Справа № 826/12133/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Дегтярьова О.В.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14.10.2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до ДПІ у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
19.06.2014 року № 1512-15.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.10.2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ДПІ у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві подали апеляційну скаргу, в
якій просять скасувати незаконну, на їх
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позову. При цьому апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка зареєстрована як фізична
особа-підприємець з 01 листопада 2002
року, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної особи
- підприємця серії НОМЕР_2.

Відповідно до свідоцтва платника
єдиного податку серії НОМЕР_1,
позивачка зареєстрована як платник
єдиного податку з 01 січня 2012 року за
видом господарської діяльності - 68.20
надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна, ставка єдиного податку - 5%,
місцем здійснення господарської
діяльності вказані адреси: АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2; АДРЕСА_3.

Згідно копії нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу нежилого
підвального приміщення від 26.04.2004 року,
номер в реєстрі нотаріальних дій 874,
позивачка являється власником
нежилого підвального приміщення
загальною площею 30,90 кв.м., літ. «А» в
будинку АДРЕСА_2.

В цілях ведення господарської
діяльності позивачкою як орендодавцем
було укладено договір оренди від 01.01.2012
року з ПП «Едельвейс» - орендар, за яким
орендодавець передає в строкове платне
користування нежитлове приміщення
розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому податковим органом не
заперечується як факти здійснення
позивачем підприємницької діяльності
з використанням власного нежилого
приміщення, яке знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2, так і факт правомірності,
повноти і своєчасності сплати нею
відповідних сум єдиного податку до
відповідного бюджету протягом 2012-2013
років і 1-го півріччя 2014 року.

19 червня 2014 року податковим органом
було прийнято податкове повідомлення -
рішення № 1512-15, відповідно до якого за
позивачкою визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: земельний
податок з фізичних осіб, у розмірі 1 570
грн. 53 коп.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України використання землі в
Україні є платним.

Згідно із статтею 269 Податкового
кодексу України платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу
України визначено, що об'єктами
оподаткування є земельні ділянки, які
перебувають у власності або
користуванні, та земельні частки (паї),
які перебувають у власності.

За п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.

Платники єдиного податку звільняються
від обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності із
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності (пп. 297.1.4 п. 297.1
ст. 297 ПК України).

Згідно із ст. 796 ЦК України одночасно з
правом найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) наймачеві надається право
користування земельною ділянкою, на
якій вони знаходяться, а також яка
прилягає до будівлі або споруди, у
розмірі, необхідному для досягнення
мети найму. У договорі найму сторони
можуть визначити розмір земельної
ділянки, яка передається наймачеві.
Якщо розмір земельної ділянки у
договорі не визначений, наймачеві
надається право користування усією
земельною ділянкою, якою володів
наймодавець.

При цьому відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.
14 ПК України господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Таким чином, аналіз зазначених
приписів вказує, що у разі надання в
оренду будівель, споруд або їх частин
за договором оренди, одночасно з правом
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) наймачеві
надається право користування
земельною ділянкою, на якій вони
знаходяться, а також яка прилягає до
будівлі або споруди, тобто
підприємницька діяльність наймодавців
провадиться обов'язково за рахунок
здачі в оренду майна і земельної
ділянки, то така фізична
особа-підприємець власник нежитлового
приміщення, будучи платником єдиного
податку, звільняється від нарахування
(сплати) та подання податкової
звітності з земельного податку.

Така ж позиція висловлена і Державною
податковою службою України в
Узагальнюючій податковій консультації
щодо плати земельного податку
власниками нежитлових приміщень,
платниками єдиного податку - фізичними
особами - підприємцями, затвердженої
Наказом від 23 листопада 2012 року № 1051.

Враховуючи те, що позивачка на час
прийняття податкового
повідомлення-рішення була платником
єдиного податку, та земельна ділянка,
яка знаходилась у її користуванні,
використовувалась для провадження
господарської діяльності, що полягала
у здачі в оренду будівель, які
розміщені на цій земельній ділянці,
іншому суб'єкту господарювання,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачка звільнена від нарахування
(сплати) та подання податкової
звітності з земельного податку.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
22.06.2004 року по справі № 28/506 та в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 12.06.2014 року № К/800/61784/13.

За ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам апелянт, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду апеляційної інстанції достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
винесення ним спірного податкового
повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність залишення постанови суду
першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14.10.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 26.11.2014
року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Епель О.В.

Карпушова О.В.