Справа № 820/10683/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 листопада 2014 року м.
Київ В/800/5037/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Цуркана М.І.; Горбатюка С.А.;
Єрьоміна А.В.; Зайця В.С.;
Кравцова О.В., здійснивши розгляд
заяви Вінницького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 20 серпня 2014 року у справі за
позовом Виконавчого комітету
Вінницької міської ради до Вінницького
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
визнання протиправним та скасування
рішення,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 20 серпня 2014 року залишено
без змін постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
23 січня 2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 25 липня 2012 року, якими цей позов
задоволено частково. Зокрема, визнано
протиправним та скасовано пункти 2, 3, 4,
5, 6 частини першої резолютивної частини
рішення Вінницького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(Територіальне відділення) від 22 грудня
2010 року.

Територіальне відділення звернулося
до суду із заявою про перегляд
Верховним Судом України наведеного
рішення касаційного суду.

Як на підставу здійснення перегляду,
заявник посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України положень Закону України
від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про
житлово-комунальні послуги», Закону
України від 11 лютого 1998 року № 113/98-ВР
«Про метрологію та метрологічну
діяльність», Порядку формування
тарифів на послуги з утримання
будинків та споруд, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 травня 2009 року № 529, Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 року № 76, Наказу Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
10 серпня 2004 року № 150 «Про затвердження
Примірного переліку послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій та послуг з ремонту
приміщень, будинків, споруд», Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених Наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27 червня 2008
року № 190, Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року №
630.

На підтвердження неоднакового
застосування заявником додано копії
рішень Вищого адміністративного суду
України: ухвали від 24 жовтня 2012 року у
справі за позовом ОСОБА_8 до
виконавчого комітету Славутицької
міської ради Київської області про
визнання незаконними рішень; ухвали
від 17 лютого 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_9 до Виконавчого комітету
Рівненської міської ради, третя особа -
Житлово-комунальне підприємство
«Паркове», про визнання протиправним
бездіяльності та зобов'язання
відповідача вчинити певні дії; ухвали
від 26 березня 2013 року у справі за
позовом Житлово-будівельного
кооперативу «Чайка» до Державної
інспекції з контролю за цінами в м.
Києві про скасування рішення та
припису; ухвали від 26 травня 2011 року у
справі за позовом Вінницької міської
ради до Вінницького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
третя особа - ТОВ «Вінницяінвестбуд»
про визнання рішення протиправним;
ухвали від 9 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_10, Сумської міської
громадської організації «Об'єднані
будинкові комітети», ОСОБА_11 до
виконавчого комітету Сумської міської
ради, третя особа - КП «Суми житло»
Сумської міської ради про визнання
незаконним та скасування рішення;
ухвали від 19 червня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_12 до Донецької міської
ради, третя особа -Управління житлового
господарства Донецької міської ради,
про скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії. Також заявник додав копії
постанов Вищого господарського суду
України: від 27 листопада 2012 року у
справі за позовом виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради до
Кіровоградського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
третя особа - КРЕП № 10, про визнання
незаконним та скасування рішення; від 14
липня 2011 року у справі за позовом ТОВ
«МЖК ІрЛАГА» до КП
«Тернопоільводоканал», третя особа -
Управління житлово-комунального
господарства та екології
Тернопільської міської ради про
зобов'язання повернути кошти; від 23
жовтня 2012 року у справі за позовом ДП
«Калинівкаводоканал» до Вінницького
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним рішення. Крім того,
заявником додано копію ухвали Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 3
вересня 2014 року у справі за позовом
фізичної особи до КП
«Житлово-експлуатаційна контора №12»
про визнання послуги не обов'язковою,
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
моральної шкоди.

У наведених рішеннях, на думку
заявника, касаційний суд по-іншому, ніж
у оскаржуваній ухвалі, застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів вважає доводи заявника
щодо наявності підстав для допуску
справи до перегляду Верховним Судом
України необґрунтованими.

Згідно зі статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171 1 цього Кодексу.

З аналізу постанови, про перегляд якої
йдеться, та доданих заявником рішень
Вищого адміністративного суду України
вбачається, що у цих справах відсутня
подібність правовідносин. Це виключає
можливість стверджувати про
неоднакове застосування норм
матеріального права.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

У справі, про перегляд якої йдеться,
предметом позову є законність
застосування санкцій за порушення
антимонопольного законодавства.

Тому рішення судів касаційної
інстанції, які не пов'язані з
правовідносинами щодо додержання
антимонопольного законодавства не
можуть прийматися до уваги в якості
підтвердження неоднакового
застосування одних і тих же норм
матеріального права. Зокрема, таким
вимогам не відповідають ухвали Вищого
адміністративного суду України від 24
жовтня 2012 року, від 17 лютого 2010 року, від
26 березня 2013 року, від 9 жовтня 2014 року
та від 19 червня 2012 року; постанова
Вищого господарського суду України від
14 липня 2011 року; ухвала Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 3
вересня 2014 року.

Дослідивши на предмет наявності
неоднакового застосування норм
матеріального права решту судових
рішень, на які посилається заявник,
колегія суддів не вбачає у них
тотожності правовідносин з рішенням,
про перегляд якого йдеться.

Зокрема .у постанові Вищого
господарського суду України від 23
жовтня 2012 року касаційний суд зазначив,
що КП «Калінівводоканал» безпідставно
стягувало плату за опломбування
лічильників води у місцях їх
приєднання до трубопроводів, чим
зловживало монопольним становищем на
ринку.

Між тим у справі, що розглядається,
Вищим адміністративним судом України
встановлено, що у м. Вінниці виконавцем
послуг з постачання холодної води є
ВОВКПГ «Вінницяводоканал», а ЖЕКи є
виконавцями послуг з утримання
будинків та прибудинкових територій.
Вінницькою міською радою 28 травня 2009
року прийнято рішення № 1157 «Про
затвердження тарифів (граничних) на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій по
житловому фонду, який знаходиться на
обслуговуванні МКП «ЖЕК-1», МКП «ЖЕК-2»,
МКП «ЖЕК-3», МКП «ЖЕК-5», МКП «ЖЕК-13», МКП
«ЖЕК-14», МКП «ЖЕК-15», ДП «МЖЕК-26» ВКФ
«Будмашпрод» ТОВ ПП «Житловик-Люкс»,
ТОВ «Бокуд-1», МКП «ЖЕК-18» та від 27
квітня 2009 року № 962 «Про затвердження
тарифів (граничних) на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій по житловому
фонду комунальної власності, що
обслуговує МКП «ЖЕК-6», МКП «ЖЕК-7», МКП
«ЖЕК-10», МКП «ЖЕК-12», ТОВ
«Енергоагроімпекс», ПП «Майстер-КП», ПП
«Мешканець», якими затверджено перелік
послуг, вартість яких включено до
тарифу утримання будинків та
прибудинкових територій по житловому
фонду комунальної власності м. Вінниці.
При цьому серед послуг, затверджених
вищезазначеними рішеннями, відсутня
така послуга, як монтаж, демонтаж,
повірка, транспортування приладів
обліку холодної води в квартирах
багатоквартирних будинків.

У постанові Вищого господарського суду
України від 27 листопада 2012 року
касаційний суд виходив з того, що
розрахунок тарифів на кожну з послуг до
відома власників приміщень не
доводився, що потягло відшкодування
ними витрат на прибирання територій,
які не є прибудинковими, а складають
частину міських доріг загального
користування.

У справі що розглядається, Вищий
адміністративний суд України зазначив,
що позивач вчиняв активні дії щодо
перевірки обґрунтованості коригування
тарифів.

Також, на підтвердження неоднакового
застосування норм матеріального права
щодо необхідності проведення
громадських слухань, заявник
посилається на правову позицію Вищого
адміністративного суду України,
викладену в ухвалі від 26 травня 2011 року.

Проте у наведеному рішенні касаційний
суд не досліджував питання
необхідності громадських слухань, а
виходив з того, що витрати, на основі
яких сформовано тариф за одне
торгівельне місце на ринку, є
економічно необґрунтованими.

Викладене свідчить про
відсутність подібності правовідносин,
що виключає можливість перегляду
справи Верховним Судом України з
мотиву, передбаченого пунктом 1 частини
першої статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити в допуску до провадження у
Верховному Суді України справи за
позовом Виконавчого комітету
Вінницької міської ради до Вінницького
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
визнання протиправним та скасування
рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.І.Цуркан

С.А.Горбатюк

А.В.Єрьомін

В.С.Заяць

О.В.Кравцов