Справа № 826/17906/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 листопада 2014 року 14:34 №
826/17906/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. при секретарі судового
засідання Віруцькій О.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні подання

Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Державної фіскальної
служби у м. Києві до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про підтвердження
обгрунтованості адміністративного
арешту майна

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова інспекція у
Дніпровському районі Головного
управління Державної фіскальної
служби у м. Києві звернулась до суду з
поданням про підтвердження
обґрунтованості адміністративного
арешту майна фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1.

Подання обґрунтовано тим, що ФОП ОСОБА_1
відмовлено у допуску до проведення
фактичної перевірки податковому
органу, внаслідок чого начальником
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Державної фіскальної
служби у м. Києві прийнято рішення про
застосування адміністративного арешту
майна від 17.11.2014 та направлено подання
про підтвердження обґрунтованості
накладеного арешту.

Відповідач - ФОП ОСОБА_1 - явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про час,
дату та місце судового вирішення
подання.

Відповідно до ч. 8 ст. 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства України
неявка сторін у судове засідання не
перешкоджає розгляду подання.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується подання, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Закріплені в пп. 16.1.13, 16.1.19 п. 16.1 ст. 16, пп.
20.1.11 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу
України компетенція контролюючих
органів та обов'язок платників
податків є необхідними умовами для
забезпечення виконання приписів
частини першої статті 67 Конституції
України, згідно з якою кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до пп. 62.1.3 п.6.2.1 ст.62 ПК
України податковий контроль
здійснюється шляхом: перевірок та
звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Згідно п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України,
фактичною вважається перевірка, що
здійснюється за місцем фактичного
провадження платником податків
діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється контролюючим
органом щодо дотримання норм
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України,
фактична перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

Підпунктом 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України,
фактична перевірка може проводитися на
підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, копія якого вручається
платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, під розписку до
початку проведення такої перевірки, та
за наявності хоча б однієї з таких
обставин: у разі отримання в
установленому законодавством порядку
інформації від державних органів або
органів місцевого самоврядування, яка
свідчить про можливі порушення
платником податків законодавства,
контроль за яким покладено на
контролюючі органи, зокрема, щодо
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності патентів,
ліцензій, та інших документів, контроль
за наявністю яких покладено на
контролюючі органи, виробництва та
обігу підакцизних товарів.

З матеріалів справи вбачається, що до
головного управління Державної
фіскальної служби у м. Києві надійшло
звернення Державної фіскальної служби
України про проведення перевірок, в
якому зазначено про можливі порушення
платниками податків згідно з переліком
законодавства.

Наказом в.о. начальника Головного
управління Державної фіскальної служи
у Київській області від 10.11.2014 наказано
організувати у листопаді 2014 року
проведення фактичних перевірок
суб'єктів господарювання, зокрема, ФОП
ОСОБА_1

На підставі наказу від 10.11.2014 видано
направлення на перевірку від 12.11.2014
№0348.

Судом встановлено, що вказані вище
наказ та направлення було пред'явлено
відповідачу, проте останній відмовився
від допуску до перевірки та від
ознайомлення з направленням на
проведення перевірки, про що
податковим органом складено акт
відмові від допуску до перевірки від
17.11.2014 о 13:00 год. та акт відмові від
підписання розписки про ознайомлення з
направленням на проведення перевірки
від 17.11.2014, копії яких містяться в
матеріалах подання.

Відмова від допуску до проведення
перевірки мотивована відповідачем
наявністю мораторію на проведення
перевірок накладеного Законом України
«Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014
рік».

Проте, ст. 31 Закону України «Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
установлено, що перевірки підприємств,
установ та організацій, фізичних осіб -
підприємців контролюючими органами
(крім Державної фіскальної служби
України) здійснюються протягом серпня -
грудня 2014 року виключно з дозволу
Кабінету Міністрів України або за
заявкою суб'єкта господарювання щодо
його перевірки.

Оскільки фактичну перевірку
відповідача призначено Головним
управлінням Державної фіскальної
служби у Київській області, отже
згадувана стаття Закону України «Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік» не
встановлює особливий порядок (з
дозволу Кабінету Міністрів України)
проведення таких перевірок.

Отже, відповідачем безпідставно
відмовлено у допуску податкового
органу до проведення фактичної
перевірки.

Судом встановлено, що на підставі
звернення начальника відділу контролю
за проведенням розрахункових операцій
та проведенням фактичних перевірок
управління податкового та митного
аудиту про застосування
адміністративного арешту майна
платника податків від 17.11.2014, в.о.
начальника Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Державної
фіскальної служби у м. Києві прийнято
рішення про застосування
адміністративного арешту майна
платника податків від 17.11.2014, яким
застосовано умовний адміністративний
арешт майна ФОП ОСОБА_1.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94
Податкового кодексу України
адміністративний арешт майна платника
податків є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
законом.

Загальна процедура застосування
адміністративного арешту майна
платника податків визначена Наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 10.10.2013 № 568 "Про затвердження
Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків" та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 31 жовтня
2013 р. за № 1839/24371 (далі - Порядок № 586).

Згідно 3.1 Порядку № 586, арешт майна може
бути застосовано, якщо з'ясовується
одна з таких обставин:

1) платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі;

2) фізична особа, яка має податковий
борг, виїжджає за кордон;

3) платник податків відмовляється від
проведення документальної перевірки
за наявності законних підстав для її
проведення або від допуску посадових
осіб органу доходів і зборів;

4) відсутні дозволи (ліцензії) на
здійснення господарської діяльності,
торгові патенти, а також у разі
відсутності реєстраторів
розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством;

5) відсутня реєстрація особи як
платника податків в органі доходів і
зборів, якщо така реєстрація є
обов'язковою відповідно до Кодексу, або
коли платник податків, що отримав
податкове повідомлення або має
податковий борг, вчиняє дії з
переведення майна за межі України, його
приховування або передачі іншим
особам;

6) платник податків відмовляється від
проведення перевірки стану збереження
майна, яке перебуває у податковій
заставі;

7) платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу;

8) у разі відмови платника податків
(його посадових осіб або осіб, які
здійснюють готівкові розрахунки та/або
провадять діяльність, що підлягає
ліцензуванню та/або патентуванню) від
проведення інвентаризації основних
засобів, товарно-матеріальних
цінностей, коштів (зняття залишків
товарно-матеріальних цінностей,
готівки), передбаченої підпунктом 20.1.9
пункту 20.1 статті 20 розділу I Кодексу,
або ненадання для перевірки
документів, їх копій (за умови
наявності таких документів).

За наявності однієї з наведених
обставин керівник органу доходів і
зборів (його заступник) приймає рішення
про застосування арешту майна платника
податків (п. 3.2 Порядку № 586).

Відповідно до п. 94. 2 ст. 94 ПК України,
арешт майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:
платник податків відмовляється від
проведення документальної перевірки
за наявності законних підстав для її
проведення або від допуску посадових
осіб контролюючого органу (п. 94.2.3) та
відсутні дозволи (ліцензії) на
здійснення господарської діяльності,
торгові патенти, а також у разі
відсутності реєстраторів
розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством (94.2.4).

Підпунктом 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового
кодексу України передбачено, що арешт
майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин,
зокрема, платник податків
відмовляється від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб органу
державної податкової служби.

Пунктом 94.5 ст. 94 Податкового кодексу
України передбачено, що арешт майна
може бути повним або умовним. Повним
арештом майна визнається заборона
платнику податків на реалізацію прав
розпорядження або користування його
майном. У цьому випадку ризик,
пов'язаний із втратою функціональних
чи споживчих якостей такого майна,
покладається на орган, який прийняв
рішення про таку заборону. Умовним
арештом майна визнається обмеження
платника податків щодо реалізації прав
власності на таке майно, який полягає в
обов'язковому попередньому отриманні
дозволу керівника відповідного органу
державної податкової служби на
здійснення платником податків
будь-якої операції з таким майном.
Зазначений дозвіл може бути виданий
керівником органу державної
податкової служби, якщо за висновком
податкового керуючого здійснення
платником податків окремої операції не
призведе до збільшення його
податкового боргу або до зменшення
ймовірності його погашення.

Згідно з п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу
України керівник органу державної
податкової служби (його заступник) за
наявності однієї з обставин,
визначених у пункті 94.2 цієї статті,
приймає рішення про застосування
арешту майна платника податків, яке
надсилається: платнику податків з
вимогою тимчасово зупинити відчуження
його майна; іншим особам, у володінні,
розпорядженні або користуванні яких
перебуває майно такого платника
податків, з вимогою тимчасово зупинити
його відчуження.

В матеріалах подання відсутні докази
надсилання рішення про застосування
адміністративного арешту майна
платника податків від 17.11.2014 платнику
податків (відповідачу).

Статтею 16 ПК України визначено
обов'язки платника податків, до яких,
зокрема належать не перешкоджання
законній діяльності посадової особи
контролюючого органу під час виконання
нею службових обов'язків та
виконування законної вимоги такої
посадової особи; забезпечувати
збереження документів, пов'язаних з
виконанням податкового обов'язку,
протягом строків, установлених цим
Кодексом; допуск посадових осіб
контролюючого органу під час
проведення ними перевірок до
обстеження приміщень, територій (крім
житла громадян), що використовуються
для одержання доходів чи пов'язані з
утриманням об'єктів оподаткування, а
також для проведення перевірок з
питань обчислення і сплати податків та
зборів у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Як підтверджується матеріалами справи,
податковий орган діяв в межах чинного
законодавства під час призначення
фактичної перевірки відповідача та
застосування умовного
адміністративного арешту майна
платника податків.

Таким чином, оскільки, відповідач
відмовився від проведення перевірки за
наявності законних підстав для її
проведення, податковим органом було
правомірно прийнято рішення про
накладення адміністративного арешту
на майно ФОП ОСОБА_1, як це передбачено
приписами пп. 94.2.3, 94.2.4 п. 94.2 ст. 94 ПК
України.

Відтак, рішення в.о. начальника
Державної податкової інспекції
Дніпровського району Головного
управління Державної фіскальної
служби у місті Києві, прийняте 17.11.2014
року о 14 год. 20 хв. про застосування
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що
перебуває (розміщується/зберігається)
за адресою: АДРЕСА_1 умовного
адміністративного арешту майна
платника податків є обґрунтованим.

Частиною восьмою статті 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі постановлення
судом ухвали про відкриття провадження
у справі суд приймає у триденний строк,
але не пізніше ніж протягом 96 годин з
моменту встановлення обставин, що
зумовлюють звернення заявника до суду,
постанову по суті заявлених вимог, яка
підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст.2, 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 1833, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити подання Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління Державної
фіскальної служби у м. Києві .

2. Визнати обґрунтованим
адміністративний арешт майна фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що
перебуває (розміщується/зберігається)
за адресою: АДРЕСА_1 застосований
рішенням від 17.11.2014 в.о. начальника
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Державної фіскальної
служби у місті Києві про застосування
адміністративного арешту майна
платника податків.

Постанова суду підлягає негайному
виконанню.

Постанова може бути оскаржена у
встановленому порядку ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України
із врахуванням вимог ст. 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, із врахуванням вимог ст. 183-3
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Келеберда