Справа № 810/6148/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
№810/6148/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1022

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін

від позивача-1:
ОСОБА_1 (за довіреністю)

від позивача-2: не
прибув

від відповідача:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проОСОБА_2, ОСОБА_3
Начальника Ірпінського МВ Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області
Рупенка В.П. визнання протиправною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
дії, -В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - позивач-1), ОСОБА_3
(надалі - позивач-2) звернулись до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
начальника Ірпінського МВ ГУ МВС
України в Київській області Рупенка
Вадима Петровича (далі - відповідач) про
визнання протиправною бездіяльності
начальника Ірпінського МВ ГУ МВС
України в Київській області Рупенка
Вадима Петровича щодо не вирішення
заяв позивачів про притягнення до
відповідальності, а саме про
звільнення слідчого ОСОБА_5 з органів
міліції та зобов'язання ці заяви
вирішити.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначали, що у серпні та
вересні 2014 року звертались до
відповідача із скаргами на протиправну
бездіяльність слідчого Ірпінського МВ
ГУ МВС України у Київській області
ОСОБА_5 при розслідуванні ним
кримінального провадження за
№0000106, у зв'язку з чим просили
вирішити питання щодо притягнення
останнього до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ. 10 вересня
2014 року позивачами отримана відповідь
на вказані звернення, разом з тим,
питання, що були підняті у зверненні
відповідачем розглянуті не були, а сама
відповідь є немотивованою і має
характер відписки.

У судове засідання, призначене на 19
листопада 2014 року прибув представник
позивача-1, позовні вимог підтримав,
просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представники позивача-2 та відповідача
у судове засідання не з'явились, про
причини неявки суд не повідомили, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 та 4 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття в судове засідання
без поважних причин представника
сторони або третьої особи, які прибули
в судове засідання, або неповідомлення
ним про причини неприбуття не є
перешкодою для розгляду справи.

У разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин, суд ухвалив
здійснювати розгляд справи за
відсутності уповноважених
представників позивача-2 та
відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача-1, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, врахувавши норми закону, які
діяли на момент виникнення
правовідносин між сторонами, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 15
серпня 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до начальника Ірпінського
МВ ГУ МВС України в Київській області
із заявою, в якій просили вирішити
питання щодо притягнення слідчого СВ
Ірпінського МВ ГУ МВС України в
Київській області ОСОБА_5 до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення, у зв'язку із
неналежним досудовим розслідуванням
кримінального провадження №0000106
(а.с. 8).

26 серпня 2014 року позивачами поштою
направлено заяву, що містить додаткові
обставини про неправомірні дії
слідчого Ірпінського МВ ГУ МВС України
в Київській області ОСОБА_5 при
розслідування кримінального
провадження №0000106 (а.с. 9-10). Згідно
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення, заяву
від 26 серпня 2014 року уповноваженим
представником відповідача отримано 27
серпня 2014 року (а.с. 10, зворотний бік).

В доповнення до заяв від 15 і 26 серпня 2014
року 2 вересня 2014 року позивачі
звернулись із заявою щодо необхідності
перевірки законності дій слідчого СВ
Ірпінського МВ ГУ МВС України в
Київській області ОСОБА_5 та вирішення
питання про його звільнення. (а.с. 11-15)

У відповідь на заяву від 2 вересня 2014
року, листом від 10 вересня 2014 року №11942
за підписом першого заступника
начальника - начальника слідчого
відділу А.В. Шугалія, позивачів
повідомлено, що в проваджені СВ
Ірпінського МВ ГУ МВС України в
Київській області перебувають
матеріали кримінального провадження
№0000106, зареєстровані в ЄРДР 18
березня 2013 року за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого частиною 1 статті 384
Кримінального кодексу України.

Слідчим, що здійснює досудове
розслідування по вказаному
провадженню є старший слідчий СВ
ОСОБА_5, з яким начальником слідчого
відділу А.В. Шугалієм проведено
профілактичну бесіду на предмет
недопущення ним порушень під час
досудового розслідування та
активізації слідчих дій (а.с. 17).

Оскільки вищезазначеним листом, на
переконання позивачів, не було надано
відповідь з приводу обставин,
викладених у заявах від 15, 26 серпня та 2
вересня 2014 року, позивачі звернулись до
суду.

Питання практичної реалізації
громадянами права вносити в органи
державної влади, пропозиції про
поліпшення їх діяльності, викривати
недоліки в роботі, оскаржувати дії
посадових осіб, державних і
громадських органів врегульовано
Законом України «Про звернення
громадян». Закон забезпечує громадянам
України можливості для участі в
управлінні державними і громадськими
справами, для впливу на поліпшення
роботи органів державної влади і
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, для відстоювання своїх
прав і законних інтересів та
відновлення їх у разі порушення.

Статтею 1 Закону України «Про звернення
громадян» передбачено, що громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про звернення громадян», звернення,
оформлені належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та
розгляді звернення з посиланням на
політичні погляди, партійну
належність, стать, вік, віросповідання,
національність громадянина, незнання
мови звернення.

Звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання (стаття 20
Закону).

У силу статті 15 Закону України «Про
звернення громадян» органи державної
влади, місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні
вимог, викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Статтею 16 Закону України «Про
звернення громадян» встановлено, що
скарга на дії чи рішення органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації, об'єднання
громадян, засобів масової інформації,
посадової особи подається у порядку
підлеглості вищому органу або
посадовій особі, що не позбавляє
громадянина права звернутися до суду
відповідно до чинного законодавства, а
в разі відсутності такого органу або
незгоди громадянина з прийнятим за
скаргою рішенням - безпосередньо до
суду.

До скарги додаються наявні у
громадянина рішення або копії рішень,
які приймалися за його зверненням
раніше, а також інші документи,
необхідні для розгляду скарги, які
після її розгляду повертаються
громадянину.

Обов'язки органів державної влади,
щодо розгляду заяв чи скарг
встановлені статтею 19 Закону.

Так, органи державної влади в межах
своїх повноважень зобов'язані, зокрема:

об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;

невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій,
виявляти, усувати причини та умови, які
сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених
прав, реальне виконання прийнятих у
зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення;

вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина.

Порядок розгляду звернень громадян в
системі Міністерства внутрішніх справ
України встановлений Положенням про
порядок роботи зі зверненнями громадян
і організації їх особистого прийому в
системі Міністерства внутрішніх справ
України, затвердженим Наказом МВС
України від 10 жовтня 2004 року №1177
(надалі - Положення).

Згідно з пунктом 4.1 Положення,
керівники органів внутрішніх справ та
їх заступники при розгляді звернень
громадян зобов'язані уважно вникати в
їх суть, у разі потреби вимагати у
виконавців матеріали їх перевірки,
направляти працівників органів
внутрішніх справ на місця для
перевірки викладених у зверненнях
фактів, уживати інших заходів для
об'єктивного вирішення поставлених
авторами звернень питань, з'ясовувати і
усувати причини та умови, які
спонукають громадян скаржитись, якщо
це не суперечить чинному
законодавству.

Безпосередні виконавці при здійсненні
перевірок за зверненнями обов'язково
спілкуються з їх авторами, з'ясовують
усі порушені питання та обставини,
детально вникають в їх суть, вживають
заходів щодо захисту конституційних
прав громадян у межах своєї
компетенції відповідно до чинного
законодавства.

Пунктом 7.4 Порядку встановлено, що за
кожною скаргою, в якій громадяни
порушують питання про наявність
порушень чи недоліків у роботі органів
внутрішніх справ або скаржаться на дії
працівників ОВС, проводиться ретельна
перевірка викладених фактів органом
внутрішніх справ, до якого звернувся
громадянин. За результатами перевірки
надаються матеріали керівникові
органу внутрішніх справ або його
заступникам, в яких зазначається,
підтвердились чи ні наведені відомості
(факти) і які заходи вжиті для усунення
виявлених порушень чи недоліків та
притягнення до відповідальності
винних осіб.

Відповідно до пункту 7.6 Положення,
посадова особа, визнавши скаргу
громадянина обґрунтованою або такою,
що підлягає задоволенню, зобов'язана
забезпечити повноту і своєчасність її
розгляду, прийняти рішення відповідно
до законодавства і негайно вжити
заходів до поновлення порушених прав
громадянина.

У силу пункту 4.4 Положення, рішення, які
приймаються за зверненнями, повинні
бути мотивованими та ґрунтуватися на
нормах чинного законодавства. Посадова
особа, визнавши заяву такою, що
підлягає задоволенню, зобов'язана
забезпечити своєчасне і правильне
виконання прийнятого рішення, а в разі
визнання скарги обґрунтованою -
негайно вжити заходів до поновлення
порушених прав громадян.

За приписами пункту 4.7 Положення,
відповідь за результатами розгляду
звернення в обов'язковому порядку
дається тим органом, який його отримав
і до компетенції якого входить
розв'язання порушених у зверненні
питань, за підписом керівника або його
заступника. Рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у
зверненні, доводиться до відома
громадянина в письмовій формі з
посиланням на закон і викладенням
мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення. При цьому
вказуються заходи, вжиті органом
внутрішніх справ, у межах його
компетенції, для захисту
конституційних прав громадян.

Пунктом 4.6 Положення встановлено, що
звернення вважаються вирішеними, якщо
розглянуто всі поставлені в них
питання, вжиті необхідні заходи і
заявникам дані вичерпні відповіді.

Отже, при надходженні до органів
внутрішніх справ скарг громадян на
недоліки роботи ОВС чи окремих
посадових осіб, керівники таких
органів зобов'язані організувати
перевірку для підтвердження
(спростування) обставин і фактів,
викладених у заяві (скарзі).

При здійсненні такої перевірки,
керівники чи заступники ОВС
зобов'язані витребовувати ті матеріали
і документи та встановлювати
обставини, що стали підставою для
звернення і необхідні для об'єктивного
розгляду звернень.

З викладеного також слідує, що
відповідь на звернення повинна бути
мотивованою, містити виклад
результатів перевірки піднятих питань
та вжитих заходів щодо кожного з
питань, що міститься у заяви або скарзі.

Звернення громадян, у яких не
розглянуті всі поставленні питання,
вважаються не вирішеними.

Як вбачається із матеріалів справи,
звернення позивачів від 15, 26 серпня та 2
вересня 2014 року зареєстровані у
діловодстві Ірпінського МВ ГУ МВС у
Київській області з присвоєнням кожній
заяві відповідного номеру (а.с. 29-38).

За наслідками первинного розгляду
вищевказаних заяв, керівництвом
Ірпінського МВ ГУМВС України у
Київській області призначено
виконавця - першого заступника
начальника - начальника слідчого
відділу А.В. Шугалія.

Згідно резолюції на заяві від 15 серпня
2014 року за № К-72о/п, першому заступнику
начальника - начальнику слідчого
відділу А.В. Шугалію доручено
організувати перевірку викладених
фактів та надати заявникам
аргументовану відповідь (а.с. 34).

Начальником слідчого відділу А.В.
Шугалієм, у свою чергу, доручено
старшому слідчому СВ Ірпінського МВ ГУ
МВС України у Київській області ОСОБА_5
прийняти вищевказані заяви та надати
відповідь.

За наслідками розгляду заяв від 15, 26
серпня та 2 вересня 2014 року, позивачів
повідомлено про те, що із старшим
слідчим СВ Ірпінського МВ ГУ МВС
України у Київській області ОСОБА_5
проведено профілактичну бесіду на
предмет недопущення ним порушень під
час досудового розслідування та
активізації слідчих дій в найкоротший
строк (а.с. 26).

Разом з цим, суд зазначає, що матеріали,
на підставі яких були розглянуті заяви
позивачів та надана відповідь,
оформлена листом від 10 вересня 2014 року
№11942, не містять доказів організації
відповідачем перевірки викладених у
заявах фактів, проведення службового
розслідування, витребовування
пояснень посадових осіб та інформації
по вказаному кримінальному
провадженню та встановлення обставин
про наявність чи відсутність у діях
слідчого ОСОБА_5 ознак дисциплінарного
правопорушення.

Суд звертає увагу, що за приписами
пункту 2.5 Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України,
затвердженої Наказом МВС України 12
березня 2013 року №230 підстави для
призначення службового розслідування
можуть міститись, у тому числі, в
письмових зверненнях громадян України
або в інших документах, отриманих в
установленому законодавством України
порядку.

Абзацом 5 пункту 3.1 цієї ж Інструкції
встановлено, що за зверненнями
громадян, представників органів
місцевого самоврядування, засобів
масової інформації, у яких не міститься
відомостей з ознаками кримінального
правопорушення, службові
розслідування, за наявності
повноважень та правових підстав,
можуть призначати начальники, яким
вони адресовані, або начальники тих
органів або підрозділів внутрішніх
справ, структурних підрозділів МВС, ГУ
МВС, УМВС, до секретаріатів (канцелярій)
яких вони надійшли.

Розділом IV Типового положення про
слідче управління (відділ) головного
управління, управління МВС України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, на
транспорті, затвердженого наказом МВС
України від 9 серпня 2012 року № 686
передбачено, що крім повноважень,
передбачених кримінальним
процесуальним законодавством, перший
заступник начальника ГУ МВС, УМВС -
начальник слідчого управління
(відділу) безпосередньо організовує та
проводить перевірку діяльності
підрозділів органів досудового
розслідування, їх керівників, а також
окремих слідчих (пункт 4.1.8); порушує
клопотання перед начальником ГУ МВС,
УМВС щодо заохочення особового складу
або накладення дисциплінарних
стягнень та самостійно накладає
дисциплінарні стягнення відповідно до
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ та
нормативно-правових актів МВС України
(пункт 4.1.34); є відповідальним за стан
службової дисципліни та професійної
підготовки працівників органів
досудового розслідування (4.1.37.).

Втім, отримавши звернення позивачів, в
якому викладені факти, що можуть
свідчити про порушення старшим слідчим
СВ Ірпінського МВ ГУ МВС України в
Київській області вимог Закону,
зокрема щодо неналежного досудового
розслідування, протягом тривалого часу
кримінального провадження,
відповідачем не вжито передбачених
чинним законодавством заходів з
проведення службового розслідування,
перевірки викладених у заявах фактів
та не обґрунтовано про причини
неможливості здійснення таких дій.

Суд також звертає увагу, що відповідно
до пункту 7.7 Положення, забороняється
направляти скарги громадян для
розгляду тим посадовим особам, дії чи
рішення

яких оскаржуються. Натомість, з
резолюції першого заступника
начальника - начальника слідчого
відділу А.В. Шугалія вбачається, що
розгляд заяви було доручено старшому
слідчому СВ Ірпінського МВ ГУ МВС
України у Київській області ОСОБА_5, дії
якого оскаржувались у вказаних заявах.

Зазначивши у відповіді на заяви
позивачів про проведення із слідчим СВ
Ірпінського МВ ГУ МВС України у
Київській області ОСОБА_5
профілактичної бесіди та зобов'язання
останнього активізувати слідчі дії в
найкоротший строк, відповідач не
підтвердив зазначені обставини
належними доказами. Зокрема, матеріали
справи не містять будь-яких доручень
старшому слідчому ОСОБА_5 щодо вчинення
дій з приводу розслідування
кримінального провадження №0000106,
рішень про застосування стягнень у
вигляді усного зауваження.

Передбачене статтею 1 Закону України
«Про звернення громадян» право на
звернення до органів державної влади
із заявою щодо реалізації прав і
законних інтересів забезпечується
обов'язком останнього об'єктивно і
вчасно розглядати заяви у порядку
передбаченому Законом.

Закон та зазначене положення безумовно
зобов'язує державний орган, до якого
надійшла оформлена належним чином
заява, вжити заходів щодо захисту
конституційних прав громадян у межах
своєї компетенції, уважно та об'єктивно
перевірити обставини, що стали
підставою для звернення, надати
змістовну і вмотивовану відповідь.

Водночас, наявні у матеріалах справи
докази свідчать, що відповідачем не
вжито заходів у межах наданих йому
повноважень за фактами, викладеними у
заявах позивачів.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За змістом положень частини третьої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто вчинено через вмотивовані дії;
безсторонньо, а саме без проявлення
неупередженості; добросовісно, тобто
щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто
доцільно з точки зору законів логіки і
загальноприйнятих моральних
стандартів; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації, тобто з
рівним ставленням до осіб; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія);
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Порушення хоча б одного із зазначених
вище критеріїв є підставою для
визнання рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
протиправними.

Частиною першою
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б твердження позивача.

Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Частиною другою статті 162 цього
Кодексу передбачено, що у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову, зокрема,
про визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, зобов'язання
відповідача вчинити певні дії.

Цією ж статтею також передбачено, що
суд може прийняти іншу постанову, яка
б гарантувала дотримання і захист
прав, свобод, інтересів людини і
громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Виходячи з наведеного, враховуючи
встановлену судом протиправну
бездіяльність відповідача, та з метою
повного захисту та відновлення
порушених прав позивачів, суд вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
і зобов'язати начальника Ірпінського
МВ ГУ МВС України у Київській області
повторно розглянути заяви позивачів
згідно з вимогами чинного
законодавства.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
начальника Ірпінського МВ Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області
Рупенка В.П. щодо неналежного розгляду
заяв ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 15 серпня 2014
року, 26 серпня 2014 року та 2 вересня 2014
року про звільнення слідчого ОСОБА_5 з
органів внутрішніх справ.

Зобов'язати начальника Ірпінського МВ
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області Рупенка В.П. розглянути заяви
ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 15 серпня 2014 року, 26
серпня 2014 року та 2 вересня 2014 року та
прийняти рішення відповідно до вимог
чинного законодавства.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 24 листопада 2014 року