Справа № 826/15673/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2014 року №
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування вимоги про сплату
13 жовтня 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
по тексту - позивач) звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
по тексту - відповідач), в якому просить
скасувати вимоги № Ф-331925 від
15 травня 2014 року про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 2202,50
грн., винесену ДПІ в Печерському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 27 жовтня 2014 року.
У судовому засіданні 27 жовтня 2014
року представник позивача підтримав
адміністративний позов, просив суд
задовольнити його. Представник
відповідача заперечив проти позовних
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 зареєстрована як фізична
особа-підприємець Печерською районною
у місті Києві державною адміністрацією
29 грудня 2008 року та перебуває на обліку
в ДПІ в Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві як платник
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.
04 лютого 2014 року позивачем подано до
ДПІ в Печерському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві звіт про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску за 2013 рік
згідно форми № Д5, яким самостійно
визначено сума, на яку нараховується
єдиний внесок та розмір єдиного внеску.
15 травня 2014 року відповідачем у зв'язку
з наявністю станом на 30 квітня 2014 року
заборгованості зі сплати єдиного
внеску у розмірі 2202,05 грн., винесено
податкову вимогу № Ф-3319-25 про сплату
позивачем вказаної заборгованості.
За результатами розгляду скарг
позивача рішеннями ГУ Міндоходів у м.
Києві від 08.08.2014 року № 1736/В/26-15-10-09-25 та
ДФС України від 12.09.2014 року №
1503/В/99-99-10-01-07-15 вимога № Ф-3319-25 від 15
травня 2014 року залишена без змін, а
скарги - без задоволення.
Не погоджуючись з винесеною вимогою
ФОП ОСОБА_1 оскажено її до Окружного
адміністративного суду м. Києва.
Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.
Порядок нарахування та сплати єдиного
внеску регламентується Інструкцією
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженою Наказом Міністерства
доходів і зборів України 09.09.2013 року №
455, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 19 вересня 2013 р. за №
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначаються
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.
Єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1
Відповідно до пункту 4статті 4
вказаного Закону платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
Частиною 2 статті 6 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» зазначено, що
платник єдиного внеску зобов'язаний, у
тому числі, своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 частини першої
статті 4 цього Закону, які обрали
спрощену систему оподаткування, - на
суми, що визначаються такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.
Статтею 8 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено
розмір єдиного внеску для кожної
категорії платників, визначених цим
Законом, та пропорції його розподілу за
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
встановлюються з урахуванням того, що
вони повинні забезпечувати
застрахованим особам страхові виплати
і соціальні послуги, передбачені
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування; фінансування
заходів, спрямованих на профілактику
страхових випадків; створення резерву
коштів для забезпечення страхових
виплат та надання соціальних послуг
застрахованим особам; покриття
адміністративних витрат із
забезпечення функціонування системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.
Єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.
Відповідно до статті 8 Закону України
«Про державний бюджет України на 2013
рік» установлено у 2013 році мінімальну
заробітну плату: у місячному розмірі: з
1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня -
1218 гривень; у погодинному розмірі: з 1
січня - 6,88 гривні, з 1 грудня - 7,3 гривні.
Виходячи з наведеного, сума
мінімального розміру єдиного внесу,
який мав сплачуватися позивачем,
становила з січня 2013 року по листопад
2013 року становив 398,01 грн. щомісячно
(1147*34,7%), а з грудня 2013 року - 422,65 грн.
Платники єдиного внеску, зазначені у
пункті 4 частини першої статті 4 цього
Закону, зобов'язані сплачувати єдиний
внесок, нарахований за календарний рік,
до 10 лютого наступного року, крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
членів сімей таких осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, які
сплачують єдиний внесок, нарахований
за календарний квартал, до 20 числа
місяця, що настає за кварталом, за який
сплачується єдиний внесок. (частина 8
статті 9 Закону № 2464-VI).
Сума єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені Законом № 2464-VI є недоїмкою
та стягується з нарахуванням нені та
застосуванням штрафів.
Положення Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженою
Наказом Міністерства доходів і зборів
України 09.09.2013 року № 455, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 19
кореспондуються з нормами Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».
Як вбачається з копій платіжних
доручень, наявних в матеріалах справи,
ФОП ОСОБА_1 сплачено ЄСВ за перший
квартал 2013 року 17 січня 2013 року згідно
платіжного доручення № 1 в розмірі 1194,03
грн., за другий квартал 2013 року - 11
квітня 2013 року згідно платіжного
доручення № 5 у розмірі 1194,03 грн., за
третій квартал 2013 року - 07 серпня 2013
року згідно платіжного доручення № 82 у
розмірі 1194,03 грн. та за четвертий
квартал 2013 року - 30 жовтня 2013 року
згідно платіжного доручення № 85 у
розмірі 1218,67 грн., тобто в межах строку,
встановленого ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI.
Суд критично оцінює надані
відповідачем письмові заперечення
проти позову та додані до них
документи, оскільки із заперечень
можливо лише встановити порядок та
випадки надіслання вимог. З наданої
відповідачем роздруківки зворотного
боку облікової картки платника
податку, заборгованість у позивача
виникла 10 лютого 2014 року, проте не
надано жодних доказів на підтвердження
джерела виникнення боргу. Крім того, з
наданих відповідачем заперечень також
неможливо встановити джерело
В свою чергу, позивачем долучено до
матеріалів справи копію акту № 6130-20 від
09 липня 2014 року, з якого вбачається, що
при проведенні звірки розрахунків
платника з бюджетом за період з 01 січня
2014 року по 31 грудня 2013 року розбіжності
Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.
Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем не
доведено правомірність та
обґрунтованість прийняття спірної
вимоги з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
підлягає задоволенню.
При цьому, вирішуючи питання про судові
витрати, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
2. Скасувати вимогу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про сплату боргу
(недоїмки) від 15 липня 2014 року №
3. Судові витрати в сумі 182,70 грн.
присудити на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.
Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник