Справа № 2а-12421/09/2670
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_5 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року у справі за позовом
Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_5 до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві про визнання нечинним податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2009 року Суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_5 звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві в якому просила
визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення від 16.02.2009 №
/0, від 16.02.2009 № /0, від 24.04.2009
№/1, від 30.06.2009 № /1, від 20.07.2009
№ /2, від 20.07.2009 № /2, від 16.09.2009
№ /3 та від 16.09.2009 № /3.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
березня 2010 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 жовтня 2010
року вказану постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
березня 2010 року скасовано та прийнято
нове рішення, яким позовні вимоги
задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 03 лютого 2014 року постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18 березня 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 жовтня 2010
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
період з 28.10.2008 по 10.11.2008
співробітниками Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м.
Києва було проведено планову виїзну
документальну перевірку дотримання
вимог податкового та валютного
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_5 (Ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) за період з 13.12.2006 по 30.06.2008.

В ході проведення перевірки податковим
органом встановлено порушення
позивачем вимог ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та, як наслідок, заниження
податку з доходів фізичних осіб за 4
квартал 2007 року та за 1-2 квартали 2008
року на загальну суму у розмірі 82 487,20
грн., а також порушення п. 2.2 ст. 2, пп.пп.
7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7, пп. «в» п. 9.6 ст. 9, абз. 2
п. 11.42 ст. 11 Закону України «Про податок
на додану вартість» та, як наслідок,
заниження податку на додану вартість з
січня по квітень 2007 року на загальну
суму в розмірі 3 543 грн.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено Акт перевірки
від 26.12.2008 № 805-17-4- на підставі
якого та за наслідками процедури
адміністративного оскарження
відповідачем прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення від
16.02.2009 № /0, від 16.02.2009 № /0, від
24.04.2009 №/1, від 30.06.2009 № /1, від
20.07.2009 № /2, від 20.07.2009 № /2, від
16.09.2009 № /3 та від 16.09.2009 № /3,
якими, у зв'язку з вказаними
порушеннями позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 82 487,20
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 170 грн., а також
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі 3
341 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 1 670,50 грн.

Позивач заперечує правомірність
вищевказаних податкових
повідомлень-рішень відповідача, у
зв'язку з чим просить визнати їх
протиправними та скасувати з підстав
невідповідності нормам чинного
законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем жодних аргументів та
доказів на спростування вказаних в
Акті перевірки порушень, в тому числі
будь-якої первинної документації не
наведено та не надано.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Положеннями статті 1 Указу Президента
України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» передбачено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується, у тому
числі, для фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їхніх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Отже, реалізація права суб'єкта малого
підприємництва на запровадження
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності залежить від
виконання таким суб'єктом установлених
Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується
виключно з доходів, одержаних фізичною
особою суб'єктом підприємницької
діяльності з додержанням вимог цього
Указу, зокрема, якщо виручка платника
єдиного податку за рік не перевищує 500
тис. гривень.

Відповідно до пункту 1 Указу № 727/98,
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, єдиним критерієм для
віднесення коштів до виручки суб'єкта
господарювання є факт їх надходження
на рахунок останнього за операціями з
продажу товарів (робіт, послуг)
незалежно від виду договору, яким
опосередковувалося виконання таких
операцій, а відтак, при визначенні
граничного обсягу виручки, при
перевищенні якого суб'єкт малого
підприємництва втрачає право
перебувати на спрощеній системі
оподаткування, підлягає врахуванню і
сума виручки платника єдиного
податку-комісіонера, одержана на
підставі комісійних угод.

Згідно зі статтею 5 Указу № 727/98, в разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Розділ IV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 № 13-92 визначає
особливості оподаткування доходів від
зайняття підприємницькою діяльністю.

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету
визначено, що згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу (абзац 2 вказаної статті).

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що у разі
перевищення граничного розміру
виручки у платника єдиного податку
виникає як обов'язок переходу у
наступному податковому періоді на
загальну систему оподаткування, так і
обов'язок оподаткування суми такого
перевищення у порядку, встановленому
розділом IV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», оскільки оподаткування за
ставкою єдиного податку може мати
місце лише при дотриманні визначених в
Указі Президента «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» умов,
зокрема, щодо обсягу граничного
розміру виручки.

Як вбачається з Акту перевірки, у 4
кварталі 2007 року позивач перевищив
обсяг граничного розміру виручки на
загальну суму у розмірі 152 757,84 грн., в
т.ч. 25 459,64 грн. ПДВ, що не заперечувалось
останнім, тобто валовий дохід за такий
період за висновком суду становить 127
298,20 грн. (152 757,84 грн. - сума ПДВ у розмірі
25 459,64 грн.).

Основними постачальниками товару
протягом спірного періоду були ТОВ
«Інтертраст Юніон» та ТОВ «Лован ЛТД».
Витрати позивача за господарськими
операціями з даними підприємствами
контролюючим органом не визнано.

В Акті перевірки зазначено, що на
підставі наданих банківських виписок,
книги обліку доходів та витрат,
відповідачем встановлено, що кошти за
відвантажений товар вказаними
постачальниками позивача не
перераховував і станом на 30.06.2008
заборгованість останнього перед ТОВ
«Інтертраст Юніон» становить 538 147,92
грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 89 691,32 грн., в той
час як постановою Господарського суду
від 26.12.2007 вказане товариство визнано
банкрутом, а 27.02.2008 припинено його
державну реєстрацію, що
підтверджуються наявною в матеріалах
справи довідкою з ЄДРПОУ, отже
проведення розрахунків за висновком
контролюючого органу не є можливим у
зв'язку з припиненням юридичної особи.

Таким чином, позивач не поніс фактичних
витрат на придбання товару у ТОВ
«Інтертраст Юніон».

Разом з тим, позивач не підтвердив
розрахунковими, платіжними та іншими
документами такі витрати, у зв'язку з
чим, відповідач обґрунтовано дійшов
висновку про не віднесення таких сум до
валових витрат позивача.

Крім цього, погашення заборгованості
за поставлені ТОВ «Лован ЛТД» товари,
як зазначає відповідач в Акті
перевірки, позивач провів простим
векселем від 30.06.2008 серії АА № 1635032,
емітованим на суму 212 239,62 грн. В той же
день, вказаний вексель був переданий
ТОВ «Лован ЛТД» відповідно до акту
прийому-передачі векселів. Разом з тим,
жодних доказів на підтвердження таких
обставин позивачем не надано.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента
України «Про сплату державного мита за
вексельні бланки», вексельні бланки
купуються підприємствами в
комерційних банках України. Під час
придбання вексельних бланків покупці в
обов'язковому порядку, крім вартості
бланку, сплачують державне мито за
кожен бланк у розмірі 10 відсотків від
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, якщо інше не передбачено
законодавством України. Державне мито
зараховується в доход Державного
бюджету України.

Доказів на підтвердження понесення
витрат на придбання вексельних бланків
та державного мита, яке сплачується при
придбанні вексельного бланку
позивачем під час перевірки
відповідачу, а також в процесі розгляду
справи суду, не надано, що, в контексті
припинення юридичної особи - ТОВ «Лован
ЛТД» у зв'язку з визнанням банкрутом,
ставить під сумнів фактичність таких
операцій, а відтак, посилання позивача
на акт від 10.03.2009 про пред'явлення
зазначеного векселя до оплати та
квитанцію до прибуткового касового
ордеру від 10.03.2009 № 5 про отримання ТОВ
«Фінансова Компанія «Раритет» (згідно
з відомостями з ЄДРПОУ державну
реєстрацію підприємства припинено
25.11.2010) грошових коштів у розмірі 212 239,62
грн., за відсутності банківських
виписок, які свідчать про фактичний рух
таких коштів, свідчать лише про обмін
між такими суб'єктами документами
первинного бухгалтерського обліку.

З огляду на зазначене, можна дійти
висновку, що позивачем не було понесено
витрат на придбання товару та не
підтверджено розрахунковими,
платіжними та іншими документами
валові витрати за господарськими
операціями з ТОВ «Лован ЛТД».

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин), оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Посилання позивача на те, що валові
витрати позивача у першому кварталі 2008
року становлять 1 089 008,99 грн. є
безпідставним, оскільки жодних доказів
- первинних бухгалтерських документів,
які належить складати залежно від
певного виду господарської операції, -
договори, акти виконаних робіт,
документи про перевезення, зберігання
товарів, їх подальшу реалізацію тощо,
доказів щодо руху активів платника
податку в процесі здійснення
відповідних господарських операцій, в
тому числі здійснення оплати товару, що
в сукупності є доказами на
підтвердження понесення таких витрат,
надано не було.

Згідно з додатком № 6 до Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12 із
змінами і доповненнями, внесеними
наказом від 18.05.1993 № 17, та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 за № 64, чинної на момент
виникнення спірних правовідносин,
норми витрат, що враховуються при
оподаткуванні доходів громадян, які
займаються підприємницькою діяльністю
без створення юридичної особи, та інших
доходів (затверджені Головною
державною податковою інспекцією
України 18.01.1993 № 36-32) становлять 25%.

Таким чином, витрати позивача за 4
квартал 2007 року складають 31 824,55 грн.
(сума перевищення обсягу граничного
розміру виручки - валовий дохід у
розмірі 127 298,20 грн. без урахування ПДВ *
25%), за 1 квартал 2008 року - 65 709,47 грн.
(встановлена відповідачем в Акті
перевірки сума валових доходів
позивача у розмірі 262 837,90 грн. * 25%) та за 2
квартал 2008 року - 90 040,54 грн. (встановлена
відповідачем в Акті перевірки сума
валових доходів позивача у розмірі 360
162,10 грн. * 25%).

З огляду на викладене, чистий дохід
позивача відповідно до вимог ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
склав: за 4 квартал 2007 року - 95 473,65 грн. (127
298,20 грн. - 31 824,55 грн.); за 1 квартал 2008 року
- 184 320,40 грн. (262 837,90 грн. - 65 709,47 грн.); за 2
квартал 2008 року - 270 121,60 грн. (360 162,10 грн. -
90 040,54 грн.).

Згідно п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
ставка податку становить 15 відсотків
від об'єкта оподаткування.

Таким чином, податок з доходів фізичних
осіб позивача складає: за 4 квартал 2007
року - 14 321 грн. (95 473,65 грн. - 15%); за 1
квартал 2008 року - 27 648 грн. (184 320,40 грн. *
15%); за 2 квартал 2008 року - 40 518,24 грн. (270
121,60 грн. * 15%), що разом становить 82 487,20
грн.

Платники податку на додану вартість,
об'єкти, база та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету, визначаються Законом України
«Про податок на додану вартість» від 03
квітня 1997 року № 168/97-ВР (із змінами та
доповненнями).

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з наступних подій:
або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг); або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону, не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту будь-які витрати
зі сплати податку, які не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а у разі імпорту робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Приписами пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону
встановлено, що податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Для операцій, що
оподатковуються і звільнені від
оподаткування, складаються окремі
податкові накладні. Податкова накладна
є звітним податковим документом і
одночасно розрахунковим документом.
Податкова накладна виписується на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). У разі коли
частка товару (робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань. Платники
податку повинні зберігати податкові
накладні протягом строку,
передбаченого законодавством для
зобов'язань із сплати податків.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно статті 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми, для підтвердження
включення витрат на придбання товарів
(робіт, послуг) до складу валових витрат
підприємства, а також для
підтвердження включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ сплачених
у складі ціни за придбаний товар
(роботи, послуги), необхідні первинні
документи (видаткові накладні,
податкові накладні, акти
здачі-приймання робіт тощо), оформлені
відповідно до вимог Закону України
«Про бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП
ОСОБА_5 з 01.01.2007 по 31.12.2007 перебувала на
спрощеній системі оподаткування зі
сплатою єдиного податку.

У відповідності до п. 11.42 ст. 11 вказаного
Закону, юридичні та фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які є платниками єдиного податку за
спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності та не
зареєстровані платниками податку на
додану вартість, не мають права на
нарахування податку, податковий кредит
та складання податкових накладних, а
також на отримання бюджетного
відшкодування.

Жодних аргументів та доказів на
спростування вказаних в Акті перевірки
порушень в цій частині, в тому числі
будь-якої первинної документації,
позивачем не надано.

Крім цього, безпідставне формування
позивачем податкового кредиту за
січень 2007 року на загальну суму у
розмірі 2 735 грн. вплинуло на заниження
позивачем позитивного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за лютий, березень та квітень
2007 року на загальну суму у розмірі 606
грн.

Таким чином, відповідач прийшов до
правомірних висновків про порушення
позивачем вимог п. 2.2 ст. 2, пп.пп. 7.4.4, 7.4.5
п. 7.4 ст. 7, пп. «в» п. 9.6 ст. 9, абз. 2 п. 11.42 ст.
11 Закону України «Про податок на додану
вартість» та, як наслідок, заниження
податку на додану вартість з січня по
квітень 2007 року на загальну суму у
розмірі 3 341 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються вимоги
та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем надано достатньо доказів
в обґрунтування правомірності своїх
дій при прийнятті податкових
повідомлень-рішень від 16.02.2009 № /0,
від 16.02.2009 № /0, від 24.04.2009 №/1,
від 30.06.2009 № /1, від 20.07.2009 № /2,
від 20.07.2009 № /2, від 16.09.2009 № /3
та від 16.09.2009 № /3, а відтак, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позову СПД-ФО ОСОБА_5

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_5 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 21.11.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.