Справа № 826/16337/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П., при секретарі судового
засідання Берко А.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомПриватного акціонерного
товариства "Кінто"доНаціональної
комісії з цінних паперів та фондового
ринкупроскасування рішення № 1281 від
за участю представників сторін:
від позивача: Онуфрієнко О.І., Стафійчук
від відповідача: Андрущак О.Л.
Відповідно до частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 12.11.2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватн е акціонерне товариство
"Кінто" (надалі по тексту Позивач),
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Національної комісії з цінних паперів
та фондового ринку (надалі по тексту
Відповідач) про скасування повністю
рішення Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку №1281 від
23.09.2014 «Про розгляд скарги ПрАТ «КІНТО»
на постанову про накладення санкції за
правопорушення на ринку цінних паперів
від 09.07.2014 №373-ЦА-УП-КУА».

Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що
рішення Комісії від 23.09.2014 №1281 є
необґрунтованим, незаконним, винесеним
при неповному з'ясуванні Комісією
обставин, що мають значення для справи,
з порушенням норм матеріального права,
а отже, рішення підлягає скасуванню.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує в повному обсязі та зазначає,
що позовна вимога стосовно скасування
рішення Комісії №1281 від 23.09.2014 - є
втручанням в дискреційні повноваження
Комісії та виходить за межі завдань
адміністративного судочинства, а тому,
задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2014 року уповноваженою особою
Комісії було винесено постанову
№373-ЦА-УП- КУА, якою до Позивача за
порушення вимог законодавства щодо
цінних паперів було було застосовано
санкцію у вигляді попередження.

Позивач не погодився із застосуванням
до нього вказаної санкції та оскаржив
постанову №373-ЦА-УП-КУА у порядку,
встановленому пунктом 2 розділу 15
Правил розгляду справ.

За результатами розгляду скарги
Позивача Комісією було винесено
рішення від 23.09.2014 №1281, яким постанову
№373-ЦА-УП-КУА залишено без змін, а
скаргу Позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
від 23.09.2014 №1281 Позивач звернувся до
суду та просить визнати її не чинною та
скасувати.

Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
постанову про накладення санкції за
правопорушення на ринку цінних паперів
від 09.07.2014 № 373-ЦА-УП-КУА було винесено
на підставі акта про правопорушення на
ринку цінних паперів від 19.06.2014
№363-ЦА-УП- КУА.

В Акті було встановлено, що ПрАТ
«КІНТО» листами від 08.01.2014 № 1058
(вх. № 55-з від 08.01.2014), від 08.01.2014 № 1060 (вх.
№ 57-з від 08.01.2014) та від 08.01.2014 № 1059 (вх. №
56-з від 08.01.2014) проінформувало Комісію
про те, що у зв'язку з тим, що вартість
активів Закритих недиверсифікованих
пайових інвестиційних фондів
«КІНТО-Осінь», «КІНТО-Літо» та
«КІНТО-Зима» менша ніж мінімальний
обсяг активів, встановлений чинним
законодавством для пайового фонду, 8
січня 2014 року Правлінням ПрАТ «КІНТО»
було прийнято рішення про ліквідацію
фондів відповідно до частини 1 пункту 2
статті 46 Закону України «Про інститути
спільного інвестування».

Позивачем 30.07.2014 було подано скаргу №472
в якій зазначає, що обсяги активів
ЗНПІФ «КІНТО-Літо», ЗНПІФ «КІНТО-Осінь»
та ЗНПІФ «КІНТО-Зима» вже з середини 2011
року були меншими нормативно
визначеного мінімального обсягу. Тому
ПрАТ «КІНТО» виходило з того, що,
оскільки вимога стосовно мінімального
розміру вартості активів пайового
фонду була встановлена ще Законом «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)», 6-місячний строк, протягом
якого вартість активів пайового фонду
має бути відновлена до необхідного
рівня, вже сплив. З огляду на зазначене,
на виконання частини другої статті 46
Закону України «Про інститути
спільного інвестування» Правлінням
ПрАТ «КІНТО» було прийняте рішення про
ліквідацію вищевказаних пайових
фондів. Таким чином, при ухваленні
рішення про ліквідацію ЗНПІФ
«КІНТО-Літо», ЗНПІФ «КІНТО-Осінь» та
ЗНПІФ «КІНТО-Зима» Скаржник діяв з
метою дотримання пункту 1 частини
другої статті 46 Закону України «Про
інститути спільного інвестування.

Комісією було встановлено, що ПрАТ
«КІНТО» мало можливість прийняти
рішення про ліквідацію зазначених
пайових фондів у разі, якщо після 01.01.2014
вартість активів кожного пайового
фонду стала меншою, ніж мінімальний
обсяг активів пайового фонду,
встановленого законодавством,
протягом шести місяців не збільшилася
до мінімального обсягу активі, а тому
ПрАТ «КІНТО» в прийняті рішення
недотрималось вимог пункту 1 частини 2
статті 46 Закону України «Про інститути
спільного інвестування».

При прийнятті рішення від 23.09.2014 №1281
Відповідач зазначив, що
законодавством, яке діяло до 01.01.2014, не
було встановлено обов'язку компанії з
управління активами пайового фонду
прийняти рішення про його ліквідацію у
разі, якщо вартість активів пайового
фонду стала меншою, ніж мінімальний
обсяг активів пайового фонду, та
протягом шести місяців не збільшилась
до мінімального обсягу активів.

Суд погоджується з доводами
викладеними Відповідачем у рішенні від
23.09.2014 №1281, оскільки у відповідності до
пункту 1 частини 2 статті 46 Закону
України "Про інститути спільного
інвестування", передбачено, що Компанія
з управління активами пайового фонду
приймає рішення про його ліквідацію у
разі, якщо вартість активів пайового
фонду стала меншою, ніж мінімальний
обсяг активів пайового фонду, та
протягом шести місяців не збільшилася
до мінімального обсягу активів.

Згідно до Розділу IX Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про інститути спільного інвестування",
передбачено, що цей Закон набирає
чинності з 1 січня 2014 року, крім пункту 8
частини п'ятої, пункту 9 частини
восьмої, пункту 12 частини одинадцятої,
пункту 8 частини чотирнадцятої і пункту
9 частини дев'ятнадцятої статті 48, які
набирають чинності з 1 січня 2015 року, та
підпунктів 3 і 4 пункту 3 цього розділу,
які набирають чинності з дня,
наступного за днем опублікування цього
Закону.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України та частини другої
статті 5 Цивільного кодексу України
закони та інші нормативно-правові акти,
у тому числі й акти цивільного
законодавства, не мають зворотної дії в
часі, крім випадків, коли вони
пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в пункті 2 Рішення
Конституційного Суду України від 9
лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів), згідно з
яким дію нормативно-правового акта в
часі слід розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності, тобто до події, факту
застосовується той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час якого
вони настали або мали місце.

При прийнятті спірного рішення
Відповідач прийшов до висновку, що
обставини, які викладені у скарзі від
30.07.2014 № 472 не стали підставою для
скасування постанови про накладення
санкції за правопорушення на ринку
цінних паперів від 09.07.2014 № 373-ЦА-УП-КУА.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про державне регулювання
ринку цінних паперів в Україні» -
державне регулювання ринку цінних
паперів - це здійснення державою
комплексних заходів щодо
упорядкування, контролю, нагляду за
ринком цінних паперів та їх похідних та
запобігання зловживанням і порушенням
у цій сфері.

Статтею 2 Закону України «Про державне
регулювання ринку цінних паперів в
Україні», передбачено, що проведення
державного регулювання цінних паперів
здійснюється, в тому числі, і з метою
дотримання учасниками ринку цінних
паперів вимог актів законодавства.

Згідно до статті 5 Закону України «Про
державне регулювання ринку цінних
паперів в Україні», державне
регулювання ринку цінних паперів
здійснює Національна комісія з цінних
паперів та фондового ринку.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про державне регулювання ринку цінних
паперів в Україні» та Положення про
Національну комісія з цінних паперів
та фондового ринку, затвердженого
указом Президента України № 1063/2011
від 23 листопада 2011 року - Національна
комісія з цінних паперів та фондового
ринку здійснює повноваження через
центральний апарат і свої
територіальні органи.

У відповідності до пункту 142 частини 2
статті 7 Закону України «Про державне
регулювання ринку цінних паперів в
Україні», Національна комісія з цінних
паперів та фондового ринку відповідно
до покладених на неї завдань
встановлює порядок розгляду справ про
правопорушення на ринку цінних
паперів.

Порядок та строки розгляду комісією
справ про порушення громадянами,
посадовими особами та юридичними
особами вимог законодавства на ринку
цінних паперів, метою яких є
забезпечення дотримання учасниками
ринку цінних паперів вимог
законодавства на ринку цінних паперів,
захисту прав учасників ринку цінних
паперів визначають Правила розгляду
справ про порушення вимог
законодавства на ринку цінних паперів
та застосування санкцій, затверджені
рішенням Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку № 1470 від 16
жовтня 2012 року.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХV
Правил, при розгляді скарги
приймається одне з таких рішень:
залишити постанову без змін, а скаргу -
без задоволення; скасувати постанову і
надіслати справу на новий розгляд;
скасувати постанову і закрити справу;
змінити постанову повністю або
частково, але таким чином, щоб санкція
не була посилена.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що рішення № 1281
від 23.09.2014 прийнято у відповідності до
законодавства з дотримання вимог
законну, а отже, позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень покладений на нього
обов'язок щодо доказування
правомірності оскаржуваного
розпорядження виконав в повному
обсязі.

З урахуванням викладеного, керуючись
статями 69, 70, 71, 86, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов