Справа № 820/18419/14
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 листопада 2014 р.
№ 820/18419/14

Харківський окружний адміністративний
суд в особі судді Самойлової В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої
служби Лисичанського міського
управління юстиції в Луганській
області в особі державного виконавця
Кохан О.В. про визнання дій
неправомірними та скасування постанов,
-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського
окружного адміністративного суду з
зазначеним позовом та просить суд:

- визнати неправомірними дії головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Лисичанського міського управління
юстиції в Луганській області Кохан А.І.
щодо винесення постанови про стягнення
з неї виконавчого збору за ВП 8586517 від
06.08.2008 р., постанови про стягнення з неї
витрат на проведення виконавчих дій та
інших витрат за ВП 8586517 від 30.09.2014 р.;

- скасувати постанову про стягнення з
неї виконавчого збору ВП 8586517 від 06.08.2008
р.;

- скасувати постанову про стягнення з
неї витрат на проведення виконавчих
дій ВП 8586517 від 17.09.2009 р.;

- скасувати постанову про звернення
стягнення на її заробітну плату за ВП
8586517 від 30.09.2014 р.;

- зобов'язати державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Лисичанського міського управління
юстиції в Луганській області Кохан А.І.
закінчити виконавче провадження по
виконанню судового наказу
Лисичанського міського суду
Луганської області №2-н-49 у зв'язку із
добровільним виконання нею зобов'язань
перед стягувачем ПАТ "Укркомунбанк" на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче
провадження".

Позивачка обґрунтовує свої вимоги
наступним чином.

Так, оскаржувані дії та постанови
вчинені та прийняті без з'ясування усіх
обставин та всупереч вимогам діючого
законодавства, оскільки відсутності
були правові підстави для стягнення з
неї зазначених коштів, чим відповідач
порушив її права, свободи та інтереси,
що є підставою для задоволення
адміністративного позову.

ОСОБА_1 до суду надала заяву про розгляд
справи за її відсутності в порядку
письмового провадження.

Представник відповідача, який належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового розгляду, згідно до
вимог ст. 35 КАСУ, в судове не прибув, про
причини неявки суд не повідомив, заяви
про розгляд справи за його відсутності,
як і заперечень проти позову, не надав.

Суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності вказаних осіб на підставі
наявних в ній доказів у письмовому
провадженні, згідно до приписів ч. 6 ст.
128 КАСУ.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Встановлено, що 30.09.2014 р. головним
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Лисичанського міського управління
юстиції Луганської області Кохан А.І.
було винесено постанову ВП 8586517 про
звернення стягнення на заробітну плату
ОСОБА_1 на підставі судового наказу
№2н-49, виданого 11.03.2008 р. Лисичанським
міським судом Луганської області.

Зазначена постанова була отримана
позивачем 13.10.2014 р.

При вирішені даного спору, суд враховує
наступні обставини та нормативні
положення.

Як свідчать докази у справі, у 2007 році
ОСОБА_1 мала кредитні правовідносини з
ПАТ "Укркомунбанк" (стягувач по ВП 8586517),
але кредитні зобов'язання були нею
виконанні в добровільному порядку у 2009
році, що підтверджується доданими до
матеріалів справи квитанціями.

Також, про наявність вищезазначеного
виконавчого впровадження, відкритого
ВДВС Лисичанського МУЮ на підставі
судового наказу № 2н-49, виданого 11.03.2008
р. Лисичанським міським судом
Луганської області, ОСОБА_1 не було
відомо, оскільки вона не отримувала
постанови про відкриття виконавчого
впровадження № 8586517 і на час отримання
постанови про звернення стягнення на
заробітну плату, вже виконала кредитні
зобов'язання перед стягувачем ПАТ
"Укркомунбанк" по ВП 8586517 в
добровільному порядку.

Доводи позивача стосовно
вищевикладеного відповідною стороною
не спростовано, а тому у суду не має
підстав піддавати сумніву останнє.

Окрім того, суд зазначає, що виконання
рішення суду здійснюється органом
державної виконавчої служби у порядку,
передбаченому Законом України "Про
виконавче провадження".

Ст. 1 Законом України "Про виконавче
провадження" передбачено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Положеннями ст. 2 Закону Законом
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження" у постанові
про відкриття виконавчого провадження
державний виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до 7 днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про виконавче провадження" в разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений для самостійного
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
від суми, або вартості майна боржника,
що підлягає передачі стягувачу, за що
підлягає стягненню за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий
збір стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - юридичної особи.
У зазначених розмірах виконавчий збір
стягується з боржника також у разі
повернення виконавчого документа без
виконання за письмовою заявою
стягувача та у разі самостійного
виконання боржником рішення після
початку його примусового виконання,
зокрема шляхом перерахування
коштів безпосередньо на рахунок
стягувача. Постанова про стягнення
виконавчого збору може бути оскаржена
в десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до умов ст. 31 Закону України
"Про виконавче провадження" копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний "виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

П. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження", передбачено, що
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що позивач
добровільно виконав свої зобов'язання
перед ПАТ "Укркомунбанк", а тому жодної
підстави у відповідача не було для
прийняття оскаржуваних постанов.

У ч. 2 ст. 71 КАСУ, передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав
належних доказів в обгрунтування
законності прийнятих рішень, що є
предметом спору у справі.

Виходячи з положення ст. 19 ч. 2
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку
відповідна сторона, як суб'єкт владних
повноважень, не дотримала вимоги
закону про захист охороняємих прав,
свобод та інтересів фізичних осіб у
сфері публічно-правових відносин, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому її оскаржувані
рішення є протиправними, що дає суду
підстави для задоволення
адміністративного позову в частині їх
скасування та зобов"язання відповідача
вчинити дії по виконанню вимог п. 8 ч. 1
ст. 49 Закону України "Про виконавче
провадження", оскільки таким чином буде
дотримано принцип повного захисту
прав, свобод та інтересів позивача, про
які він просить, згідно до ч. 2 ст. 11 КАСУ.

Щодо решти позовних вимог, то вони
задоволенню не підлягають, оскільки не
потребують судового захисту в
розумінні ст. 2 КАСУ.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 128, 159, 160, 162, 181
КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову відділу державної
виконавчої служби Лисичанського
міського управління юстиції в
Луганській області ВП 8586517 від 06.08.2008 р.
про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого
збору.

Скасувати постанову відділу державної
виконавчої служби Лисичанського
міського управління юстиції в
Луганській області ВП 8586517 від 17.09.2009 р.
про стягнення з ОСОБА_1 витрат на
проведення виконавчих дій.

Скасувати постанову відділу державної
виконавчої служби Лисичанського
міського управління юстиції в
Луганській області про звернення
стягнення на заробітну плату за ВП 8586517
від 30.09.2014 р., прийняту щодо ОСОБА_1.

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Лисичанського
міського управління юстиції в
Луганській області вчинити дії щодо
закінчення виконавчого провадження №
8586517 по виконанню судового наказу
Лисичанського міського суду
Луганської області № 2-н-49.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Самойлова В.В.