Справа № 2а-8084/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року

Справа № 9104/47832/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці, соціальних питань та
у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Камінь- Каширської районної державної
адміністрації на постанову Камінь -
Каширського районного суду Волинської
області від 05 липня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
управління праці, соціальних питань та
у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Камінь- Каширської районної державної
адміністрації про зобов'язання
проведення перерахунку та виплати
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва і
особистого підсобного господарства,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 17.03.2011 року (через поштове
відділення зв'язку) звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Камінь-
Каширської районної державної
адміністрації в якому просила
зобов'язати відповідача провести
перерахунки нарахування та виплати
відповідно до положень ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за проживання в зоні гарантованого
добровільного відселення внаслідок
радіоактивного забруднення щомісячну
грошову допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва в розмірі - в
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати з урахуванням вже виплачених сум,
позовні вимоги задовольнити в межах
строку звернення до суду.

Постановою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
05 липня 2011 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження) позов
задоволено частково, визнано дії
управління праці, соціальних питань та
у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Камінь-Каширської районної державної
адміністрації неправомірними,
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 та її неповнолітнім
дітям ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 як особам,
які проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва і
особистого підсобного господарства у
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати, як це передбачено ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням виплачених сум за період
з 17.09.2010 року по 17.03.2011 року, в задоволені
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Камінь -
Каширської районної державної
адміністрації оскаржило його в
апеляційному порядку, вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
виплата щомісячної грошової допомоги
громадянам, які проживають на
території зони радіоактивного
забруднення, у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства проводиться
відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждати внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Також апелянт зазначає, що розмір даної
компенсаційної, який базується на
розмірі мінімальної заробітної плати у
ст. 62 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждати внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зазначено, що роз'яснення
порядку застосування цього Закону
провадиться у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковим для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.
Ст. 63 цього ж Закону закріплює норму,
якою встановлюється, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок
державного бюджету. Виконання цього
закону залежить від фінансових
ресурсів доходної частини Державного
бюджету України. Даний вид допомоги
протягом 2010-2011 років виплачувався
згідно вимог Порядку використання
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 20
вересня 2005 року №936 «Про затвердження
Порядку використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждати
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Конкретний розмір даної допомоги
установлено Постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року
№836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Зазначені
постанови є чинними і на даний час, тому
управління праці проводило виплату
даних коштів згідно норм чинного
законодавства.

З врахуванням вище наведеного просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та відмовити в задоволені
позовних вимог.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183- 2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є матір'ю неповнолітніх дітей
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з якими постійно
проживає в с. Воєгоща
Камінь-Каширського району. Вказаний
населений пункт, відповідно до
Переліку населених пунктів віднесених
до зон радіоактивного забруднення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №106 від 23 липня 1991
року, розпорядженням Кабінету
Міністрів України №17 від 12 січня 1993
року, віднесено до зон гарантованого
добровільного відселення.

Розглядаючи спір, судом першої
інстанцій вірно враховано, що згідно
абз.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждати внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
громадянам, які проживають у зоні
гарантованого добровільного
відселення виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у розмірі 40%
від мінімальної заробітної плати.
Вказаний розмір допомоги зазнав змін,
що відбулись відповідно до п.п.8 п.28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року, який набрав чинності 01
січня 2008 року. Згадані положення
бюджетного Закону рішенням
Конституційного Суду України №10-рп/2008
від 22 травня 2008 року визнано
неконституційними та такими, що
втратили чинність з дня ухвалення
вказаного рішення, а тому вказана
стаття залишились чинною в первинній
редакції.

Відповідач виплачував позивачу
щомісячну грошову допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 02 грн. 10 коп., передбаченому
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що є значно меншим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції правильно виходив з
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами при визначенні
позивачці розміру вказаної грошової
допомоги застосуванню підлягає ст. 37
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждати внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року
№836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», оскільки
остання істотно звужує обсяг раніше
встановлених законом прав.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивач та її неповнолітні діти мають
право на здійснення перерахунку та
виплати щомісячної грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва і особистого підсобного
господарства, відповідно до ст. 37
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 17.09.2010 року по
17.03.2011 року.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Камінь-Каширської районної державної
адміністрації - залишити без
задоволення, а постанову
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 05 липня 2011 року
по справі № 2а-8084/11 - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

І.В. Глушко