Справа № 2а/1270/3603/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/57157/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Ситникова О.Ф., Швеця
В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2012
року по справі за позовом Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Луганське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до Луганського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання», у якій просило
стягнути з відповідача на користь
Державного бюджету України в його
особі адміністративно-господарські
санкції та пеню в сумі 1108641 грн. 92 коп.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2012
року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення першої та
апеляційної інстанції прийнято з
порушенням норм процесуального права,
заявник звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та задовольнити первісні
позовні вимоги.

Від відповідача письмових заперечень
на касаційну скаргу до Вищого
адміністративного суду України не
надходило.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права при прийнятті
відповідного рішення, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідач
протягом 2011 року, щомісячно подавав до
позивача звіти про наявність вакансій
форми № 3-ПН, в яких зазначалось
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів. Для забезпечення наявних
вакантних місць для працевлаштування
інвалідів, про що свідчить довідка за
формою 10-ПІ за 2009 рік, яка була подана
позивачу, відповідач інформував про це
головне управління праці і соціального
захисту населення Луганської
облдержадміністрації. Луганське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів, центри зайнятості в
містах і селищах міського типу
Луганської області, за
місцезнаходженням структурних
підрозділів відповідача. Відповідна
інформація відповідачем була
розміщена у друкованих засобах масової
інформації, зокрема в рекламних
оголошення про прийом на роботу
інвалідів. Також відповідач приймав
участь 09 вересня 2011 року у проведенні
«Ярмарку вакансій» для вирішення
питання працевлаштування осіб з
обмеженими фізичними можливостями, яка
проводилася за участю позивача.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суди попередніх інстанцій,
прийшли до висновків з якими
погоджується колегія суддів про не
допущення відповідачем порушення
вимог законодавства України, яким
передбачено соціальні гарантії
працевлаштування інвалідів.

Статтею 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлено, що
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.

Згідно з статтею 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до статті 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Таким чином підстав для
застосування до відповідача
адміністративно-господарських санкцій
не було, оскільки ним у повному обсязі
виконано покладені на нього
законодавством обов'язки щодо
працевлаштування інвалідів, дотримано
існуючі правила здійснення
господарської діяльності щодо
забезпечення працевлаштування
інвалідів та вжито всіх можливих
заходів, спрямованих на забезпечення
працевлаштування інвалідів на власне
підприємство.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
правильно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновку судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2012
року у справі № 2а/1270/3603/12
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
О.Ф. Ситников

В.В. Швець