Справа № 21-325а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,

суддів: Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А.,

Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б.,
Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом
державного підприємства
«Держекоінвест» (далі - Підприємство)
до інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Житомирській області (далі - Інспекція),
третя особа, що не заявляла самостійних
вимог на предмет спору, - Чуднівська
районна державна адміністрація
Житомирської області, про визнання
протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року Підприємство
звернулося до суду з позовом, у якому
просило визнати протиправною та
скасувати постанову Інспекції від 21
вересня 2012 року № 51/7-Ю про накладення
штрафу у розмірі 49 590 грн на підставі
пункту 8 частини другої статті 2 Закону
України від 14 жовтня 1994 року № 208/94-ВР
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» (далі - Закон № 208/94-ВР) за
незабезпечення здійснення авторського
нагляду під час будівництва об'єкта
архітектури.

На обґрунтування позову Підприємство
зазначило, що воно не порушило вимог
законодавства щодо забезпечення
здійснення авторського нагляду,
оскільки уклало договір з іншим
товариством, яке зобов'язалося
здійснювати такий нагляд.

Окружний адміністративний суд міста
Києва постановою від 12 березня
2013 року позов задовольнив.

Київський апеляційний
адміністративний суд постановою від
30 травня 2013 року постанову суду
першої інстанції скасував і прийняв
нове рішення - про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 5 березня 2014 року
рішення апеляційного суду залишив без
змін.

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС),
Підприємство зазначає, що в доданих до
заяви ухвалах суду касаційної
інстанції по-іншому, ніж в
оскаржуваній ухвалі, застосовано
положення статті 1 Закону України від 20
травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну
діяльність» (далі - Закон № 687-XIV), пункту
2 Порядку здійснення авторського
нагляду під час будівництва об'єкта
архітектури, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 11 липня
2007 року № 903 (далі - Порядок здійснення
авторського нагляду), пункту 8 частини
другої статті 2 Закону № 208/94-ВР.
Просить ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 5
березня 2014 року скасувати та прийняти
нове рішення - про задоволення позовних
вимог.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів вважає, що заява
Підприємство не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 237
КАС судові рішення в адміністративних
справах можуть бути переглянуті
Верховним Судом України з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Вищий адміністративний суд України,
допускаючи справу до провадження
Верховного Суду України, виходив із
того, що в ухвалах суду касаційної
інстанції, копії яких від 30 січня та 27
лютого 2014 року (№№ К/800/48652/13,
К/800/53031/13 відповідно) додано до заяви,
по-іншому, ніж у справі, що
розглядається, застосовано положення
статті 1 Закону № 687-XIV, пункту 8 частини
другої статті 2 Закону № 208/94-ВР та
пункту 2 Порядку здійснення
авторського нагляду.

Проте аналіз рішення суду касаційної
інстанції у справі, що розглядається,
та його рішень, копії яких надано для
порівняння, не дає підстав вважати, що
цей суд неоднаково застосував
зазначені норми права.

Так, у справі, що розглядається, суд
касаційної інстанції визнав, що
оскільки суб'єктом відповідальності за
частиною другою статті 2 Закону №
208/94-ВР є замовник, а згідно з
матеріалами справи замовником
капітального ремонту будівлі
загальноосвітньої школи є саме
Підприємство, то воно має нести
відповідальність за незабезпечення
авторського нагляду за виконанням
будівельних робіт, факт нездійснення
якого сторони визнали.

Такого висновку суд дійшов виходячи з
договору від 29 травня 2012 року №
15/20-12, укладеного між Державним
агентством екологічних інвестицій
України та Підприємство, яким
останньому делеговані повноваження
щодо здійснення функцій замовника при
реалізації проекту цільових
екологічних (зелених) інвестицій (у
тому числі й забезпечувати здійснення
проектними організаціями авторського
нагляду за будівництвом), та декларації
про початок виконання будівельних
робіт.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 27
лютого 2014 року (К/800/53031/13) цей суд також
виходив із того, що відповідальність за
нездійснення авторського нагляду
покладається на замовника, проте
Підприємство не є належним суб'єктом
відповідальності за таке
правопорушення, оскільки матеріалами
справи встановлено, що замовником
будівельних робіт - капітального
ремонту школи - є відділ освіти
районної державної адміністрації, що,
зокрема, вбачається із заяви про
розгляд проекту цільових екологічних
(зелених) інвестицій та пропозицій щодо
здійснення заходів, пов'язаних з
реалізацією такого проекту, технічного
паспорта нежитлового об'єкта - школи,
робочого проекту капітального ремонту
школи, експертного звіту щодо розгляду
кошторисної частини проектної
документації.

В іншій ухвалі суду касаційної
інстанції від 30 січня 2014 року (К/800/48652/13),
яку також додано до заяви на
підтвердження неоднакового
застосування цим судом норм
матеріального права, йдеться про те, що
притягнення замовника до
відповідальності на підставі пункту 8
частини другої статті 2 Закону №
208/94-ВР можливе лише за умови, що на
об'єкті будівництва авторський нагляд
фактично не здійснювався, навіть за
наявності укладеного договору на
здійснення авторського нагляду, тобто
замовник не вчинив необхідних від
нього дій для того, щоб забезпечити
його реальне, а не тільки формальне,
здійснення. Визнавши відсутність
підстав для притягнення Підприємства
до відповідальності, суд виходив із
того, що матеріалами справи
спростовується нездійснення
авторського нагляду Підприємством під
час виконання робіт з капітального
ремонту дошкільного навчального
закладу.

Зміст правовідносин з метою з'ясування
їх подібності в різних рішеннях суду
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи,
перевірка правильності встановлення
яких не належить до компетенції
Верховного Суду України.

Колегія суддів дійшла висновку, що
обставини, встановлені у справі, що
розглядається, не є подібними до
обставин, встановлених у справах, копії
рішень суду касаційної інстанції в
яких додано до заяви.

Окрім того, в оскаржуваній ухвалі суду
касаційної інстанції не наведено
іншого, ніж у наданих для порівняння
судових рішеннях, тлумачення норм
матеріального права, про які йдеться у
заяві Підприємства.

Зазначене не дає можливості дійти
висновку про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Враховуючи те, що обставини, які стали
підставою для перегляду справи
Верховним Судом України, не
підтвердилися, у задоволенні заяви
Підприємства слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви державного
підприємства «Держекоінвест»
відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
В.В.
Кривенко

Судді: М.І. Гриців М.Б. Гусак О.А.
Коротких О.В.
Кривенда В.Л. Маринченко О.Б.
Прокопенко О.О. Терлецький