Справа № 802/2351/14-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/48707/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Державного
інспектора сільського господарства
Державної інспекції сільського
господарства у Вінницькій області
Мельника Дмитра Вікторовича про
визнання незаконними дій, що
переглядається за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 4 вересня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до Державного
інспектора сільського господарства
Державної інспекції сільського
господарства у Вінницькій області
Мельника Д.В. (Інспектор) про визнання
незаконними дій.

Зазначала, що перевіркою, за
результатами якої Інспектором
складено акт від 25 березня 2014 року,
встановлено факт невикористання
позивачем земельної ділянки
сільськогосподарського призначення.

Посилаючись на те, що про проведення
перевірки її не повідомлено, а у
Інспектора відсутні повноваження
здійснювати перевірку за відсутності
чинного порядку планування та
проведення перевірок, просила визнати
незаконними дії Інспектора щодо
проведення перевірки вимог земельного
законодавства під час користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 7 липня 2014
року позов задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 4 вересня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, а у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржуване рішення скасувати, а
рішення суду першої інстанції залишити
в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на праві
власності належить земельна ділянка
площею 0,6 гектара, що знаходиться по
АДРЕСА_1.

Вказана ділянка є предметом юридичного
конфлікту між позивачем та ПП «Фірма
Яско» (сусіднім землекористувачем,
який здійснює будівництво нафтобази).
Суть конфлікту полягає у необхідності
використання ділянки позивача для
будівництва нафтопроводу та
неможливістю узгодити умови такого
використання.

Зокрема, у матеріалах справи містяться
копії позовної заяви ПП «Фірма Яско» до
ОСОБА_4 про встановлення права
земельного сервітуту, а також позову
ОСОБА_4 до ПП «Фірма Яско» про
звільнення самовільно занятої
земельної ділянки та усунення перешкод
у її використанні.

25 березня 2014 року Інспектором
проведено обстеження спірної ділянки,
за результатами якого складено акт.
Актом зафіксовано невикористання
позивачем земельної ділянки
сільськогосподарського призначення,
про що свідчать відсутність посівів та
зарослі бур`яну.

Цей акт став підставою для звернення
Жмеринського прокурора за додержанням
законів у транспортній сфері до суду з
позовом до ОСОБА_4 про примусове
припинення права власності на земельну
ділянку.

Задовольнивши позов, що розглядається,
суд першої інстанції виходив з того, що
перевірка здійснена без направлення та
без участі власника земельної ділянки,
якому не надсилався відповідний акт.
Крім того, суд зазначив, що Порядок
планування та проведення перевірок з
питань здійснення державного контролю
за використанням та охороною земель, що
затверджений Наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 12 грудня 2003 року № 312, на момент
перевірки втратив чинність.

Скасувавши рішення суду першої
інстанції та відмовивши у задоволенні
позову, апеляційний суд послався на те,
що право проводити перевірку
встановлено Законом України від 19
червня 2003 року № 963-IV «Про державний
контроль за використанням та охороною
земель» (Закон № 963-IV).

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України з
остаточним висновком апеляційного
суду не погоджується.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
(КАС) України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частина третя статті 2 КАС України
називає вимоги, дотримання яких
суб'єктом владних повноважень є
предметом перевірки адміністративними
судами. Зокрема суд має встановити, чи
використано повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; чи
дотримано принципи безсторонності
(неупередженості); рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційності, зокрема
дотримання необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); урахування права особи
на участь у процесі прийняття рішення.

Аналіз послідовності досліджених у
справі фактичних обставин дає підстави
погодитись з твердженням позивача про
те, що метою перевірки є не питання
дотримання земельного законодавства, а
вирішення земельного конфлікту між
ОСОБА_4 та ПП «Фірма Яско». Тому колегія
суддів вважає, що дії Інспектора щодо
проведення перевірки не відповідають
названим вимогам статті 2 КАС України.

Зокрема, право Інспектора здійснювати
перевірку встановлено Законом № 963-IV,
за правилами статті 10 якого державні
інспектори у сфері державного контролю
за використанням та охороною земель і
дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель мають право
безперешкодно обстежувати в
установленому законодавством порядку
земельні ділянки, що перебувають у
власності та користуванні юридичних і
фізичних осіб, перевіряти документи
щодо використання та охорони земель.

В той же час, використання такого права
без пояснень чим обґрунтована
перевірка, без повідомлення власника
ділянки про її проведення, та подальше
звернення до суду з позовом про
припинення права власності, вбачається
способом втручання суб'єктів владних
повноважень в приватний конфлікт, що є
неприпустимим.

Колегія суддів також звертає увагу на
правильність висновку суду першої
інстанції про втрату чинності на
момент перевірки Порядком планування
та проведення перевірок, на який
послався Інспектор у акті.

Викладене дає підстави стверджувати,
що у цьому конкретному випадку, попри
законодавчо визначене право на
здійснення перевірок, Інспектор
скористався ним безпідставно, без
залучення до перевірки власника
ділянки, а тому такі дії правильно
визнані судом першої інстанції
незаконними.

За правилами частини першої статті 226
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 4 вересня 2014
року скасувати, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 7 липня 2014
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов