Справа № 2а-1484/12/0370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 р.
Справа №
129992/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Керод Х.І.

з участю позивача:
ОСОБА_1

та представника відповідача:
Остапчука Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 22 червня 2012
року у справі за позовом Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.02.2012 року
№,-

В С Т А Н
О В И Л А:

22.05.2012 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.02.2012 року
№.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним
правомірно було віднесено до
податкового кредиту операції з
придбання транспортних засобів,
оскільки останні використовувались
ним в його господарській діяльності.
Крім того, зазначає про правомірність
віднесення ним до податкового кредиту
придбання матеріалів для ремонту
орендованого приміщення та участі у
конференції, що безпосередньо
пов'язана з його господарською
діяльністю.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 22 червня 2012
року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 08.02.2012 року №.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що за наслідками проведеної
перевірки за період з 01.10.2008 року по
31.12.2010 року встановлено розбіжність між
валовими витратами, задекларованими
протягом 2008 року та валовими витратами,
визначеними при проведенні перевірки.
Вказана розбіжність виникла по причині
включення до валових витрат частини
коштів за оплату придбаного
автомобіля: сідловий тягач Ford Cargo 1835 Т,
що були оплачені позивачем в
перевіряємому періоді в сумі 8000 грн.
без ПДВ, чим порушено статтю 13 розділу
ІV Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
внаслідок чого встановлено
невідповідність задекларованих
валових витрат зазначених в декларації
за 2008 рік та сум валових витрат,
встановлених в ході перевірки на суму
8000,00 грн. Крім того, позивачем завищено
податкове зобов'язання за перевіряємий
період, оскільки включено до
податкового зобов'язання кошти від
реалізації вантажного автомобіля Ford
Cargo 1835 Т та напівпричепа ВАРЗ 9996.
Враховуючи вимоги підпункту 7.3.1 пункту
7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту
7.4.4, пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
статті 325 Цивільного кодексу України,
пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів
України №1388 від 07.09.1998 року «Про
затвердження Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок» Луцька ОДПІ вважає, що
позивачем безпідставно було включено
до податкового кредиту ПДВ по
транспортним засобам зареєстрованим
на фізичну особу, а отже не доведено їх
використання в оподатковуваних
операціях.

У ході апеляційного розгляду
представник апелянта Остапчук Я.В.
надав пояснення та просить
задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_1 у ході апеляційного
розгляду надав пояснення та просить
відхилити апеляційну скаргу.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
Факт використання позивачем придбаних
транспортного засобу у його
господарській діяльності (наданні
послуг з перевезення вантажів)
підтверджується наказами про введення
в експлуатацію вказаних транспортних
засобів, подорожніми листами.

Відповідно до умов договору оренди №
3-08/58 позивач орендує у ВАТ «ЕНКО»
приміщення розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 55,7 м. кв.
Згідно пункту 4.2 даного договору
позивач (орендар) має право проводити
поточний ремонт без перепланування.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що з 24.10.2011 року по
17.11.2011 року (перевірку було продовжено
згідно наказу №136 від 11.01.2012 року на
п'ять робочих днів з 11.01.2012 року) Луцькою
ОДПІ було проведено документальну
планову виїзну перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 за період з 01.10.2008 року по
31.12.2010 року. За наслідками даної
перевірки складено Акт № 451/17-2 від
24.01.2012 року, в якому були встановлені
порушення СПД ОСОБА_1 вимог податкового
законодавства, а саме: підпункту 3.1.1
пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 ст. 4,
підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7,
підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7,
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого було
донараховано податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
в сумі 17857,00 грн.

На підставі вищевказаного Акту
перевірки Луцькою ОДПІ було прийняте
податкове повідомлення-рішення від
08.02.2012 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі
17857,00 грн., з яких за основним платежем -
17857,00 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями - 4464,00 грн.

Перевіркою було встановлено, що
позивачем завищено податковий кредит
за період з 01.10.2008 року по 31.12.2010 року на
суму 139335,00 грн., оскільки включено до
податкового кредиту придбані
транспортні засоби, згідно двох
податкових накладних: №1225 від 23.07.2008
року - АБ «Діамантбанк» у м. Києві -
напівпричеп ВАРЗ 9996 на загальну суму
230000,00 грн., в тому числі ПДВ 38333,33 грн; №
1893 від 03.07.2008 року - АБ «Діамантбанк» у м.
Києві - Ford Cargo 1835 Т на загальну суму 500000,00
грн., в тому числі ПДВ 83333,33 грн.

В Акті перевірки зазначено, що
формування податкового кредиту по
зазначеній господарській операції не
відповідає вимогам підпунктів 7.4.1, 7.4.4,
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», оскільки підприємцем
ОСОБА_1 завищено податковий кредит за
період з 01.10.2008 року по 31.12.2010 року у
зв'язку з включенням до податкового
кредиту придбаних транспортних
засобів згідно договорів фінансового
лізингу транспортних засобів №311 та
№312 від 18.06.2008 року, укладених з
Акціонерним банком «Діамант».

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 зареєстрований
виконавчим комітетом Луцької міської
ради Волинської області 10.01.2001 року.

Згідно ліцензій серії НОМЕР_1 від 20.09.2006
року та серії НОМЕР_2 від 14.09.2010 року,
виданими Головною державною
інспекцією на автомобільному
транспорті, ОСОБА_1 надає послуги з
внутрішнього та міжнародного
перевезення вантажів вантажними
автомобілями, причепами та
напівпричепами.

Транспортні засоби - автомобіль
сідловий тягач Ford Cargo 1835 Т та
напівпричіп ВАРЗ 9996 зареєстровані
Луцьким ВРЕВ ВДАІ УМВС України у
Волинській області за фізичною особою
ОСОБА_1, що не заперечується сторонами
по справі.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин) не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Витрати по сплаті податку на додану
вартість підтверджуються податковими
накладними від 07.11.2008 року №149 та 150, що
свідчать про зарахування до податкових
зобов'язань позивача з повернення
вищевказаних транспортних засобів.

Оскільки відповідно до пункту 6 Правил
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року,
передбачено реєстрацію транспортних
засобів лише за юридичними або
фізичними особами, тому у свідоцтвах
про реєстрацію транспортних засобів не
може зазначатися як їх власник фізична
особа -підприємець. При цьому,
неможливість державної реєстрації
транспортних засобів за фізичними
особами - підприємцями не позбавляє
права таких осіб на податковий кредит
по операціях з придбання транспортних
засобів, якщо були дотримані умови його
формування, визначені статтею 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Згідно підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Факт використання позивачем придбаних
транспортного засобу у його
господарській діяльності (наданні
послуг з перевезення вантажів)
підтверджується наказами про введення
в експлуатацію вказаних транспортних
засобів, подорожніми листами.

Надання послуг з внутрішніх перевезень
вантажів вантажними автомобілями,
причепами та напівпричепами є одним з
видів діяльності позивача, про що
зазначено в у витягу з єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб-підприємців серії АЖ
№988500, а тому, суд приходить до висновку,
що автомобіль сідловий тягач Ford Cargo 1835 Т
та напівпричіп ВАРЗ 9996 придбані згідно
умов договорів фінансового лізингу
транспортних засобів №311 та №312 від
18.06.2008 року використовувалися
позивачем у його господарській
діяльності.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що виходячи зі
змісту наведених норм законодавства та
враховуючи встановлені обставини
справи, позивачем не завищено
податковий кредит за період з 01.10.2008
року по 31.12.2010 року по вказаній
операції.

Суд також приходить до висновку про
помилковість висновків Луцької ОДПІ
про те, що за період з 01.10.2008 року по
31.12.2010 року встановлено завищення
позивачем податкового кредиту на
підставі того, що СПД ОСОБА_1
відносилися до складу податкового
кредиту участь у міжнародній
конференції згідно податкової
накладної № 283 від 01.06.2010 року - УДНДІ
«УкрВодоГео».

Колегія суддів досліджуючи договір №23
від 31.05.2010 року між вищевказаними
сторонами, акт здачі-прийняття робіт за
даним договором від 11.06.2010 року, рахунок
- фактура №УВ -0000270 від 31.05.2010 року,
посвідчення про відрядження ОСОБА_1, а
також врахувавши тему міжнародної
конференції «Екологічна та техногенна
безпека. Охорона водного та
повітряного басейнів. Утилізація
відходів» та види діяльності позивача
обумовлені у витягу з єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб-підприємців серії АЖ №
988500 збирання безпечних відходів,
оптова торгівля відходами та брухтом
та дослідження й експериментальні
розробки у сфері біотехнологій суд
приходить до висновку про
правомірність віднесення позивачем до
складу податкового кредиту даної
операції.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, з чим погодилась колегія
суддів, що не приймає до уваги
твердження відповідача, викладені в
Акті перевірки, за наслідками якого
було прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення про
неправомірність віднесення позивачем
до складу податкового кредиту сум ПДВ з
вартості товару, що не
використовувались у господарській
діяльності, а саме, придбання товарів
для ремонту згідно податкової
накладної №1 від 20.02.2009 року - ЗАТ
«Нова лінія» з огляду на таке.

Відповідно до умов договору оренди №
3-08/58 позивач орендує у ВАТ «ЕНКО»
приміщення розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 55,7 м. кв.
Згідно пункту 4.2 даного договору
позивач (орендар) має право проводити
поточний ремонт без перепланування.

При цьому відповідачем ні в акті
перевірки, ні в судовому засіданні
даної обставини не спростовано.

За таких обставин в даному випадку
порушення позивачем підпункту 7.4.4
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» відсутні.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 22 червня 2012
року у справі №2а/0370/1484/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний