Справа № 802/3225/14-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3225/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

18 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

секретар судового засідання: Лозінська
Н.В.,

за участі :

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Качурішина
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 29 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості про
визнання протиправним наказу ,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду із позовом до
Лівобережного міжрайонного центру
зайнятості про визнання протиправним
наказу.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 29 вересня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 29 вересня
2014 року скасувати, прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи, що
призвело до неповного з'ясування
обставин справи і, як наслідок,
невірного вирішення справи та
прийняття необґрунтованої постанови.

Позивач в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримав у повному
обсязі, просив вимоги, що в ній
викладені, задовольнити.

Представник відповідача заперечив
проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, 07 травня 2013 року ОСОБА_2
подав заяву до Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості про
надання статусу безробітного в якій
зазначив, що в даний час не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, немає
тимчасового або постійного заробітку,
у тому числі за договорами
цивільно-правового характеру, права на
пенсію за віком, у тому числі на
пільгових умовах на пенсію за вислугу
років або інших передбачених
законодавством доходів, не є членом
особистого селянського господарства
та не належить до громадян, які
забезпечують себе роботою самостійно
(а.с.12).

14 травня 2013 року ОСОБА_2 подав заяву про
призначення допомоги по безробіттю в
якій зазначає, що в даний час не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, немає
тимчасового або постійного заробітку,
у тому числі за договорами
цивільно-правового характеру, права на
пенсію за віком, у тому числі на
пільгових умовах на пенсію за вислугу
років або інших передбачених
законодавством доходів, не є членом
особистого селянського господарства
та не належить до громадян, які
забезпечують себе роботою самостійно.

На підставі заяви позивача, відповідно
до частин 2, 4 статті 22 та частини 2
статті 23 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та "Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітним підприємницької
діяльності" відповідачем призначено
допомогу по безробіттю на період з 14
травня 2013 року по 08 травня 2014 року.

Відповідно до пункту 18 частини 2 статті
22 Закону України "Про зайнятість
населення" пункту 4 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним повторно
зроблено запит до Пенсійного фонду
України. 17 грудня 2013 року Лівобережний
міжрайонний центр зайнятості отримав
відповідь на запит. З даної відповіді
став відомий факт отримання доходу
ОСОБА_2 в серпні 2013 року від товариства
з обмеженою відповідальністю
"Гербалайф Україна".

Керівництвом центру зайнятості було
прийнято рішення про проведення
перевірки факту зайнятості ОСОБА_2 та 25
лютого 2014 року направлено звернення до
Київського міського центру зайнятості
про проведення перевірки факту роботи
ОСОБА_2 у товаристві з обмеженою
відповідальністю "Гербалайф Україна".

07 квітня 2014 року Лівобережний центр
зайнятості отримав акт № 347 від 25
березня 2014 року з додатками, яким було
підтверджено факт укладення
цивільно-правового договору ОСОБА_2 з
ТОВ "Гербалайф Україна" з 15 серпня 2012
року.

Таким чином, на підставі вищевказаного
акту розслідування директором
Лівобережного МЦЗ виданий наказ № 445/14
від 07.04.2014 року "Про повернення коштів,
виплачених на підставі документів, що
містять неправдиві відомості" за
період з 14 травня 2013 року по 08 травня 2014
року у сумі 4803,87 грн.

Не погодившись з вказаним наказом,
позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем дійсно
безпідставно отримано допомогу по
безробіттю, а тому рішення відповідача
про її повернення є правомірним.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком з огляду на таке.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про
зайнятість населення" держава гарантує
виплату безробітним в установленому
порядку допомоги по безробіттю,
матеріальної допомоги по безробіттю,
матеріальної допомоги членам сім'ї,
які перебувають на їх утриманні, та
інших видів допомоги.

Згідно з ст.25 Закону України "Про
зайнятість населення" держава створює
умови незайнятим громадянам у
поновленні їх трудової діяльності та
забезпечує їм виплату в
установленому порядку допомоги по
безробіттю. Розміри та умови надання
матеріального забезпечення на
випадок безробіття визначаються
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Стаття 22 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" обов'язковою умовою для
виплати допомоги по безробіттю
визначає набуття у встановленому
порядку статусу безробітного.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
зайнятість населення" центри
зайнятості проводять розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення в
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади у сфері
соціальної політики, центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
Пенсійним фондом України. Таке
розслідування здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, та Пенсійного фонду України,
а у разі потреби - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників.

Відповідно до п.2,3 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затверджений Міністерством праці та
соціальної політики України ДПА
України від 13.02.2009 року № 60/62 (далі -
Порядок), розслідування згідно з цим
Порядком здійснюється шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

В ході проведення перевірки факту
зайнятості ОСОБА_2 встановлено, що
15.08.2012 року ТОВ "Гербалайф Україна" та
ОСОБА_2 уклали договір про
дистриб'юторську діяльність,
відповідно до якого позивач виконує
роботу пов'язану з розповсюдженням
продукції ТОВ "Гербалайф Україна".
Вказаний договір є діючим.

За виконану роботу позивач отримав
винагороду від ТОВ "Гербалайф Україна"
згідно актів виконаних робіт від 15.08.2013
року № 1, від 15.12.2013 року № 2, від 15.01.2014
року № 3, від 20.02.2014 року № 4.

Водночас позивач не повідомив
відповідний центр зайнятості про факт
отримання прибутку.

Згідно ч. 2, 3 ст. 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Колегія суддів не враховує доводи
позивача про те, що моментом припинення
виплати забезпечення має бути 19.11.2013
року - дата підпису акта виконаних
робіт №1, а не момент укладення
договору з ТОВ «Гербалайф» з огляду на
наступне.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626
Цивільного кодексу України). Згідно ч.
5. ст.626 ЦК України договір є відплатним,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає із суті
договору.

Умовами договору, укладеного між
ОСОБА_2 та ТОВ "Гербалайф Україна", не
передбачено його невідплатність, а
тому виходячи зі змісту ст.626
Цивільного Кодексу України вказаний
договір є відплатним, та передбачає
отримання його виконавцем
матеріальної винагороди.

Таким чином, отримуючи оплату за
вказаним договором ОСОБА_2 вважався
зайнятим, що вказує на неможливість
отримання позивачем допомоги по
безробіттю. Позивач умисно вказав у
заявах від 07.05.2013 року та 14.05.2013 року
недостовірну інформацію, що стала
підставою для необґрунтованого
надання статусу та безпідставного
отримання допомоги по безробіттю, яка
підлягає поверненню.

Отже, наказ № 445/14 від 07.04.2014 року "Про
повернення коштів, виплачених на
підставі документів, що містять
неправдиві відомості", прийнятий
відповідачем у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позову, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2014
року на підставі ч.1 ст.88 КАС України
відстрочено ОСОБА_2 сплату судового
збору за подання апеляційної скарги до
часу постановлення судом рішення за
наслідками розгляду апеляційної
скарги по суті.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 29
вересня 2014 року - без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до
Державного бюджету України судовий
збір який підлягав сплаті при поданні
апеляційної скарги в сумі 36,54 грн.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
25 листопада 2014 року .

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Смілянець Е. С.

Сушко О.О.