Справа № 813/7677/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
Справа № 876/15642/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Стрию та Стрийському
районі Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15.11.2013 року
у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Стрию та
Стрийському районі Львівської області
про скасування вимоги та зобов'язання
вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Стрию та Стрийському районі
Львівської області про скасування
вимогу про сплату недоїмки №Ф-878 від
07.05.2013року на суму 2312,07 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з
31.05.2008 року звільнений з органів
внутрішніх справ з виходом на пенсію за
вислугою років на підставі Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», згідно з
пенсійним посвідченням йому
призначено пенсію за вислугу років, а
тому відповідно до частини 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на державне соціальне
страхування» він звільнений від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування. Вважає
протиправною вимогу про сплату боргу
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 2312,07 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15.11.2013 року
позов задоволено, оскільки суд
погодився з доводами позивача.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Стрию та Стрийському районі
Львівської області подало апеляційну
скаргу за якою просить скасувати
постанову суду та ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні
позовних вимог.

При цьому, апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги, зокрема, зазначає, що до
позивача не може бути застосовано
положення ч.4 ст.4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", оскільки
позивач не досяг 60-річного віку і
вказана норма не пов'язує звільнення
від сплати єдиного внеску із
досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску виключно всіх пенсіонерів за
віком. Також, законодавець зазначеною
нормою не виключає осіб, які є
пенсіонерами та отримують пенсію за
вислугою років.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КАС України, суд
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таке можливе на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити, з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_1 призначена довічна пенсія за
вислугу років, що підтверджується
посвідченням Серії НОМЕР_1, видане
Пенсійним фондом України 20.08.2008 року.

Довідкою ДПІ у Стрийському районі
Львівської області ДПС від 08.04.2013 року
№3580/7/17-10 фізична особа - СПД ОСОБА_1 з
01.01.2011 року по 31.07.2011 року перебував на
спрощеній системі оподаткування.

07.05.2013 року Управління Пенсійного фонду
України в м. Стрию та Стрийському
районі Львівської області сформовано
вимогу про сплату боргу №Ф-878, з якої
встановлено, що станом на 21.01.2012 року
заборгованість позивача зі сплати
єдиного внеску становить 2312,07 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги прийшов до висновку, що
ОСОБА_1 не укладав договору про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та отримує
довічну пенсію за вислугою років, а
тому у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» №
2464-VI, звільняється від сплати за себе
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Між тим, такі висновки суду першої
інстанції є невірними, оскільки вони не
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи, є суперечливими та не
відповідають вимогам чинного
законодавства, з огляду на таке.

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію
за вислугу років довічно, призначену
відповідно до Закону України від 9
квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 2262-ХІІ.

Право чоловіків на пенсію за віком, що
передбачене частиною першою статті 12
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»
(далі - Закон № 1788-ХІІ) та частиною
першою статті 26 Закону № 1058-ІV у
редакціях, чинних на час вчинення
спірних відносин, пов'язується,
зокрема, з досягненням 60 років.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2262-ХІІ
особи офіцерського складу, прапорщики
і мічмани, військовослужбовці
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особи, які мають
право на пенсію за цим Законом при
наявності встановленої цим Законом
вислуги на військовій службі, службі в
органах внутрішніх справ і в державній
пожежній охороні, службі в Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, в органах і
підрозділах цивільного захисту,
податкової міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби України
мають право на довічну пенсію за
вислугу років.

Відповідно до пункту «б» статті 12
Закону № 2262-ХІІ право на пенсію за
вислугу років мають особи офіцерського
складу, прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особи начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ, звільнені зі служби за вислугу
років, за віком, за станом здоров'я, у
зв'язку із скороченням штатів або
організаційними заходами і які на день
звільнення досягли 45-річного віку, а ті
з них, що є інвалідами війни, -
незалежно від віку, і мають загальний
трудовий стаж 25 календарних років і
більше, з яких не менше 12 календарних
років і 6 місяців становить військова
служба або служба в органах внутрішніх
справ.

Згідно з пунктом 4 частини першої
статті 4 Закону № 2464-VI, платниками
єдиного внеску є ФОП, у тому числі ті,
які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4
цього Закону (зі змінами та
доповненнями, внесеними Законом № 3609-VI,
які набули чинності 6 серпня 2011 року),
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ураховуючи вищенаведене, колегія
суддів на підставі аналізу зазначених
норм права дійшла висновку, що СПД
ОСОБА_1, якому призначено пенсію за
вислугу років відповідно до Закону №
2262-XII і який обрав спрощену систему
оподаткування, не звільняються від
сплати за себе єдиного внеску на
підставі частини четвертої статті 4
Закону № 2464-VІ. Тобто, від сплати за себе
єдиного внеску звільняються лише ті
ФОП, які обрали спрощену систему
оподаткування і є пенсіонерами за
віком.

Наведений висновок відображено в
постановах Верховного Суду України у
від 15.04.2014 року (справа №21-59а/14) та від
22.04.2014 року (справа №21-59а/14.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції безпідставно задовольнив
позовні вимоги, оскільки відповідач як
суб'єкт владних повноважень надав суду
достатні та беззаперечні докази в
обгрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, та довів
правомірність прийнятого рішення.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку про
ухвалення судом першої інстанції
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та прийняття
нової постанови про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202,
ч.2 ст. 205, ст.207, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Стрию та
Стрийському районі Львівської області
- задовольнити.

Скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
15.11.2013 року у справі у справі №813/7677/13-а
та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко