, витрати,
що не враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку, визначені
ст.139 цього Кодексу.
Так, відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК
України, витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:
- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
Пунктом 138.8 ст. 138 ПК України визначено,
що собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;
вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;
інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).
До складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку
(п.п. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138).
Згідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
органу державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
Згідно п.п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14 ПК України
податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді.
Податковий кредит, відповідно до п.14.1.181
ст.14 ПК України, визначається як сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, в тому числі, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Відповідно до п.180.1 ст. 180 ПК України, для
цілей оподаткування платником податку
на додану вартість є:
1) будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку;

3) будь-яка особа, що ввозить товари на
митну територію України в обсягах, які
підлягають оподаткуванню, та на яку
покладається відповідальність за
сплату податків у разі переміщення
товарів через митний кордон України
відповідно до Митного кодексу України,
а також:

- особа, на яку покладається дотримання
вимог митних режимів, які передбачають
повне або часткове умовне звільнення
від оподаткування, у разі порушення
таких митних режимів, встановлених
митним законодавством;

- особа, яка використовує, у тому числі
при ввезенні товарів на митну
територію України, податкову пільгу не
за цільовим призначенням та/або
всупереч умовам чи цілям її надання
згідно із цим Кодексом, а також будь-які
інші особи, що використовують
податкову пільгу, яку для них не
призначено.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно
п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України
є дата здійснення першої з наступних
подій:

а) дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 201.1. ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п.201.6
Податкового кодексу України).

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг). У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України).

Таким чином, податкова накладна є
документом, який підтверджує сплату
покупцем податку на додану вартість в
ціні товару. Право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
відповідно до п.п.198.1 ст.198 ПК України
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту відповідно до
п.п.198.2. ст.198 ПК України, вважається дата
тієї події, що відбулася раніше, або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг, або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Тобто, право на віднесення сум податку
до податкового кредиту і дата
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту передбачено ст.198 Податкового
Кодексу України. Права і дата для
включення до складу податкового
кредиту відповідних сум є вичерпними, і
не передбачають обов'язковості
відслідковування позивачем виникнення
податкових зобов'язань контрагентів,
із якими здійснювались господарські
операції.

Господарська діяльність у розумінні
п.п.14.1.36. ст.14 ПК України, - це діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» № 996-XIV
від 16.07.1999 року, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Згідно з п.1 статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Поняття господарської операції
визначено в ст. 1 вищевказаного Закону,
це - дія або подія, яка викликає зміни у
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства, а
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 9 цього ж
Закону (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо-безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить
«Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №88 від 24.05.1995 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за
№168/704.

Згідно п. 2.4 даного Положення (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи від імені яких
складений даний документ, назва
документа (форми), дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 даного Положення,
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам.

Враховуючи наведені вище обставини
справи та норми податкового
законодавства, суд дійшов висновку, що
позов підлягає до задоволення
частково, в частині позовних вимог
стосовно господарських операцій ТзОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» з ТзОВ
«Алма Брок».

Правомірність формування позивачем
податкового кредиту та реальність
здійснення операцій з ТзОВ «Алма Брок»
щодо участі у біржових торгах на
закупівлю товарів за державні кошти,
підтверджується насамперед договором
№ 27-06-12 від 27.06.2012 року (а.с. 143-144), згідно
якого ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест»
доручає ТзОВ «Алма Брок» від його імені
брати участь у біржових торгах на
закупівлю товарів за державні кошти,
продавати товар у відповідності до
його заявки на продаж у кількості,
асортименті та ціні, що визначені в
специфікаціях, самими специфікаціями,
що є невід'ємними частинами договору,
договором про закупівлю товарів № 100-П
від 09.08.2012 року.

Реальність даної господарської
операції також підтверджується
наявним у матеріалах справи актом,
складений уповноваженими особами ТзОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» та ТзОВ
«Алма Брок» щодо виконання брокерських
послуг, вартість яких складає 261302,53
грн., та Свідоцтвом № 1 про результати
проведення біржових торгів на
закупівлю товарів за державні кошти та
ТБ «Київська агропромислова біржа»
(а.с. 145) від 03.07.2012 року. Згідно Свідоцтва
№ 1 ціна продажу товару - цементу
Портланд ПЦ 1-500Н в кількості 20215 тонн
склала 23754775,00 грн., а відповідності до
акту № АБ-18 від 13.07.2012 року, брокерська
винагорода згідно договору доручення
№ 27-06-12 від 27.06.2012 року, склала 261302,53 грн.,
що складає 1,10 % від вартості ціни
продажу товару.

Вказана сума була оплачена Брокеру, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 338 від 13.07.2012 року. Відтак, можна
зробити висновок про реальність
господарської операції та
правомірність формування податкового
кредиту та валових витрат.

Окрім цього, реальність даної
господарської операції також
підтверджується договором про
закупівлю товарів № 100-П від 09.08.2012 року
(а.с. 147-152), укладеного позивачем з ПАТ
«Гніванський завод спецзалізобетону».
Згідно якого ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» зобов'язується
поставити цемент Портланд ПЦ І -500 Н в
кількості 20215 тонн на загальну суму
23754646,50 грн., що збігається з актом № АБ -
18 від 13.07.2012 року в частині суми та
кількості бетону. З метою забезпечення
виконання зобов'язання щодо виконання
умов договору, між сторонами було
укладено договір про неустойку № 92-Пл
від 09.08.2012 року (а.с. 154).

Укладені між позивачем та
вищевказаними контрагентами правочини
є дійсними, виконані сторонами без
претензій та зауважень, не оскаржувані
та у судовому порядку не скасовані.

Таким чином, на підставі поданих
документів суд дійшов висновку про
правомірність включення до
податкового кредиту суми по операціях
ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» з ТзОВ
«Алма Брок».

Судом не береться до уваги твердження
відповідача про те, що брокерська
винагорода мала б становити 0,10
відсотка фактично проданого товару, а
не товару, щодо якого є лише намір
укласти договір купівлі-продажу. Так,
обов'язком Брокера згідно
договору-доручення на продаж/купівлю
товарів на ТБ «Київська агропромислова
біржа» № 27-06-12 від 27.06.2012 року є участь
від імені Клієнта у біржових торгах на
закупівлю товарів за державні кошти, що
відбудуться 03.07.2012 року та перемога у
них з подальшим укладенням договору
купівлі-продажу товару. Що і було
зроблено ТзОВ «Альма Брок». За
наслідком проведення торгів позивач
уклав договір з ПАТ «Гніванський завод
спецзалізобетону» на поставку бетону
на умовах, передбачених договором з
ТзОВ «Альма Брок», а, отже, ТзОВ «Альма
Брок» повністю виконало покладені на
нього зобов'язання, за що і отримало від
ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест»
правомірно виплачену винагороду.

Щодо тверджень позивача про реальність
господарських операцій з ТзОВ Фірма
«Інтербуд», суд зазначає наступне. На
підтвердження виконання робіт,
позивачем долучено до матеріалів
справи копію договору підряду № 18-318
від 15.10.2012 року, договору субпідряду №
1/2210-СП від 22.10.2012 року, акт від 02.11.2012
року, розрахунок договірної ціни,
зведений кошторисний розрахунок
вартості будівництва, довідку про
вартість виконаних будівельних робіт,
акт приймання виконаних будівельних
робіт, податкові накладні № 9 від 12.11.2012
року та № 71 від 30.11.2012 року (а.с. 174-175).

В матеріалах справи міститься довідка
про вартість виконаних робіт (КБ-3) та
акт приймання виконаних робіт (КБ-2) з
переліком робіт та витрат будівельних
робіт на загальну суму 467384,40 грн. Однак,
як вбачається з матеріалів справи та
акту перевірки від 15.08.2014 року,
позивачем до перевірки не було надано
документів, які б фіксували факт
отримання доходу. Надані суду копії
податкових накладних № 9 та № 71 на
загальну суму 479692,80 грн. не
підтверджують в повному обсязі ціну
ремонтних робіт, зазначених в акті
приймання виконаних робіт та договорах
підряду та субпідряду. Позивачем не
надано суду доказів проведення оплати
за надані послуги. Крім того, ні довідка
про вартість виконаних робіт (КБ-3) та
акт приймання виконаних робіт (КБ-2) за
листопад 2012 року не містять вказівки на
особу, яка їх підписала від імені
товариств.

Відтак, суд заслухавши пояснення
сторін та дослідивши наявні в
матеріалах справи докази не побачив
підтвердження факту здійснення витрат
в період включення до складу
собівартості придбаних послуг щодо
ремонту об'єкта - внутрішнього фасаду
Львівського Поштамту ЦПЗ-1.

Щодо списання позивачем
паливно-мастильних матеріалів та
віднесення до складу витрат, то в
позові зазначено, що списання ПММ на
підприємстві здійснюється виходячи з
даних про пробіг автомобіля,
визначених на підставі подорожнього
листа та норм витрат палива та
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті. Для
списання палива підприємством
розроблено внутрішні документи, які
встановлюють норми витрат ПММ з
врахуванням всіх технічних
характеристик експлуатаційних норм та
інших факторів.

Так, представником позивача до
матеріалів справи було долучено
договори оренди автомобілів № 2/12-ОА
від 11.06.2012 року (а.с. 65), № 2/02/12-ОА від
11.06.2012 року (а.с. 66-67), № 1/09/12-ОА від 01.10.2012
року (а.с. 69-71), № 01/13 від 01.04.2013 року (а.с.
72-75), подорожні листи з щомісячною
розбивкою за липень 2012 року по грудень
2013 року (79-80, 82-83, 85-86, 88-89, 91-92, 94-95, 97-99, 101-103,
105-107, 109-111, 113-115, 117-119, 121-123, 125-128, 130-133, 135-136,
138-139, 141-142), наказ ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» про закріплення,
використання автотранспорту та
встановлення норм витрат палива і
мастильних матеріалів № 02/06/П від 11.06.2012
року та № 01/10/П від 01.10.2012 року (а.с. 63-64),
а також акти списання матеріалів, що
містяться в матеріалах справи. Вказані
документи, на думку позивача
підтверджують правомірність списання
палива і мастильних матеріалів та
використання у господарській
діяльності списаного палива.

Проте, право на списання ПММ виникає у
позивача лише при підтвердженні факту
їх придбання. Водночас, ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» ні під час проведення
перевірки, ні під час розгляду справи в
суді не надало жодних документів, які б
підтверджували факт придбання
паливно-мастильних матеріалів. Крім
того, суд вважає справедливими
зауваження контролюючого органу щодо
не підтвердження суб'єктом
господарювання факту використання
списаного палива у власній
господарській діяльності.

Окрім цього, одними із основних видів
діяльності позивача є будівництво
житлових і нежитлових будівель,
діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування. Дані види
діяльності передбачають використання
для господарських потреб автомобілів з
потужними експлуатаційними
властивостями, вантажних автомобілів,
причепів, кранів, спецтехніки та інших
видів транспорту.

До матеріалів справи в якості доказу
використання списаного палива у
господарській діяльності було
долучено копії договорів оренди лише
легкових автомобілів марки INFINITI G35
державний номер ВС 1008 ВІ, VOLVO XC 90
державний номер ВС 7775 ВС, МЕРСЕДЕС 500
державний номер 007-99 ТА та
вантажопасажирського автомобілю марки
УАЗ 3303 Десна державний номер 05769 ТА, що
ставить під сумнів використання даних
автомобілів та списаного позивачем
палива у господарській діяльності
підприємства.

Позивач заперечує правомірність
винесення податкового повідомлення -
рішення 01.09.2014 року № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість розмірі
99159,00 грн., в тому числі 66106,00 грн. за
основним платежем та 33053,00 грн. за
штрафними санкціями, виходячи з
наступного.

Так, в акті перевірки зазначається, що
для ведення господарської діяльності
позивач використовує орендоване
приміщення відповідно до договору
оренди від 01.12.2012 року № 13/12-ОП (а.с. 57), що
укладений між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 (Орендодавець) та
ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест»
(Орендар). Стан приміщення, що
орендується, на момент передання в
оренду придатне для використання у
відповідності до мети оренди, а саме
для розміщення офісу.

У відповідності до додаткової угоди № 1
(а.с. 60) від 26.04.2013 року до договору
оренди від 01.12.2012 року № 13/12-ОП, ТзОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» взяло на
себе зобов'язання з проведення
капітального ремонту орендованих
приміщень, роботи, обладнання і
матеріали по якому мають бути письмово
погоджені з ФО-П ОСОБА_3

Згідно умов договору укладеного
позивачем з ТзОВ «Екодит» (а.с. 200),
останнє зобов'язується на свій ризик,
власними силами або із залученням
інших осіб виконати капітальний ремонт
приміщень та фасаду за адресою:
АДРЕСА_1, з дотриманням будівельних
норм та правил, що діють в Україні. Ціна
договору складає 336735,00 грн., в тому
числі ПДВ 56122,5 грн. Відповідно до
укладеного договору купівлі - продажу
№ 2/05-М від 08.05.2013 року, позивач
зобов'язався придбати у ТзОВ «Екодит»
двері вхідні з коробкою в комплекті та
оплатити 59900,00 грн., в тому числі ПДВ 9983,34
грн.

Як зазначає позивач, роботи з ремонту
орендованого приміщення і вартість
дверей та їх монтаж були оплачені ТзОВ
«Екодит» у повному обсязі відповідно
до платіжних доручень №№ 1114, 1115, 1116 від
10.12.2013 року, однак, такі платіжні
доручення суду надані не були, а, отже,
не підтверджено факту понесення витрат
по капітальному ремонту орендованого
приміщення і придбанню дверей.

Щодо актів надання послуг від 31.05.2013
року № 537, від 30.05.2013 року № 536, від 30.05.2013
року № 535, від 29.05.2013 року № 532, від 29.05.2013
року № 531, від 28.05.2013 року № 528, від 28.05.2013
року № 527, то такі не містять
деталізації робіт, що виконувались, з
їх змісту неможливо встановити, які
саме роботи виконувались ТзОВ «Екодит»
для позивача, якими матеріалами, в
якому об'ємі тощо. Також слід зазначити,
що вказані документи підписані
особами, яких неможливо
ідентифікувати.

Перевіркою встановлено, що витрати по
актах виконаних ремонтних робіт, та
видаткової накладної на придбання
дверей вхідних з коробкою в комплекті,
отриманих від ТзОВ «Екодит», до складу
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, не віднесені, віднесено лише
ПДВ у сумі 66105,84 грн. до складу
податкового кредиту у травні 2013 року.

В акті перевірки зазначено, що ТзОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» орендує
кімнату площею 22,3 кв. м, у приміщенні
загальна площа якого становить 102,7 кв.
м. Відповідно ремонтні роботи
приміщення та встановлення вхідних
дверей, на думку відповідача, є
операцією, яка не пов'язана з веденням
господарської діяльності. Стан
приміщення, що орендується, на момент
передання в оренду було придатним для
використання відповідно до мети
оренди, а саме для розміщення офісу, про
що зазначено у самому договорі. Підстав
для проведення капітальних ремонтних
робіт не було. Жодного погодження зі
сторони орендодавця щодо проведення
капітального ремонту в орендованому
приміщенні в матеріалах справи не
міститься.

Окрім цього, в судовому засіданні
представник позивача не зміг пояснити
причин проведення ремонту приміщення
та обґрунтувати вартість виконаних
робіт та придбаних вхідних дверей.
Відтак, суд дійшов висновку про
неправомірність віднесення до складу
податкового кредиту суми 66105,84 грн. у
травні 2013 року.

Відповідно до абз. 1 п. 44.6 ст. 44 ПК
України, у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам контролюючого органу, які
проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Зважаючи на імперативні приписи
зазначеного п. 44.6 ст. 44 ПК України, суд
дійшов висновку, що інших, ніж ті, що
були представлені до перевірки та суду,
первинних бухгалтерських документів у
позивача на час складання звітності за
ІІІ, ІV квартал 2012 року, 2013 рік з податку
на прибуток, за травень 2013 року з
податку на додану вартість не було.

Звідси, у ТзОВ «Компанія
«Галнафтоінвест» відсутнє право на
формування витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток в ІІІ, ІV кварталі
2012 року, 2013 році по вищенаведених
операціях, податкового кредиту в
травні 2013 року.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає,
що суди при вирішенні справи керуються
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Матеріали справи свідчать, що
відповідні положення відповідачем
дотримані були не в повній мірі, що, в
свою чергу, зумовило необхідність
звернення позивача за захистом свого
порушеного права до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Висновки відповідача, як органу
державної податкової служби, про
безпідставність формування витрат по
контрагенту ТзОВ «Алма Брок» не
знаходять свого підтвердження в
матеріалах справи, не обґрунтовуються
належними та допустимими доказами,
ґрунтуючись на припущеннях, а
доказування не може базуватись на
припущеннях в силу ст.ст. 69-70 КАС
України.

Однак, суд бере до уваги заперечення
відповідача щодо нереальності
господарських операцій з
контрагентами ТзОВ Фірма «Інтербуд» та
ТзОВ «Екодит» та щодо списання
позивачем паливно-мастильних
матеріалів та віднесення їх до складу
витрат, оскільки дані заперечення
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами та поясненнями сторін.

За наслідками розгляду справи суд
погоджується з твердженнями позивача
про відсутність порушення ним норм
податкового законодавства по
контрагенту ТзОВ «Алма Брок», однак
вважає такими, що порушують норми
податкового законодавства
господарські операції з контрагентами
ТзОВ Фірма «Інтербуд» та ТзОВ «Екодит»
та операції щодо списання
паливно-мастильних матеріалів і
віднесення їх до складу витрат.

Враховуючи наведене, в суду відсутні
правові підстави вважати правомірним
спірне податкове повідомлення-рішення
№ від 01.09.2014 року, яким ТзОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток в розмірі 361100,00 грн., в тому
числі за основним платежем 240733,00 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями 120367,00
грн. Дане податкове повідомлення -
рішення вважається неправомірним в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання за порушення норм
податкового законодавства по
господарських операцій позивача з ТзОВ
«Алма Брок».

Слід зазначити, що наслідком
невідповідності частини рішення
суб'єкта владних повноважень вимогам
чинного законодавства є визнання
такого акта частково протиправним при
умові, що цю частину може бути
ідентифіковано (відокремлено, названо)
та що без неї оспорюваний акт в іншій
частині (частинах) не втрачає свою
цілісність. Зокрема, частково
протиправним можна визнати якусь
частину, пункт, речення рішення або
рішення в частині нарахування певної
суми окремого виду податку чи збору,
накладення штрафних (фінансових)
санкцій в якійсь сумі.

У даному випадку суд, констатуючи
порушенням позивачем вимог
Податкового кодексу України стосовно
формування валових витрат по
контрагенту ТзОВ Фірма «Інтербуд» та
списанню паливно-мастильних
матеріалів, не може визнати недійсним
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Галицькому районі м. Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області від
01.09.2014 року № в якійсь певній
сумі, оскільки суд не може підміняти
державний орган, рішення якого
оскаржується, приймаючи замість
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

Разом з тим, приймаючи до уваги те, що
рішення, в якому недійсну частину не
можна виокремити, є недійсним в цілому,
суд вважає за необхідне скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 01.09.2014 року в повному обсязі.

Дана обставина надасть контролюючому
органу можливість в установленому
Податковим кодексом України порядку
визначити суму завищення ТзОВ
«Компанія «Галнафтоінвест» витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток, по
операціях з ТзОВ Фірма «Інтербуд» та
списанню паливно-мастильних
матеріалів за наслідками перевірки,
оформленої актом № 1022/22-01/23884237 від
15.08.2014 року та прийняти на ту суму нове
рішення (про визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток та
застосувати в зв'язку з цим штрафні
(фінансові) санкції.

Зазначена позиція суду також викладена
в постанові ВАС України від 17.02.2011 року
в справі № 17781/07 та постанові ВС України
від 05.12.2006 року в справі за позовом ЗАТ
«Київський склотарний завод».

З урахуванням всього викладеного,
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Галицькому районі м. Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області від
01.09.2014 року № є протиправним та
підлягає скасуванню.

В решті позовних вимог суд відмовляє та
вважає податкове повідомлення -
рішення № від 01.09.2014 року таким,
що прийняте відповідно до вимог
чинного законодавства.

При поданні адміністративного позову
позивач сплатив судовий збір в сумі 487,20
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 154 від 08.09.2014 року. Однак,
згідно ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає, що з позивача в
дохід Державного бюджету України слід
достягнути суму судового збору в
розмірі 3166,08 грн., пропорційно до
задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 94,
158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області від 01.09.2014 року № .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Галнафтоінвест» (,
адреса: 79016, АДРЕСА_1) до Державного
бюджету України суму не сплаченого при
подачі позову до суду судового збору
пропорційно задоволеним вимогам в
розмірі 3166,08 (три тисячі сто шістдесят
шість) гривень 08 коп.

Постанова може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені ст.ст. 186,
254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений
10.11.2014 року.

Суддя
Потабенко В.А.