Справа № 807/2947/14
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2014 рокум. Ужгород№ 807/2947/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Лумей В.Г.,

за участю:

позивача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фактор Тойс",
представник - Бахтин В.В.,

відповідача: Головний державний
виконавець ОСОБА_6 відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, представник начальник
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Закарпатській області - Мікор
Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фактор Тойс" до
Головного державного виконавця ОСОБА_6
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про скасування постанови від 25.12.2013
року про стягнення з боржника
виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 13 листопада 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 20
листопада 2014 року.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фактор Тойс"
звернулося до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Головного
державного виконавця ОСОБА_6 Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про скасування постанови від 25.12.2013
року ВП № 33425923 про стягнення з боржника
виконавчого збору.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що
на виконанні у відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України знаходиться виконавче
провадження ВП № 33425923 відкрите на
підставі виконавчого листа № 2-1170/11
виданого Іршавським районним судом
Закарпатської області 24.05.2012 про
стягнення на користь ПАТ «Піреус Банк
МКБ» солідарно з ТОВ «Фактор Тойс»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за
кредитним договором № 133 від 29.02.2008 в
повному обсязі у сумі 1625121,00 євро, що в
гривневому еквівалентні відповідно до
курсу НБУ станом на 05.09.2011р. становить
18467319,21 гривень; стягнення з ТОВ «Фактор
Тойс», ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Піреус Банк МКБ» понесені позивачем
витрат на ІТЗ розгляду справи в розмірі
120 грн. та 1700 грн. державного мита.

Позивач вважає, що постанова від 25.12.2013
року ВП № 33425923 про стягнення з боржника
виконавчого збору є неправомірною та
підлягає скасуванню, оскільки 08.10.2013
року щодо ТОВ "Фактор Тойс" ухвалою
господарського суду Закарпатської
області порушено справу про
банкрутство та направлено до відома у
відділ ДВС, а за таких обставин на
підставі п. 8 ст. 37 Закону України "Про
виконавче провадження", де вказано, що
орган ДВС після визнання боржника ТОВ
"Фактор Тойс" не повинен вчиняти жодних
дій щодо останнього, крім перевірки
майнового стану боржника.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
мотивів наведених в позовній заяві та
просив суд задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти
задоволення позовних вимог, з мотивів
наведених в письмових запереченнях та
просив суд відмовити у задоволенні
позову.

Розглянувши подані позивачем
документи та матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Позовна заява подана до ОСОБА_6, як
посадової особи, а саме головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
який на момент розгляду даної заяви був
відсутній, міг перебувати у відпустці,
на лікарняному або бути звільненим із
займаної посади.

Згідно п. 5 Постанови №6 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судових рішень у цивільних справах»
враховуючи положення статті 383 ЦПК,
суб'єктом оскарження може бути
державний виконавець чи інша посадова
особа державної виконавчої служби, які
представляють орган державної
виконавчої служби, зазначений у статті
3 Закону України «Про державну
виконавчу службу», оскільки відповідно
до частини другої статті 4 цього Закону
державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Оскільки державний виконавець в даному
випадку є суб'єктом оскарження, який
представляє орган державної
виконавчої служби, у суду відсутні
підстави для не допуску до участі у
даній справі представника - начальника
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Закарпатській області Мікор
Ю.Ю.

Ст. 2 Закону України «Про державну
виконавчу службу» встановлено, що
правову основу діяльності державної
виконавчої служби становлять
Конституція України, цей Закон, інші
закони та нормативно-правові акти, що
прийняті на їх виконання.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» - виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Судом було встановлено, що на виконанні
у відділі примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
знаходиться виконавче провадження ВП
№ 33425923 відкрите на підставі
виконавчого листа № 2-1170/11 виданого
Іршавським районним судом
Закарпатської області 24.05.2012 про
стягнення на користь ПАТ «Піреус Банк
МКБ» солідарно з ТОВ «Фактор Тойс»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за
кредитним договором № 133 від 29.02.2008 в
повному обсязі у сумі 1625121,00 євро, що в
гривневому еквівалентні відповідно до
курсу НБУ станом на 05.09.2011р. становить
18467319,21 гривень; стягнення з ТОВ «Фактор
Тойс», ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Піреус Банк МКБ» понесені позивачем
витрат на ІТЗ розгляду справи в розмірі
120 грн. та 1700 грн. державного мита.

10.07.2012р. державним виконавцем на
підставі ст.ст. 17, 19, 21, 25 Закону України
"Про виконавче провадження" прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачено, що державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення суду у строк до семи
днів з моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених Законом.

Судом було з'ясовано, що відповідно до
п. 2 постанови про відкриття
виконавчого провадження від 10.07.2012 ВП №
33425923 постановлено: боржнику самостійно
виконати рішення суду, а саме, сплатити
заборгованість згідно виконавчого
документа у строк до семи днів з
моменту винесення (отримання)
постанови про відкриття виконавчого
провадження (а.с.7).

Ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувану
відповідно до ст. 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до матеріалів виконавчого
провадження ВП № 33425923 постанову про
відкриття виконавчого провадження від
10.07.2012 отримано боржником ще 07.08.2012р.

Отже, відповідно до вимог ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
термін на самостійне виконання рішення
суду закінчився 13.08.2012р.

В судовому засіданні було з'ясовано, що
документів про виконання рішення суду
до відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби не
надходило.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що рішення суду, у встановлений
державним виконавцем строк, боржником
не виконано, дій, спрямованих на
виконання рішення суду, боржником не
вчинено.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачено, що у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню. Постанова
про стягнення виконавчого збору може
бути оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Ч. 2 ст. 28 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що
виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про
конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону, а також у разі виконання рішень
у порядку, встановленому Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

Оскільки боржник не здійснив дій,
спрямованих на самостійне виконання
рішення суду у встановлений постановою
про відкриття виконавчого провадження
від 10.07.2012р. в строк у відповідності до
вимог Закону державним виконавцем
винесена постанова про стягнення
виконавчого збору від 25.12.2013 у розмірі
1846913,92 грн.

Ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

На підставі вище викладеного державним
виконавцем здійснено заходи
примусового виконання рішення, а саме
на підставі ст. 57 Закону України "Про
виконавче провадження" прийнято
постанову про арешт коштів боржника
від 05.10.2012р.

26.12.2013р. на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 та ст. 39
Закону України "Про виконавче
провадження" державним виконавцем
прийнято постанову про зупинення
виконавчого провадження ВП № 33425923 на
підставі ухвали господарського суду
Закарпатської області від 08.10.2013 по
справі № 907/809/13 про порушення справи
про банкрутство ТОВ «Фактор Тойс» та
введення мораторію на задоволення
вимог кредиторів.

Таким чином, судом встановлено, що
державний виконавець прийняв
постанову про стягнення виконавчого
збору від 25.12.2013р. ВП № 33425923 у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження».

Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання.

Аналогічну позицію підтримує Вищий
адміністративний суд України.
Відповідно до п. 6 Пленуму Вищого
адміністративного Суду України «Про
внесення змін до постанови Пленуму
ВАСУ від 13.12.2010р. №3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» від 21.05.2012 року №5, судам
необхідно враховувати, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, та рішення про поновлення на
роботі.

Факт невиконання боржником рішення
самостійно в установлений для цього
строк є підставою для винесення
державним виконавцем постанови про
стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 28 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачено, що у разі завершення
виконавчого провадження з виконання
рішення немайнового характеру та в
разі закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
статтею 49 цього Закону (в тому числі у
разі передачі виконавчого документа
ліквідаційній комісії (або
ліквідатору) у разі ліквідації
боржника - юридичної особи), якщо
виконавчий збір не стягнуто, державний
виконавець не пізніше наступного
робочого дня після завершення
(закінчення) такого виконавчого
провадження відкриває виконавче
провадження за постановою про
стягнення виконавчого збору.

Отже, вищенаведена норма підкреслює
принцип обов'язковості щодо винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору, а бездіяльність пов'язана з
невинесенням даної постанови може бути
кваліфікована правоохоронними
органами, як корупційне
правопорушення, в якому об'єктом
злочину буде виступати грошова шкода
заподіяна державі.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З огляду на викладені обставини та
враховуючи приписи ч.2 ст.71 КАС України,
в силу яких в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову відповідач
належними та допустимими доказами
довів у суді правомірність винесеної
ним постанови від 25.12.2013 року ВП № 33425923
про стягнення з боржника виконавчого
збору.

На підставі наведеного, суд приходить
до переконання про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 11, 70, 71, 160-163 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фактор
Тойс" до Головного державного
виконавця ОСОБА_6 відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про скасування
постанови від 25.12.2013 року про стягнення
з боржника виконавчого збору -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

СуддяП.П. Микуляк