Справа № 2а-4322/10
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/60682/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
старшого інспектора відділу Державної
автомобільної інспекції м.
Сєвєродонецька Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області про визнання дій
незаконними та скасування протоколу,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 липня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до старшого інспектора відділу
Державної автомобільної інспекції м.
Сєвєродонецька Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області Мандзюка Я.Й. про
визнання дій незаконними та скасування
протоколу огляду і затримання
транспортного засобу № 193 від 26 жовтня
2010 року.

В обґрунтування позову посилався на те,
що відповідач неправомірно затримав
його автомобіль з подальшим
переміщенням на штрафмайданчик,
оскільки підстав вважати, що цей
транспортний засіб суттєво
перешкоджає дорожньому руху не було, а
тому у розумінні положень статей
121, 265-2 Кодексу про
адміністративні правопорушення
України (далі КУпАП), відповідач діяв
поза межами своїх повноважень.
Посилаючись на ці обставини, на
положення КУпАП та Конституції України
просив про задоволення позовних вимог.

Постановою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від
17 листопада 2010 року позов задоволено у
повному обсязі.

Оскаржуваною постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 29 липня 2011 року постанову суду
першої інстанції скасовано, ухвалено
нову постанову, якою у задоволенні
позовних вимог відмолено.

У касаційній скарзі позивач
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального і
процесуального права просить його
рішення скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд апеляційної
інстанції виходив з того, що при
складенні спірного протоколу
відповідач діяв у межах наданих
повноважень, у відповідності до
чинного законодавства, а тому відсутні
підстави вважати дії протиправними та
скасовувати вказаний протокол.

Проте до такого висновку апеляційний
суд дійшов без з'ясування дійсних прав
та обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права
виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 26 жовтня 2010 року
відповідачем складено протокол про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності
згідно статті 121 КУпАП за порушення п.
2.9в Правил дорожнього руху України,
зокрема керування транспортним
засобом без номерних знаків та
відсутності вчасної реєстрації в
органах державтоінспекції. Після чого,
відповідач оглянув та затримав
транспортний засіб позивача з
переміщенням такого на відповідний
штрафмайданчик, про що склав
відповідний протокол № 193 від 26 жовтня
2010 року, який є предметом оскарження.

Згідно вимог частини 5 статті 121 КУпАП
керування водіями транспортними
засобами, не зареєстрованими або не
перереєстрованими в установленому
порядку, без номерного знака або з
номерним знаком, що не належить цьому
засобу чи не відповідає вимогам
стандартів, або з номерним знаком,
закріпленим у не встановленому для
цього місці, закритим іншими
предметами чи забрудненим, що не
дозволяє чітко визначити символи
номерного знака з відстані двадцяти
метрів, перевернутим чи неосвітленим,
а також без талона про проходження
державного технічного огляду чи з
талоном, що не належить цьому засобу
або не відповідає вимогам стандарту,
тягне за собою накладення штрафу від
десяти до п'ятнадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Статтею 265-2 КУпАП визначено, що у разі
наявності підстав вважати, що водієм
вчинено порушення, передбачені
частинами першою, другою, третьою,
п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1,
126, частинами першою, другою, третьою і
четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1
цього Кодексу, працівник Державної
автомобільної інспекції тимчасово
затримує транспортний засіб шляхом
блокування або доставляє його для
зберігання на спеціальний майданчик чи
стоянку (якщо розміщення затриманого
транспортного засобу суттєво
перешкоджає дорожньому руху), в тому
числі за допомогою спеціального
автомобіля - евакуатора. Про
тимчасове затримання робиться
відповідний запис у протоколі про
адміністративне правопорушення.

На виконання вимог статті 265-2 КУпАП
Кабінетом Міністрів України прийнято
Постанову від 25 грудня 2008 року № 1102,
якою затверджено Порядок тимчасового
затримання та зберігання транспортних
засобів на спеціальних майданчиках і
стоянках (далі Порядок).

У відповідності з пунктом 2 цього
Порядку тимчасове затримання
транспортного засобу уповноваженою
особою Державтоінспекції проводиться
у випадках, передбачених статтею 265-2
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, зокрема у разі, коли
неможливо усунути причину затримання
на місці виявлення адміністративного
правопорушення, і передбачає примусове
припинення використання такого
транспортного засобу шляхом його
блокування за допомогою технічних
пристроїв або доставлення на
спеціальний майданчик чи стоянку, якщо
транспортний засіб створює значні
перешкоди дорожньому руху.

Уповноваженим особам
Державтоінспекції забороняється брати
участь у здійсненні блокування або
евакуації транспортних засобів у
випадках, не передбачених законом.

Виходячи з буквального тлумачення
наведеної норми Порядку, у разі коли
неможливо усунути причину затримання
на місці виявлення адміністративного
правопорушення можливе лише примусове
припинення використання такого
транспортного засобу шляхом його
блокування за допомогою технічних
пристроїв. При цьому, доставлення на
спеціальний майданчик чи стоянку
можливе за умови, якщо транспортний
засіб створює значні перешкоди
дорожньому руху.

Згідно вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З урахуванням зазначеного суд
апеляційної інстанції дійшов
помилкового висновку про наявність
законних підстав для затримання
транспортного засобу позивача шляхом
постановлення на штрафмайданчик,
оскільки не встановлено факт того, що
розміщення затриманого транспортного
засобу суттєво перешкоджатиме
дорожньому руху. При цьому таке
затримання у спірний період могло
відбуватися виключно шляхом
блокування цього транспортного засобу
спеціальними технічними засобами до
розгляду протоколу про
адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції помилково не
виходив з вимог частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, яка визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки відповідач під час складення
спірного протоколу діяв як суб'єкт
владних повноважень, саме на нього
покладається обов'язок щодо
доказування правомірності своїх дій.
Проте, такі докази не містяться у
матеріалах справи та не встановлені
судом апеляційної інстанції.

В той же час, висновок суду першої
інстанції щодо протиправності дій
відповідача під час складення
протоколу поза межами своїх
повноважень, повністю відповідає
матеріалам справи та вимогам чинного
законодавства, а тому його скасування
судом апеляційної інстанції є
помилковим.

За приписами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 липня 2011
року та залишити в силі постанову
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 17 листопада 2010
року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало