Справа № 826/20094/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхове товариство
з додатковою відповідальності "Глобус"
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхове
товариство з додатковою
відповідальністю "Глобус" до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг про визнання
протиправним та скасування
розпорядження №2753 від 15.08.2013,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхове
товариство з додатковою
відповідальністю "Глобус" (далі по
тексту - ТДВ «Страхове товариство з
додатковою відповідальністю "Глобус")
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
адміністративним позовом до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
розпорядження відповідача №2753 від
15.08.2013 про усунення порушення
законодавства про фінансові послуги.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 січня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його позов в
повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі звернення (скарги)
громадянина ОСОБА_2 про невиконання ТДВ
"Страхове товариство з додатковою
відповідальністю "Глобус" зобов'язань
за договором (полісом) обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 24.07.2012 №
АВ/3502571 та порушення норм законодавства
про фінансові послуги, Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг було досліджено документи
страхової справи, отримані від ТДВ
"Страхове товариство з додатковою
відповідальністю "Глобус" та складено
акт про правопорушення законодавства у
сфері ринків фінансових послуг від
17.06.2013 №620/13-10/13/6.

В даному акті відповідачем було
зафіксовано факт порушення позивачем
вимог п. 34.1 ст. 34, п 36.2 ст. 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

15 серпня 2013 року Національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг за
результатом розгляду справи про
порушення ТДВ "Страхове товариство з
додатковою відповідальністю "Глобус"
законів та інших нормативно-правових
актів, що регулюють діяльність з
надання фінансових послуг, було
прийнято розпорядження №2753, яким
позивачу приписано усунути порушення
законодавства про фінансові послуги,
зазначені у п. 1 констатуючої частини
цього розпорядження та повідомити
Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг про усунення
порушень з наданням підтверджуючих
документів у термін до 20.09.2013р.

Заперечуючи законність розпорядження
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг №2753 від 15.08.2013 про
усунення порушення законодавства про
фінансові послуги позивач оскаржив
його в судовому порядку.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Згідно п.10 ч.1 ст.28 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, у межах своєї
компетенції у разі порушення
законодавства про фінансові послуги,
нормативно-правових актів
національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, застосовує заходи
впливу та накладає адміністративні
стягнення.

Відповідно ст.39 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
у разі порушення законів та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність з надання
фінансових послуг, національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, застосовує заходи впливу
відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, обирає та
застосовує заходи впливу на основі
аналізу даних та інформації стосовно
порушення, враховуючи наслідки
порушення та наслідки застосування
таких заходів.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» передбачено, що
національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, може застосовувати
такі заходи впливу, зокрема,
зобов'язати порушника вжити заходів
для усунення порушення.

Відносини у сфері страхування і
спрямований на створення ринку
страхових послуг, посилення страхового
захисту майнових інтересів
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб регулюються Законом
України «Про страхування».

Положенням статті 1 Закону України «Про
страхування» визначено, що страхування
- це вид цивільно-правових відносин
щодо захисту майнових інтересів
фізичних осіб та юридичних осіб у разі
настання певних подій (страхових
випадків), визначених договором
страхування або чинним законодавством,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати фізичними
особами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Згідно приписів ст.2 вказаного Закону,
страховиками, які мають право
здійснювати страхову діяльність на
території України, є:

фінансові установи, які створені у
формі акціонерних, повних, командитних
товариств або товариств з додатковою
відповідальністю згідно із Законом
України «Про господарські товариства»,
з урахуванням того, що учасників кожної
з таких фінансових установ повинно
бути не менше трьох, та інших
особливостей, передбачених цим
Законом, а також одержали у
встановленому порядку ліцензію на
здійснення страхової діяльності;

зареєстровані Уповноваженим органом
відповідно до цього Закону та
законодавства України постійні
представництва у формі філій іноземних
страхових компаній, які також одержали
у встановленому порядку ліцензію на
здійснення страхової діяльності.

Страхувальниками визнаються юридичні
особи та дієздатні фізичні особи, які
уклали із страховиками договори
страхування або є страхувальниками
відповідно до законодавства України
(ч.1 ст.3 Закону України «Про
страхування»).

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та громадянином ОСОБА_3 було
укладено договір (поліс) обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ/3502571 від
23.07.2012, яким забезпечено транспортний
засіб марки «VAZ-21013», номерний знак
НОМЕР_1.

З наявних в справі доказів вбачається,
що 23.02.2013 на проспекті Миру 102/1 у м.
Хмельницькому з вини водія ОСОБА_4, що
керував транспортним засобом марки
«VAZ-21013», номерний знак НОМЕР_1, сталося
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої автомобіль марки
«Renault» номерний знак НОМЕР_2 отримав
механічні пошкодження.

На адресу ТДВ «Страхове товариство з
додатковою відповідальністю "Глобус"
громадянином ОСОБА_4 було направлено
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду №9162066 та проведено огляд
пошкодженого транспортного засобу, про
що складено протокол огляду.

27.02.2013 позивач отримав від громадянина
ОСОБА_2 заяву про отримання страхового
відшкодування по страховій справі.

За результатом розгляду страхової
справи позивач прийняв рішення про
відмову у виплаті страхового
відшкодування, про що листом від 30.04.2013
№1688-ВРСВ повідомив громадянина ОСОБА_2

Відмова вмотивована тим, що водій
забезпеченого транспортного засобу на
момент настання дорожньо-транспортної
пригоди не мав посвідчення водія, тобто
керував транспортним засобом за
відсутності на те законних підстав.

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів регулюються
Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Згідно із ст. 32 вказаного Закону,
страховик або МТСБУ не відшкодовує:
шкоду, заподіяну при експлуатації
забезпеченого транспортного засобу,
але за спричинення якої не виникає
цивільно-правової відповідальності
відповідно до закону; шкоду, заподіяну
забезпеченому транспортному засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду; шкоду, заподіяну життю та
здоров'ю пасажирів, які знаходилися у
забезпеченому транспортному засобі,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, та які є застрахованими
відповідно до пункту 6 статті 7 Закону
України "Про страхування"; шкоду,
заподіяну майну, яке знаходилося у
забезпеченому транспортному засобі,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду; шкоду, заподіяну при
використанні забезпеченого
транспортного засобу під час
тренувальної поїздки чи для участі в
офіційних змаганнях; шкоду, яка прямо
чи опосередковано викликана чи якій
сприяли іонізуюча радіація, викликане
довільним ядерним паливом
радіоактивне отруєння, радіоактивна,
токсична, вибухова чи в іншому
відношенні небезпечна властивість
довільної вибухової ядерної сполуки чи
її ядерного компонента; шкоду,
пов'язану із втратою товарної вартості
транспортного засобу; шкоду, заподіяну
пошкодженням або знищенням внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
антикварних речей, виробів з коштовних
металів, коштовного та напівкоштовного
каміння, біжутерії, предметів
релігійного культу, картин, рукописів,
грошових знаків, цінних паперів,
різного роду документів,
філателістичних, нумізматичних та
інших колекцій; шкоду, заподіяну в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, якщо вона відбулася внаслідок
масових заворушень і групових порушень
громадського порядку, військових
конфліктів, терористичних актів,
стихійного лиха, вибуху боєприпасів,
пожежі транспортного засобу, не
пов'язаної з цією пригодою; шкоду,
заподіяну життю та здоров'ю водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховик зобов'язаний
протягом двох робочих днів з дня
отримання повідомлення про настання
події, що містить ознаки страхового
випадку, розпочати її розслідування, у
тому числі здійснити запити щодо
отримання відомостей, необхідних для
своєчасного здійснення страхового
відшкодування. Протягом 10 робочих днів
з дня отримання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
страховик (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.
(34.3.) Якщо представник страховика (у
випадках, передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений
строк, потерпілий має право самостійно
обрати аварійного комісара або
експерта для визначення розміру шкоди.
У такому разі страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати
потерпілому витрати на проведення
експертизи (дослідження). (34.4.) Для
визначення причин настання страхового
випадку та розміру збитків страховиком
та МТСБУ залучаються їх працівники.
Страховиком, МТСБУ та потерпілими
також можуть залучатися аварійні
комісари, експерти або юридичні особи,
у штаті яких є аварійні комісари чи
експерти.

Згідно із п. 36.2 ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника
обґрунтованими - прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його. Якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком (МТСБУ). Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог
заявника або з підстав, визначених
статтями 32 та/або 37 цього Закону, -
прийняти вмотивоване рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода
розглядається в цивільній,
господарській або кримінальній справі,
перебіг цього строку припиняється до
дати, коли страховику (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) стало відомо про набрання
рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення
страхового відшкодування чи інші
документи, необхідні для прийняття
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати),
подані з порушенням строку,
встановленого цим Законом, строк
прийняття рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) та його виплату
збільшується на кількість днів такого
прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня
прийняття відповідного рішення
страховик (МТСБУ) зобов'язаний
направити заявнику письмове
повідомлення про прийняте рішення.

Статтею 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено підстави для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати),
до яких належать: навмисні дії особи,
відповідальність якої застрахована
(страхувальника), водія транспортного
засобу або потерпілого, спрямовані на
настання страхового випадку. Зазначена
норма не поширюється на осіб, дії яких
пов'язані з виконанням ними
громадянського чи службового
обов'язку, вчинені у стані необхідної
оборони (без перевищення її меж) або під
час захисту майна, життя, здоров'я.
Кваліфікація дій таких осіб
встановлюється відповідно до закону;
вчинення особою, відповідальність якої
застрахована (страхувальником), водієм
транспортного засобу умисного злочину,
що призвів до страхового випадку
(події, передбаченої статтею 41 цього
Закону); невиконання потерпілим або
іншою особою, яка має право на
отримання відшкодування, своїх
обов'язків, визначених цим Законом,
якщо це призвело до неможливості
страховика (МТСБУ) встановити факт
дорожньо-транспортної пригоди, причини
та обставини її настання або розмір
заподіяної шкоди; неподання заяви про
страхове відшкодування впродовж
одного року, якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, аналізуючи вищевикладені норми
чинного законодавства, колегія суддів
зауважує, що норми статей 32,37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не передбачають відмови у
виплаті страхового відшкодування з
підстав керування забезпеченого
транспортного засобу на момент
настання дорожньо-транспортної
пригоди водієм, який не мав при собі
посвідчення водія.

З наявних в справі доказів вбачається,
що постановою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 11.03.2013 у справі №686/4660/13-п
громадянина ОСОБА_4 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вчинення ним адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (порушення учасниками
дорожнього руху правил дорожнього
руху, що спричинило пошкодження
транспортних засобів, вантажу,
автомобільних доріг, вулиць,
залізничних переїздів, дорожніх споруд
чи іншого майна).

Однак на момент прийняття відмови у
виплаті страхового відшкодування (30
квітня 2013 року) позивач не мав
достовірних даних щодо відсутності у
громадянина ОСОБА_4 посвідчення водія,
поза як лише 23 липня 2013 року направив
відповідний запит на адресу начальника
ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України.

Отже, посилання позивача на факт
відсутності у громадянина ОСОБА_4
посвідчення водія як на підставу для
скасування розпорядження Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг №2753 від 15.08.2013 про усунення
порушення законодавства про фінансові
послуги, є безпідставним.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що постановлене у справі
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхове
товариство з додатковою
відповідальності "Глобус" - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків
Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.