Справа № 804/16157/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В. при
секретаріМофі І.В., за участю:
представника позивача представника
відповідача ОСОБА_3, Пата Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання протиправною та скасування
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 27.08.2014р. (ВП №
44455830), зобов'язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_5 до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання протиправною та скасування
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 27.08.2014р. (ВП №
44455830), зобов'язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 30.10.2014р. у
зазначеній справі відкрито
провадження та призначено справу до
судового розгляду.
У позовній заяві позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати
постанову Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 27.08.2014р. про
стягнення з боржника виконавчого збору
по виконавчому провадженню ВП № 44455830
про стягнення з боржника виконавчого
- зобов'язати Жовтневий відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції повернути ОСОБА_5
розрахунковий рахунок ПАТ КБ
«Приватбанк» в м.Дніпропетровську
НОМЕР_2, МФО 305299, іпн НОМЕР_1.
У обґрунтування позову позивач
посилається на те, що у матеріалах
виконавчого провадження відсутні дані,
які підтверджують отримання
позивачем-боржником у виконавчому
провадженні постанови про відкриття
виконавчого провадження та можливість
самостійного виконання постанови у
встановлений для добровільного
виконання строк. У подальшому,
державним виконавцем було прийнято
постанову про стягнення з позивача
виконавчого збору. Про наявність
виконавчого провадження позивач
дізнався випадково 24.09.2014р. при
отриманні витягу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна. Після того, як
позивач дізнався про наявність
виконавчого провадження та наявність
постанови про стягнення виконавчого
збору, позивач добровільно виконав
рішення та сплатив суму боргу та
виконавчого збору. Позивач зазначає, що
внаслідок того, що державним
виконавцем не було здійснено
примусових дій щодо виконання
виконавчого документа, чим було
порушено права позивача-боржника для
здійснення добровільного виконання
виконавчого документу та викликало
безпідставне нарахування позивач
виконавчого збору.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечив проти позову та
просив суд відмовити у його
задоволенні, в обґрунтування своєї
позиції зазначив, що оскаржувана
постанова винесена правомірно, адже
державний виконавець направив на
адресу боржника копію постанови про
відкриття виконавчого провадження
засобами поштового зв'язку - згідно
повернутого рекомендованого
повідомлення поштове відправлення
отримано 28.08.2014р. громадянкою ОСОБА_6.
Боржник в наданий строк рішення суду не
виконав, 27.08.2014р. згідно ст. 28 Закону
України ст. 33 Закону України «Про
виконавче провадження» була винесена
оскаржувана постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення та доводи представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що адміністративний
позов не підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999р. за
№ 606-XIV (далі - Закон України № 606-XIV)
виконавче провадження є завершальною
стадією судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про виконавче провадження», щодо
особливості виконання рішень у разі
відкриття кількох виконавчих
проваджень щодо одного боржника
зазначено, що вони об'єднуються у
зведене виконавче провадження і на
майно боржника накладається арешт у
межах загальної суми стягнення,
виконавчого збору і можливих витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Судом встановлено, що на виконанні у
Жовтневому відділі державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції перебуває
виконавче провадження № 44455830 по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 201/125/13-ц, виданого 10.07.2014р.
Жовтневим районним судом
м.Дніпропетровська про стягнення з
боржника - ОСОБА_5 на користь стягувача -
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у
сумі 779185,22 гривень.

Судом досліджено копію виконавчого
провадження, наданого на вимогу суду,
представником відповідача до суду, та
встановлено таке.

19.08.2014р. за вх. №12701/04-29 до Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції надійшла заява від
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 201/125/13-ц, виданого 10.07.2014р.
Жовтневим районним судом
м.Дніпропетровська про стягнення з
боржника - ОСОБА_5 на користь стягувача -
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у
сумі 779185,22 гривень.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Згідно статті 25 вказаного Закону
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

19.08.2014р. державним виконавцем
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Пата Н.О.
відповідно до положень ст.ст. 17,19, 20, 25
Закону України «Про виконавче
провадження» відкрито виконавче
провадження із виконання виконавчого
листа № 201/125/13-ц, виданого 10.07.2014р.
Жовтневим районним судом
м.Дніпропетровська про стягнення з
боржника - ОСОБА_5 на користь стягувача -
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у
сумі 779185,22 гривень, про що прийнято
постанову.

У п. 2 вищезазначеної постанови
державним виконавцем встановлено
строк для добровільного виконання
рішення боржником - до 26.08.2014 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження" копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Копію постанови про відкриття
виконавчого провадження було
направлено засобами поштового зв'язку
сторонам, у тому числі і боржнику -
ОСОБА_5 на адресу: АДРЕСА_1 відповідно до
відмітки на супровідному листі 19.08.2014
року. Позивач знаходився за межами
Дніпропетровської області, на
підтвердження чого ним надано до суду
було додаткові докази.

На підтвердження отримання позивачем
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження представником
відповідача надано копію повідомлення
про вручення поштового відправлення за
адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого
поштове відправлення вручено 28.08.2014р.
ОСОБА_6.

Відповідно до акту державного
виконавця від 25.09.2014р. виходом
державного виконавця на адресу:
АДРЕСА_1 встановлено, що 28.08.2014р.
консьєрж ОСОБА_6 від поштальйона
отримано поштовий лист від Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції для ОСОБА_5
Зазначений лист було отримано ОСОБА_5
через три дні.

28.08.2014р. державним виконавцем
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Пата Н.О. з
метою забезпечення виконання рішення
на підставі положень ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
накладено арешт на все майно боржника у
межах суми стягнення за виконавчим
документом та заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, що
належить боржнику.

Державним виконавцем Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Пата Н.О. у зв'язку
із невиконанням у встановлений для
добровільного виконання семиденний
строк виконавчого документу прийнято
27.08.2014р. на підставі ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження» постанову
про стягнення із боржника - ОСОБА_5
виконавчого збору у розмірі 77918,52
гривень.

26.09.2014р. державним виконавцем
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Пата Н.О. у
зв'язку із тим, що рішення виконано
фактично, борг сплачено у повному
обсязі, виконавчий збір та витрати на
виконавче провадження стягнуто, на
підставі положень ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» звільнено
майно боржника із-під арешту.

У процесі судового розгляду справи
представник позивача пояснив, що про
виконавче провадження дізнався
випадково - позивач отримав 24.09.2014р.
витяг з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна (витяг міститься у
матеріалах справи), де було зазначено
про наявність обтяження накладеного на
рухоме майно позивача на підставі
постанови державного виконавця
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Пата Н.О.
від 27.08.2014 року.

Представник позивача також у процесі
судового розгляду справи пояснив, що
після того, як позивач дізнався про
наявність боргу по виконавчому
провадженню, ним одразу було сплачено у
повному обсязі всю суму боргу та суму
виконавчого збору, хоча із сумою
виконавчого збору позивач не був
згоден. Факт сплати підтверджується
наданими до суду копіями платіжних
доручень від 26.09.2014р. за № DNHP00214О на суму
77918,52 грн. та за № DNHP002149 на суму 779185,22
грн., копією постанови від 26.09.2014 року та
розпорядження від 11.10.2014р. за 3 44455830/В6.

Представник позивача пояснив, що
позивач хотів та міг виконати
виконавчий документ добровільно у
встановлений державним виконавцем
строк, однак, не знав про наявність
виконавчого провадження - на його
адресу не надходила копію постанови
про відкриття виконавчого провадження.

Позивач 30.09.2014р. за вх. № 9138/04-14
звертався до Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції із заявою про
скасування постанови про стягнення
виконавчого збору та про повернення
позивачу добровільно сплаченої ним
суми виконавчого збору у сумі 77918,52
гривень. У зазначеній заяві позивач
зазначав про те, що затримка у
самостійному виконанні судового
рішення у строки, зазначені у постанові
про відкриття виконавчого провадження,
відбулась тільки із причини
відсутності позивача у серпні 2014р. за
місцем проживання та неотриманням
вказаної постанови за адресою місця
проживання.

Судом встановлено, що у період з 16.08.2014р.
по 30.08.2014р. позивач перебував на
відпочинку та лікуванні із родиною у
курортному комплексі «Шале Грааль»
Медікал-СПА центр, який розташований у
м.Трускавець. На підьїтвердження
зазначеного факту позивачем надано до
суду копії курортної карти, рахунків
про отримані та оплачені послуги,
маршрутні листи, квитків на літак.

Таким чином, боржник у виконавчому
провадженні був позбавлений
можливості добровільного виконання
рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
ненадання боржником документального
підтвердження повного виконання
рішення, державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно із ст. 46 Закону України за №606-XIV
у разі невиконання рішення у строк,
установлений для добровільного його
виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом, а в разі невиконання
рішення немайнового характеру в строк,
встановлений для добровільного його
виконання, з боржника після повного
виконання рішення в тому ж порядку
стягується виконавчий збір у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян з боржника -
громадянина і в розмірі п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - з боржника - юридичної особи.
Постанова про стягнення виконавчого
збору не пізніше ніж наступного дня
після її винесення надсилається
боржнику і може бути оскаржена до суду
в 10-денний строк.

Закон надає право на винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору та витрат на проведення
виконавчих дій за умови наявності
одночасно двох підстав: 1) невиконання
рішення суду у строк, установлений для
добровільного його виконання, 2)
фактичне виконання рішення суду
органом ДВС в примусовому порядку з
застосуванням заходів примусового
впливу до боржника, передбачених
статтею 32 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
за №606-XIV заходами примусового
виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Суд зауважує на тому те, що державний
виконавець зобов'язаний направити
боржнику постанову про відкриття
виконавчого провадження
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення та лише після її отримання
та за умови відсутності документів про
добровільне погашення заборгованості
боржником повинен здійснювати
подальші дії, передбачені Законом
України «Про виконавче провадження»,
зокрема, виносити постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
з причин невиконання останнім рішення
у встановлений строк.

З огляду на викладене та враховуючи, що
відповідачем не було вчинено дій
примусового характеру, що були б
направлені на виконання рішення суду в
примусовому порядку та не було
фактичного стягнення заборгованості,
заборгованість була сплачена
добровільно позивачем одраз після
того, як він дізнався про виконавче
провадження, а також враховуючи те, що
відповідачем не було надано до суду
достатніх доказів своєчасного
вручення позивачу постанови про
відкриття виконавчого провадження,
постанова Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 27.08.2014р. про
стягнення з боржника виконавчого збору
по виконавчому провадженню ВП № 44455830
про стягнення з боржника виконавчого
збору у розмірі 77918,52 грн. є
протиправною, оскільки виконавчий збір
стягується від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, тому
позовні вимоги у частині скасування
постанови Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 27.08.2014р. про
стягнення з боржника виконавчого збору
по виконавчому провадженню ВП № 44455830
про стягнення з боржника виконавчого
збору у розмірі 77918,52 грн. підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправною постанови Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 27.08.2014р. про
стягнення з боржника виконавчого збору
по виконавчому провадженню ВП № 44455830
про стягнення з боржника виконавчого
збору у розмірі 77918,52 грн., то суд
відмовляє у їх задоволенні у зв'язку із
тим, що із змісту статті 162 КАС України
випливає, що в разі задоволення позову
про визнання протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень чи його
окремих положень суд повинен зазначити
про це в судовому рішенні та одночасно
застосувати один із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача: про скасування або
визнання нечинними рішення чи окремих
його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що
одночасне застосування обох способів
захисту порушеного права - визнання
спірного акта нечинним та скасування
такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних
повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних
повноважень нечинним означає втрату
чинності таким актом з моменту
набрання чинності відповідним судовим
рішенням або з іншого визначеного
судом моменту після прийняття такого
акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта
владних повноважень є нечинним, тобто
втрачає чинність з певного моменту
лише на майбутнє, якщо на підставі
цього рішення виникли правовідносини,
які доцільно зберегти.

При цьому суди повинні виходити з того,
що вимоги про визнання акта владного
органу недійсним або неправомірним
тощо є різними словесними формами
вираження одного й того самого способу
захисту порушеного права позивача, а
саме визнання акта протиправним.

Зазначена позиція викладена у п. 10.2
постанви пленуму ВАС України «Про
судове рішення в адміністративній
справі» за № 7 від 20.05.2013 року.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
Жовтневий відділ державної виконавчої
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції повернути ОСОБА_5
виконавчий збір у сумі 77918,52 грн. на
розрахунковий рахунок ПАТ КБ
«Приватбанк» в м.Дніпропетровську
НОМЕР_2, МФО 305299, іпн НОМЕР_1, то суд
відмовляє у їх задоволенню з огляду на
те, що положеннями Закону України «Про
виконавче провадження» передбачений
вичерпний перелік підстав повернення
вже стягнутого виконавчого збору
боржнику: у разі закінчення
виконавчого провадження у зв'язку із
скасуванням рішення, що підлягало
виконанню на основі виконавчого
документа, вирішення питання про
повернення сплаченого боржником
судового збору є виключною функцією та
компетенцією відповідно до вимог
Закону України №606 саме державного
виконавця.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ст. 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
У адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Частиною 2 ст. 162 КАС України
встановлено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

З огляду на вище викладене, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, а постанова Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 27.08.2014 року про
стягнення з боржника виконавчого збору
по виконавчому провадженню ВП №44455830
про стягнення з боржника виконавчого
збору у розмірі 77918,52 гривень -
скасуванню.

На підставі положень ст. 94 КАС України
стягненню з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_5 підлягає судовий
збір у розмірі 127,89 гривень.

Керуючись статтями 14, 70, 71, 86, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання протиправною та скасування
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 27.08.2014р. (ВП №
44455830), зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити частково.

Скасувати постанову Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 27.08.2014 року про
стягнення з боржника виконавчого збору
по виконавчому провадженню ВП №44455830
про стягнення з боржника виконавчого
збору у розмірі 77918,52 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_5 судовий збір у
розмірі 127,89 гривень.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
07 листопада 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили на 07.11.2014р. Суддя
З оригіналом згідно Помічник судді
В.В Ільков
В.В.Ільков О.А.Чернецька