Справа № 2а-4107/11/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.
Справа № 58400/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 21.06.2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Львівського обласного комунального
підприємства "Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки"
про визнання протиправною
бездіяльності відповідача щодо
ненадання інформації про незаконність
первинної реєстрації права власності
на об'єкт нерухомого майна, визнання
протиправними дій відповідача,
стягнення з відповідача на користь
позивачів матеріальних збитків у
розмірі 780504 гривні, визначення розміру
та стягнення моральних збитків, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 06.04.2011року звернулися до
суду з позовом до Львівського
обласного комунального підприємства
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» , третя особа
Управління Державного казначейства у
Львівській області, про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача щодо ненадання інформації
про незаконність первинної реєстрації
права власності на об'єкт нерухомого
майна, визнання протиправними дій
відповідача, стягнення з відповідача
на користь позивачів матеріальних
збитків у розмірі 780504,00 грн., визначення
розміру та стягнення моральних
збитків.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1, ОСОБА_2
покликаються на те, що 19.05.1999 року
згідно договору купівлі-продажу вони
придбали приміщення торгівельного
павільйону площею 47,7 кв.м. по АДРЕСА_1,
як об'єкт нерухомого майна, що був
зареєстрований у ОБТІ. Рішенням
Галицького районного суду м. Львова від
05.07.2010 року у справі № 2-720/2010 дії
відповідача щодо первинної та поточної
державної реєстрації права власності
на торгівельний павільйон площею 47,7
кв.м. по АДРЕСА_1 були визнані
неправомірними, а відповідна державна
реєстрація - скасована. Одночасно,
судовим рішенням позивачів було
зобов'язано звільнити земельну ділянку
по АДРЕСА_1, на якій розташований
вказаний торгівельний павільйон,
належний їм на праві власності. З
огляду на ці обставини, вважають, що
відповідач вчинив протиправні дії, які
полягали у видачі позивачам
реєстраційних посвідчень на право
власності на павільйон площею 47.7 кв.м.
по АДРЕСА_1, як об'єкт нерухомого майна;
ухваленні висновків та видачі довідки
про статус павільйону, як об'єкта
нерухомого майна; вчиненні на протязі
1999-2010 років дій, які переконували
позивачів, що павільйон по АДРЕСА_1 є
об'єктом саме нерухомого майна. Крім
того, позивачі вважають, що ОБТІ
протиправно не надало їм інформацію
про такі дії. 18.10.2010 року позивачі
уклали договір купівлі - продажу,
відповідно до якого продали
вищевказаний павільйон, як об'єкт
рухомого майна (будівельні матеріали),
ДП«Інтергал-Буд» ТзОВ «Фірма
«Інтергал». Згідно експертної оцінки,
проведеної у січні 2006 року ТзОВ
«Периметр», ринкова вартість
нерухомого майна павільйону площею 47,7
кв.м. по АДРЕСА_1, складала 504600,00 грн. (без
ПДВ). Згідно з експертним висновком від
08.10.2010 року вартість павільйону (як
будівельних матеріалів), з врахуванням
рішення Галицького районного м. Львова
від 05.07.2010 року, склала 12634,00 грн. (без
ПДВ). У зв'язку із цим, позивачі
вважають, що їм були заподіяні збитки у
розмірі 780504,00 грн. (різниця вартості
павільйону у 2006 році та в 2010 році, з
врахуванням зміни курсу долару США до
української гривні). Одночасно,
позивачі просили суд визначити розмір
та стягнути з відповідача суму
завданих моральних збитків, заподіяних
їм у зв'язку з протиправними діями та
бездіяльністю відповідача. Крім того,
позивачі подали суду розрахунок
розміру суми моральної шкоди, який
склав 244904,00 грн. В обґрунтування
розміру завданої моральної шкоди,
позивачі посилаються на ст.ст. 19, 56
Конституції України, ст. ст. 22, 167, 170, 1173,
1192 Цивільного кодексу України, ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського Суду з прав людини»,
Перший протокол Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод,
судову практику Європейського суду з
прав людини.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
21.06.2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Львівського обласного
комунального підприємства "Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки" про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача щодо ненадання інформації
про незаконність первинної реєстрації
права власності на об'єкт нерухомого
майна, визнання протиправними дій
відповідача, стягнення з відповідача
на користь позивачів матеріальних
збитків у розмірі 780504 гривні,
визначення розміру та стягнення
моральних збитків - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивачі
просять зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовують тим, що відповідач
вчинив протиправні дії, які полягали у
видачі позивачам реєстраційних
посвідчень на право власності на
павільйон площею 47.7 кв.м. по АДРЕСА_1, як
об'єкт нерухомого майна; ухваленні
висновків та видачі довідки про статус
павільйону, як об'єкта нерухомого
майна; вчиненні на протязі 1999-2010 років
дій, які переконували позивачів, що
павільйон по АДРЕСА_1 є об'єктом саме
нерухомого майна. Крім того, позивачі
вважають, що ОБТІ протиправно не надало
їм інформацію про такі дії. 18.10.2010 року
позивачі уклали договір купівлі -
продажу, відповідно до якого продали
вищевказаний павільйон, як об'єкт
рухомого майна (будівельні матеріали),
дочірньому підприємству
«Інтергал-Буд» ТзОВ «Фірма «Інтергал».
Згідно експертної оцінки, проведеної у
січні 2006 року ТзОВ «Периметр», ринкова
вартість нерухомого майна павільйону
площею 47,7 кв.м. по АДРЕСА_1, складала
504600,00 грн. (без ПДВ). Згідно з експертним
висновком від 08.10.2010 року вартість
павільйону (як будівельних матеріалів),
з врахуванням рішення Галицького
районного м. Львова від 05.07.2010 року,
склала 12634,00 грн. (без ПДВ). У зв'язку із
цим, позивачі вважають, що їм були
заподіяні збитки у розмірі 780504,00 грн.
(різниця вартості павільйону у 2006 році
та в 2010 році, з врахуванням зміни курсу
долару США до української гривні).
Одночасно, позивачі просили суд
визначити розмір та стягнути з
відповідача суму завданих моральних
збитків, заподіяних їм у зв'язку з
протиправними діями та бездіяльністю
відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що
реєстраційні посвідчення серії КММ №
008111 від 22.09.1999 року та серії КММ № 008112
від 22.09.1999 року були видані позивачам
22.09.1999 року у зв'язку із реєстрацією
права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
приміщення павільйону площею 47,7 кв.м.
за адресою: АДРЕСА_1. Підставою для
проведення відповідачем реєстрації
права власності на павільйон був
договір купівлі продажу, укладений між
позивачами та МПП «Блік» 19.05.1999 року та
посвідчений нотаріально. Отже,
правовою підставою дій відповідача
щодо видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
реєстраційних посвідчень на павільйон
по АДРЕСА_1 був належний
правовстановлюючий документ договір
купівлі-продажу, який на даний час не
визнаний судом недійсним. Підставою
для скасування Галицьким районним
судом м. Львова у справі № 2-720/2010
реєстраційних посвідчень стали
порушення, допущені при первинній
державній реєстрації права власності
на нерухоме майно. З огляду на це, у суду
відсутні правові підстави для визнання
дій відповідача неправомірними.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 щодо визнання неправомірними
дій відповідача щодо ухвалення
висновків та видачі довідки про статус
павільйону по АДРЕСА_1 , як об'єкта
нерухомого майна, останні не
підлягають до задоволення з огляду на
таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в
період з 22.09.1999 року по 07.10.2010 року
відповідач надавав позивачам
інформацію про належний останнім
павільйон, як об'єкт нерухомого майна.
На думку суду, ОБТІ діяло правомірно,
оскільки саме такий статус вказаний
об'єкт мав на момент вчинення
відповідних дій. У зв'язку із цим, при
видачі відповідних довідок відповідач
правомірно керувався даними, які
містились в Інвентаризаційній справі
на об'єкт та Електронному реєстрі прав
власності на нерухоме майно.
Відповідні записи були виключені
(анульовані) лише після 07.10.2010 року. З
огляду на це, дії відповідача були
правомірними на момент їх вчинення, а
доводи позивачів не можуть бути
прийняті судом, як необґрунтовані.

В частині посилань позивачів на видачу
відповідачем технічних висновків щодо
павільйону, в яких останній визначений
, як об'єкт нерухомості, такі дії не
можуть бути визнані неправомірними,
оскільки на момент їх вчинення
відповідач керувався діючими
нормативними актами щодо порядку
проведення відповідного обстеження. Як
вбачається з матеріалів справи (на які
посилаються самі позивачі),
експертними дослідженнями була
встановлена неможливість перенесення
(демонтажу) павільйону по АДРЕСА_1 без
заподіяння останньому істотної шкоди
(зруйнування). За таких умов, суд не
вбачає ознак неправомірних дій у
висновках відповідача щодо оцінки
павільйону , як об'єкта нерухомого
майна. Окрім того, підставою для
визнання Галицьким районним судом м.
Львова у справі № 2-720/2010 дій ОБТІ
неправомірними стала відсутність
достатніх документів, необхідних для
проведення первинної державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

В судовому засіданні встановлено, що
металевий павільйон площею 47,7 кв.м. був
встановлений на розі АДРЕСА_1 в 1991 році
Львівським виробничим комбінатом
театрального фонду. При цьому
павільйон було встановлено , як
збірно-розбірну тимчасову споруду на
підставі дозволу виконавчого комітету
Львівської міської ради народних
депутатів (лист № 2/3304 від 29.05.1991 року).

Згідно з актом купівлі - продажу від
20.09.1994 року Львівський виробничий
комбінат театрального фонду продав
павільйон площею 47,7 кв.м. (без
зазначення адреси) Малому приватному
підприємству «Блік». На підставі
вищевказаного акту купівлі-продажу
26.03.1997 року павільйон площею 47,7 кв.м.
було зареєстрований в Львівському
обласному державному комунальному
бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки, як об'єкт нерухомого
майна, про що був зроблений запис за
реєстровим номером 849 в реєстровій
книзі 2 про первинну державну
реєстрацію права власності та видане
реєстраційне посвідчення МПП «Блік»
серії КММ № 000624 від 26.03.2007 року.

19.05.1999 року МПП «Блік» продало вказаний
павільйон фізичним особам ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (в рівних частках), про що був
укладений відповідний договір купівлі
- продажу.

22.09.1999 року ОБТІ на підставі
вищевказаного договору
купівлі-продажу зареєструвало право
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
приміщення павільйону площею 47,7 кв.м.
за адресою: АДРЕСА_1, та видало
відповідні реєстраційні посвідчення
серії КММ № 008111 від 22.09.1999 року та серії
КММ № 008112 від 22.09.1999 року. Усі
вищевказані факти були встановлені
Галицьким районним судом м. Львова під
час розгляду справи № 2-720/2010 за позовом
ДП "Інтергал-Буд" ТзОВ "Фірма "Інтергал"
до ОБТІ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа
Львівська міська рада, про визнання
незаконними дій щодо первинної та
поточної реєстрації та зобов'язання
звільнити земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України,
обставини встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на наведене та обставини,
встановлені судовим рішенням
Галицького районного суду м. Львова від
05.07.2010 року, не підлягають до
задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 щодо визнання протиправною
бездіяльності відповідача , яка
полягала у ненаданні позивачам
достовірної інформації про
незаконність здійснення первинної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи,
первинна реєстрація права власності на
об'єкт нерухомого майна павільйон по
АДРЕСА_1, була проведена відповідачем
26.03.1997 року. Реєстрація права власності
позивачів на майно була проведена
22.09.1999 року на підставі договору
купівлі-продажу, який є
правовстановлюючим документом та
законною підставою для вчинення
відповідних дій ОБТІ. Дії відповідача
щодо проведення первинної та поточної
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно павільйон по АДРЕСА_1
були визнані неправомірними рішенням
Галицького районного суду м. Львова,
яке набрало законної сили 07 жовтня 2010
року. Таким чином, в період з 22.09.1999 року
по 07.10.2010 року павільйон площею 47,7 кв. м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, був
зареєстрований , як об'єкт нерухомого
майна і відомості про нього були
внесені до Електронного реєстру прав
власності на нерухоме майно. З огляду
на це, в період з 22.09.1999 року по 07.10.2010
року відповідач правомірно надавав
позивачам інформацію про належний
останнім павільйон, як об'єкт
нерухомого майна, оскільки саме такий
статус вказаний об'єкт мав на момент
вчинення відповідних дій. При цьому, у
відповідача були відсутні правові
підставі для надання позивачам іншої
інформації, в тому числі висновків про
законність (незаконність) дій щодо
первинної (поточної) реєстрації права
власності на павільйон, оскільки
надання таких висновків відносилось до
виключної компетенції суду, й
відповідне рішення набрало законної
сили лише 07.10.2010 року.

Окрім того, позивачі не надали суду
доказів обізнаності відповідача з
фактом незаконності дій щодо первинної
(поточної) реєстрації права власності
на павільйон, зокрема, наявності умислу
відповідача щодо вчинення таких дій. З
огляду на це, твердження позивачів щодо
неправомірної бездіяльності
відповідача є необґрунтованим та не
може бути прийнято судом.

Враховуючи обставини, встановлені
судом при розгляді справи, не
підлягають до задоволення також
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
частині визнання неправомірними дій
відповідача щодо видачі позивачам
реєстраційних посвідчень на право
власності на нерухоме майно. Як
вбачається з матеріалів справи,
реєстраційні посвідчення серії КММ №
008111 від 22.09.1999 року та серії КММ № 008112
від 22.09.1999 року були видані позивачам
22.09.1999 року у зв'язку із реєстрацією
права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
приміщення павільйону площею 47,7 кв.м.
за адресою: АДРЕСА_1. Підставою для
проведення відповідачем реєстрації
права власності на павільйон був
договір купівлі продажу, укладений між
позивачами та МПП «Блік»19.05.1999 року та
посвідчений нотаріально. Отже,
правовою підставою дій відповідача
щодо видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
реєстраційних посвідчень на павільйон
по АДРЕСА_1 був належний
правовстановлюючий документ договір
купівлі-продажу, який на даний час не
визнаний судом недійсним. Підставою
для скасування Галицьким районним
судом м. Львова у справі № 2-720/2010
реєстраційних посвідчень стали
порушення, допущені при первинній
державній реєстрації права власності
на нерухоме майно. З огляду на це, у суду
відсутні правові підстави для визнання
дій відповідача неправомірними.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 щодо визнання неправомірними
дій відповідача щодо ухвалення
висновків та видачі довідки про статус
павільйону по АДРЕСА_1, як об'єкта
нерухомого майна, останні не
підлягають до задоволення з огляду на
таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в
період з 22.09.1999 року по 07.10.2010 року
відповідач надавав позивачам
інформацію про належний останнім
павільйон, як об'єкт нерухомого майна.
На думку суду, ОБТІ діяло правомірно,
оскільки саме такий статус вказаний
об'єкт мав на момент вчинення
відповідних дій. У зв'язку із цим, при
видачі відповідних довідок відповідач
правомірно керувався даними, які
містились в Інвентаризаційній справі
на об'єкт та Електронному реєстрі прав
власності на нерухоме майно.
Відповідні записи були виключені
(анульовані) лише після 07.10.2010 року. З
огляду на це, дії відповідача були
правомірними на момент їх вчинення, а
доводи позивачів не можуть бути
прийняті судом, як необґрунтовані.

В частині посилань позивачів на видачу
відповідачем технічних висновків щодо
павільйону, в яких останній визначений,
як об'єкт нерухомості, такі дії не
можуть бути визнані неправомірними,
оскільки на момент їх вчинення
відповідач керувався діючими
нормативними актами щодо порядку
проведення відповідного обстеження. Як
вбачається з матеріалів справи (на які
посилаються самі позивачі),
експертними дослідженнями була
встановлена неможливість перенесення
(демонтажу) павільйону по АДРЕСА_1 без
заподіяння останньому істотної шкоди
(зруйнування). За таких умов, суд не
вбачає ознак неправомірних дій у
висновках відповідача щодо оцінки
павільйону як об'єкта нерухомого майна.
Окрім того, підставою для визнання
Галицьким районним судом м. Львова у
справі № 2-720/2010 дій ОБТІ неправомірними
стала відсутність достатніх
документів, необхідних для проведення
первинної державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.

З огляду на це, твердження позивачів
про неправомірність дій відповідача є
необґрунтованими, а відповідні позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Одночасно, враховуючи викладені
обставини, не підлягають до
задоволення вимоги позивачів щодо
визнання неправомірними дій
відповідача, який нібито переконував
позивача у статусі спірного
павільйону, як об'єкта нерухомості, що
спонукало позивачів до вкладення
коштів, часу та сил у дану нерухомість.
Відповідні твердження позивачів не
приймаються до уваги судом, як не
обґрунтовані жодними доказами. Окрім
того, позивачі не надали суду жодних
доказів умисного введення їх в оману
відповідачем, оскільки останній
керувався даними, що були чинними на
момент їх повідомлення позивачу та не
визнані судом неправомірними.

Щодо вимоги позивачів про
відшкодування матеріальних збитків у
розмірі 780504,00 грн., то така також не
підлягають до задоволення, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи та
інвентарної справи на об'єкт, наданої
суду для дослідження ОБТІ в судовому
засіданні, ухвалою господарського суду
Львівської області від 05.09.2006 року у
справі № 1/1277-20/440 була затверджена
мирова угода між ОСОБА_1 , ОСОБА_2,
Львівською міською радою та ДП
«Інтергал-Буд»ТзОВ " Фірма "Інтергал".

Згідно з п. 1 Мирової угоди ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 визнали необхідність
перенесення об'єкту нерухомості
павільйону кафе «Алюша»(АДРЕСА_1), з
метою реалізації проекту будівництва
на земельній ділянці по АДРЕСА_2. Згідно
п. 2 Мирової угоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2
погодились на отримання компенсації
витрат, пов'язаних із перенесенням
павільйону та припиненням його
використання, як закладу громадського
харчування. Така компенсація була
виплачена позивачам Дочірнім
підприємством «Інтергал-Буд» згідно з
умовами договору № 01/31-8-06 про
перенесення нерухомості та відмову від
прав на земельну ділянку від 31 серпня
2006 року. Згідно з п. 1 цього Договору,
позивачам була сплачена компенсація у
розмірі 10100,00 грн. При цьому, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 погодились на демонтаж об'єкта
нерухомого майна.

18.10.2010 року між позивачами (як
продавцями) та Дочірнім підприємством
«Інтергал-Буд»ТзОВ «Фірма
«Інтергал»(покупцем) був укладений
договір купівлі продажу (посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_3
Львівського міського нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі за №
3270). Відповідно до вказаного договору,
позивачі продали обєкт рухомого майна
металевий павільйон, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 47,7
кв.м. за ціною 15059,00 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Як вбачається з наявних доказів,
позивачі посилаються на факт вчинення
відповідачем правопорушення
(протиправної поведінки), яке, на їх
думку, полягало у неправомірних діях з
первинної та поточної реєстрації права
власності на павільйон площею 47,7 кв.м.
по АДРЕСА_1. У зв'язку із вчиненням таких
дій, даний об'єкт фактично набув
статусу нерухомості, та перебував в
цьому статусі до набрання законної
сили рішенням Галицького районного
суду м. Львова від 05.07.2010 року у справі №
2-720/2010. Негативні наслідки протиправних
дій відповідача, позивачі вбачають у
втраті павільйоном статусу об'єкта
нерухомості й відповідному зменшенні
вартості об'єкта з 99920,00 доларів США
станом на січень 2006 року (згідно
експертного висновку ТзОВ «Періметр»),
який мав статус об'єкта нерухомості, до
15059 гривень (оцінка павільйону як
рухомого майна згідно умов договору
купівлі продажу від 18 жовтня 2010 року),
вже після втрати такого статусу.

Дана позиція позивачів не може бути
прийнята судом, як юридично
неспроможна. Як вбачається зі змісту
вищевказаних норм матеріального права,
необхідною умовою для відшкодування
потерпілій особі матеріальної шкоди є
наявність протиправної дії
(бездіяльності) суб'єкта
правопорушення, шкідливого наслідку
(втрати які особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі або
витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Обов'язковим елементом складу
правопорушення є наявність
причинового зв'язку між протиправними
діями (бездіяльністю)

Наявні ж у справі докази свідчать лише
про факт вчинення відповідачем лише
протиправних дій з первинної та
поточної державної реєстрації права
власності на об'єкт павільйон по
АДРЕСА_1. Даний факт визнаний рішенням
Галицького районного суду м. Львова від
05.07.2010 року у справі № 2-720/2010, що набрало
законної сили. Однак, суд не може
погодитись з твердженням позивачів про
наявність шкідливих наслідків
протиправної поведінки відповідача,
які нібито полягали у зменшенні
вартості об'єкта павільйону по АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачі придбали об'єкт нерухомого
майна у МПП «Блік» згідно договору
купівлі - продажу від 19.05.1999 року за
ціною 15635,00 грн. На момент придбання
павільйон мав статус об'єкта
нерухомого майна.

05.09.2006 року господарським судом
Львівської області була затверджена
мирова угода у справі № 1/1277-20/440 між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, Львівською міською
радою та ДП «Інтергал-Буд». Згідно з п. 1
Мирової угоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнали
необхідність перенесення об'єкту
нерухомості павільйону кафе «Алюша»та
погодились на отримання компенсації
витрат, пов'язаних із перенесенням
павільйону та припиненням його
використання як закладу громадського
харчування. Така компенсація була
виплачена позивачам Дочірнім
підприємством «Інтергал-Буд» згідно з
умовами договору № 01/31-8-06 у розмірі 10100
гривень. При цьому, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
погодились на демонтаж об'єкта
нерухомого майна. Фактично, на момент
укладення відповідних договорів (угод)
позивачам вже була відома експертна
оцінка об'єкта, проведена ТзОВ
«Періметр», яка становила 504600,00 грн.
Згідно висновків будівельних
експертиз (на які посилаються позивачі
у позовній заяві), переміщення
павільйону без його зруйнування було
неможливим.

Таким чином, позивачі ще в 2006 році
погодились на перенесення (фактичний
демонтаж) павільйону по АДРЕСА_1, та
визначили розмір компенсації
відповідних втрат 10100,00 грн. Як випливає
зі змісту Мирової угоди (затверджена
судом 05.09.2006 року) та договору № 01/31-8-06
від 31.08.2006 року, при цьому у власності
позивачів мали залишитись будівельні
матеріали.

18.10.2010 р. між позивачами (як продавцями)
та Дочірнім підприємством
«Інтергал-Буд»ТзОВ «Фірма
«Інтергал»(покупцем) був укладений
договір купівлі продажу (посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_3,
Львівського міського нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі за №
3270). Відповідно до вказаного договору
позивачі продали об'єкт рухомого майна
металевий павільйон, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 47,7
кв.м. за ціною 15059,00 грн. Відповідно до п.
8 договору продаж павільйону
здійснювався для його демонтажу та
використання в подальшому як
будівельних матеріалів та конструкцій.

Таким чином, позивачі добровільно,
діючи без жодного примусу та впливу зі
сторони відповідача, розпорядилися
належним їх на праві власності
металевим павільйоном площею 47,7 кв.м.
по АДРЕСА_1 та отримали компенсацію за
його демонтаж (й припинення
використання за цільовим
призначенням), а також компенсацію
вартості будівельних матеріалів в
загальному розмірі 25159,00 грн. З огляду
на те, що зазначений павільйон був
придбаний позивачами у власність в 1999
році за 15635 гривень, твердження
позивача щодо факту заподіяння йому
збитків є необґрунтованими та не
беруться судом до уваги.

Зважаючи на те, що продаж об'єкта
вчинявся добровільно, й відповідач не
був стороною даних правовідносин,
твердження позивача про факт
заподіяння йому збитків є
безпідставним.

Позивачі жодним чином не обґрунтували
наявності причинового зв'язку між
фактом неправомірної первинної та
поточної реєстрації права власності на
павільйон, та фактом добровільної
згоди позивачів на демонтаж
павільйону, отриманням ними
матеріальної компенсації та
подальшого продажу як об'єкта рухомого
майна.

Відтак, дії відповідача не призвели (та
не могли призвести) до протиправних
наслідків, у вигляді реальних збитків
позивачам, у вигляді знищення
(пошкодження) майна позивачів, чи
втрати позивачами права власності на
майно. Одночасно, безпідставними є
твердження позивачів про наявність
упущеної вигоди у зв'язку із
знеціненням павільйону. Наявність
експертного висновку, виготовленого
ТзОВ «Періметр» станом на січень 2006
року щодо ринкової вартості об'єкта
нерухомого майна, жодним чином не
свідчить про можливість продажу даного
майна за вказану ціну. Позивачі не
надали суду жодних доказів наявності
домовленостей щодо продажу об'єкта
нерухомості за такою ціною. Одночасно,
вони зафіксували своє волевиявлення
щодо розміру компенсації за демонтаж
об'єкта нерухомості, підписавши мирову
угоду у справі № 1/1277-20/440 та договір №
01/31-8-06 від 31.08.2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не надав суду жодних доказів
(обґрунтування) витрат, понесених ним
на закупівлю нового обладнання та
реконструкцію споруди павільйону по
АДРЕСА_1. У зв'язку із цим, відповідні
твердження позивача до уваги судом не
приймаються.

За наслідками розгляду справи суд
вважає недоведеними твердження
позивачів про неправомірність дій ОБТІ
щодо видачі реєстраційних посвідчень,
ухваленні висновків та видачі довідки
про статус павільйону та про
неправомірність бездіяльності щодо
ненадання інформації про незаконність
первинної реєстрації права власності
на об'єкт нерухомого майна.

А отже, і відсутні правові підстави для
відшкодування моральної шкоди, що була
нібито заподіяна такими
неправомірними діями, бездіяльністю.

Одночасно, суд вважає безпідставним
посилання позивача на розмір
заподіяної йому матеріальної шкоди.
При проведенні розрахунку, позивач
враховує зміну курсу долара США по
відношенню до української гривні, що
суперечить вимогам ст. 524 ЦК України та
фактичним обставинам справи (купівля
та продаж павільйону вчинявся за
українські гривні, без прив'язки до
долара США).

Також не приймаються судом посилання
відповідача на процесуальні дії
представника Львівського обласного
комунального підприємства «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» при розгляді
Апеляційним судом Львівської області
справи № 22ц-6602. Як вбачається зі змісту
ухвали Апеляційного суду Львівської
області від 07.10.2010 року, апеляційне
провадження з розгляду апеляційних
скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
05.07.2010 р. у справі № 2-720/2010, було закрите
у зв'язку з відмовою ОСОБА_1 та ОСОБА_2
від апеляційних скарг. Таким чином,
набуття чинності рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 05.07.2010 р. у
зв'язку із закриттям апеляційного
провадження, перебуває у
безпосередньому зв'язку із діями
позивачів, та не є наслідком дій
(бездіяльності) відповідача.

З огляду на встановлені обставини, суд
вважає обґрунтованими посилання
відповідача на недоведеність факту
заподіяння шкоди протиправними діями
(бездіяльністю) відповідача, й, отже,
відсутність причинового зв'язку.

Судом дано відповідну оцінку факту
виплати компенсації позивачам та
продажу ними даного об'єкта за ціною,
погодженою сторонами відповідного
договору, на який покликався
представник відповідача.

Таким чином, втрата позивачами
можливості продажу об'єкта павільйону
по АДРЕСА_1 за вищою ціною (упущена
вигода) є наслідком дій самих
позивачів, які були учасниками
відповідних цивільно-правових
відносин.

Враховуючи все вище перераховане, суд
вважає позовні вимоги (в частині
стягнення матеріальних збитків)
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.

З огляду на це та відсутність правових
підстав, не підлягають до задоволення
вимоги позивачів щодо стягнення з
відповідача суми завданої моральної
шкоди (збитків).

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21.06.2011 року
у справі № 2а-4107/11/1370 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар