Справа № 2а-13808/11
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року
Справа № 129325/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Макарика В.Я.

суддів
Большакової О.О.

Глушка
І.В.

розглянувши в письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області на постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 18
жовтня 2011р. в адміністративній справі
№2-а-13808/11 за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И
В:

22.09.2011р. ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач)
звернулася до суду з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області (далі по
тексту - управління), в якому просить
стягнути з управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області
заборгованість підвищення до пенсії,
отриманої в період з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з
01.01.2009 року по 31.12.2009 року та з 01.01.2011 року
по 01.06.2011 року підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та з урахуванням
уже виплачених сум. Зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області
нараховувати та виплачувати як дитині
війни, підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з урахуванням ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до відповідних змін у
законодавстві.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 18 жовтня 2011р. заявлений
позов задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську щодо не нарахування
та не виплати ОСОБА_3 підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську нарахувати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці АДРЕСА_1,
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з 01.06.2011 року по
22.07.2011 року, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленому Законом України про
Державний бюджет України на відповідні
роки, та виплатити їй невиплачену суму
підвищення до пенсії, з урахуванням
виплачених сум. В решті вимог в позові
відмовлено. Постанову звернуто до
негайного виконання.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову по справі про відмову в
позові.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що встановлений ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

Крім того, ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
встановлений шестимісячний строк, який
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів, що не
враховано судом.

Клопотань від осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
не поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
до часткового задоволення, з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що позивач належить до
категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітей війни, а тому він має
право на встановлене ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, не відповідають
нормам матеріального права і фактичним
обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни та відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» (у редакції, що була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин) мав право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

Встановлено, що позивач перебуває на
обліку у вищезгаданому управлінні.

Разом з тим, при зверненні до суду
позивачем пропущено шестимісячний
строк звернення до суду, передбачений
ч.2 ст.99 КАС України та не наведено
поважних причин його пропуску. Підстав
для поновлення вказаного строку, не
було, оскільки позивач не просив
поновити строк, а відповідач просив
застосувати шестимісячний строк
звернення до суду.

Відповідно до ст. 100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із даним адміністративним позовом,
відсутність поважних причин для
поновлення строку, колегія суддів
приходить до висновку про те, що в
частині позовних вимог позивача про
визнання протиправними дії
відповідача щодо ненарахування та
виплати позивачу підвищення до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком відповідно до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 09.07.2009р. по 21.03.2011р. включно та
зобов'язання провести нарахування та
виплату такої пенсії за вказаний
період - залишити без розгляду.

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати недоплаченого підвищення до
пенсії за 2010 рік, колегія суддів вважає,
що такі підлягають задоволенню, так як
Законом України "Про Державний бюджет
на 2010 рік" дію ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей" не зупинено.
Відповідно до Закону України "Про
Державний бюджет на 2010 рік" розміри
державних соціальних гарантій на 2010
роки, що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цим
Законом, та нормативно-правовими
актами Кабінету Міністрів України.
Таким чином, відповідач у 2010 році,
повинен діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за вказаний період, колегія суддів не
вбачає.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивачу здійснює Пенсійний
фонд України в особі вищезгаданого
управління, а також виходячи з вимог п.15
Положення про Пенсійний фонду України,
затв. постановою КМ України № 1261 від
24.10.2007р., відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами лише
цього Закону, чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

Враховуючи наведені доводи та
обставини по справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до часткового
задоволення, при цьому належить
визнати дії управління щодо
нездійснення нарахування та виплати
позивачу підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", із урахуванням вимог ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
протиправними; зобов'язати відповідача
провести нарахування і виплату
позивачу підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 22.03.2011р. по 22.07.2011р.
включно з урахуванням виплачених сум
та проведених виплат за вказаний
період.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
часткове задоволення заявленого
позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.100, ст.160, ст.195, ст.197, п.3 ч.1
ст.198, п.4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області - задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 18 жовтня 2011р. скасувати та
прийняти нову, якою позов ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області щодо
нездійснення нарахування та виплати
ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", із
урахуванням вимог ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області провести
ОСОБА_2 нарахування і виплату
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 22.03.2011р. по 22.07.2011 р. включно з
урахуванням виплачених сум та
проведених виплат за вказаний період.

Постанова апеляційного
адміністративного суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя :
В.Я. Макарик

Судді:
О.О. Большакова

І.В. Глушко