Справа № К/9991/36387/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/36387/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Білуги С.В., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в місті Рівне
Рівненської області про перерахунок
призначеної пенсії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року, -

встановив:

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом, у якому просив визнати
протиправними рішення та дії
Управління Пенсійного фонду України в
місті Рівне Рівненської області,
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок і виплату державної та
додаткової пенсій у відповідності до
статтей 50, 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
(далі - Закон № 796-XII) за періоди з 6
червня 2006 року по 30 грудня 2008 року і з 26
березня 2009 року по 6 вересня 2010 року в
розмірах 8 мінімальних пенсій за віком
та 75% мінімальної пенсії за віком,
відповідно, а також за період з 6
вересня 2010 року - у розмірах 10
мінімальних пенсій за віком та 100%
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Постановою Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 листопада 2010
року позов задоволено. Визнано
протиправними рішення та дії
Управління Пенсійного фонду України в
місті Рівне Рівненської області щодо
нарахування і виплати ОСОБА_4 пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю. Зобов'язано відповідача
зробити перерахунок та виплатити
ОСОБА_4 пенсію в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, за періоди
з 6 червня 2006 року по 30 грудня 2008 року і з
26 березня 2009 року по 6 вересня 2010 року, з
урахуванням розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком
згідно з вимогами статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон №
1058-ІV). Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в місті Рівне
Рівненської області зробити
перерахунок та виплатити ОСОБА_4 пенсію
в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 100% мінімальної
пенсії за віком, починаючи з 6 вересня
2010 року, з урахуванням розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком
згідно з вимогами статті 28 Закону №
1058-ІV.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року постанову Рівненського міського
суду Рівненської області від 24
листопада 2010 року скасовано, прийнято
нову постанову, якою позов задоволено
частково. Визнано дії Управління
Пенсійного фонду України в місті Рівне
Рівненської області щодо відмови у
нарахуванні і виплаті ОСОБА_4 державної
та додаткової пенсій відповідно до
статтей 50, 54 Закону № 796-ХІ
неправомірними. Зобов'язано
відповідача провести перерахунок і
виплату раніше призначеної державної
та додаткової пенсій ОСОБА_4 за період з
21 квітня 2010 року по 5 вересня 2010 року в
розмірах, визначених статтями 50, 54
Закону № 796-ХІ, 8 мінімальних пенсій за
віком і 75% мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV та виплачених сум. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
місті Рівне Рівненської області
провести перерахунок і виплату раніше
призначеної державної та додаткової
пенсій ОСОБА_4 за період з 6 вересня 2010
року в розмірах, визначених статтями 50,
54 Закону № 796-ХІ, 10 мінімальних пенсій
за віком і 100% мінімальної пенсії за
віком, з урахуванням частини 1 статті 28
Закону № 1058-ІV та виплачених сум.
Позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в місті Рівне
Рівненської області про зобов'язання
провести перерахунок і виплату раніше
призначеної додаткової та додаткової
пенсій в розмірах, визначених статтями
50, 54 Закону № 796-ХІ, за період з 6 червня
2006 року по 20 квітня 2010 року залишено без
розгляду.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року та залишити в силі постанову
Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 листопада 2010
року.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
має статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, 6 вересня 2010 року йому
встановлена інвалідність І групи
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, до цього
він був інвалідом ІІ групи. Позивач
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в місті Рівне
Рівненської області.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах: інвалідам І групи - 100%
мінімальної пенсії за віком, інвалідам
ІІ групи - 75% мінімальної пенсії за
віком.

Згідно статті 54 вказаного Закону в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: по І групі інвалідності -
10 мінімальних пенсій за віком; по ІІ
групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктами 12, 15 пункту 28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28 грудня 2007 року №
107-VI до Закону № 796-ХІІ, зокрема, до
статтей 50, 54, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо неконституційності
підпунктів 12, 15 пункту 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
вказані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали.

У 2009, 2010 році положення статтей 50, 54
Закону № 796-ХІІ зупинено чи змінено не
було.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, апеляційний суд
дійшов вірного висновку про те, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме статтей 50, 54 Закону № 796-XII, а не
положення постанов Кабінету Міністрів
України, якими керувався відповідач,
оскільки такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

З положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону № 1058-ІV, іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильним є
висновок суду щодо неприйняття в
даному випадку положень частини 3
статті 28 Закону № 1058-ІV, відповідно до
якої мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання державної пенсії і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Згідно частини 3 статті 67 Закону №
796-ХІІ у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом
(стаття 1 Закону № 1058-ІV).

Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі, та повинна
виплачуватися у визначеному розмірі до
внесення змін у відповідне
законодавство.

За приписами частини 2 статті 99 КАС
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом)
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Положення частини 2 статті 46 Закону №
1058-ІV, частини 2 статті 87 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» не
підлягають застосуванню до таких
вимог, оскільки зазначені приписи
встановлюють строки виплати
нарахованих пенсій за минулий час і не
визначають строки призначення та
нарахування пенсій.

Також не застосовуються до таких вимог
правила позовної давності, встановлені
главою 19 Цивільного кодексу України.

Закон України «Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку»
не встановлює строку звернення до
адміністративного суду громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, оскільки відповідно до
статті 90 цього Закону всі вимоги
згаданого Закону застосовуються щодо
будь-якого ядерного інциденту, що може
статися на території України, після
набрання цим Законом чинності, тобто
починаючи з 21 березня 1995 року.

Згідно частини 1 статті 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Оскільки ОСОБА_4 звернувся в суд із
адміністративним позовом лише у жовтні
2010 року, не надавши належних доказів
поважності причин пропуску
передбаченого законом строку для
звернення до суду, то суд апеляційної
інстанції обґрунтовано залишив без
розгляду його позовні вимоги поза
межами шестимісячного строку до
моменту звернення позивача в суд.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновком суду апеляційної інстанції
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 з 21 квітня 2010 року.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду та
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Рівне Рівненської області про
перерахунок призначеної пенсії -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Білуга С.В.

Стародуб О.П.