Справа № 2-а-28/11 2-а/307/15/14
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року

Справа № 876/3662/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Глушка І.В., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 14 березня 2014 року про закриття
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до Солотвинської селищної ради, третя
особа: ОСОБА_2 про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Тячівського
районного суду Закарпатської області з
адміністративним позовом до
Солотвинської селищної ради, третьої
особи ОСОБА_3 про скасування рішення 24-ї
сесії 5-го скликання Солотвинської
селищної ради від 15 грудня 2009 року №600
щодо передачі у власність ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0,0380 га.

Ухвалою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 14 березня 2014
року провадження у справі закрито, у
зв'язку з тим, що цей спір не є
публічно-правовим і підлягає розгляду
в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із таким судовим
рішенням, його оскаржила ОСОБА_1,
подавши апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
просила скасувати оскаржувану ухвалу
та направити справу для продовження
розгляду. Обгрунтовуючи свою незгоду
із судовим рішенням, апелянт зазначила,
що спір є публічно-правовим, а тому
підстав для закриття провадження у
справі не було. Також зазначила, що
слухання справи судом першої інстанції
відбулося без її участі, що є
порушенням норм процесуального
законодавства.

Заперечень на апеляційну скаргу до
суду не надійшло.

Представник апелянта у судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
та просив її задовольнити.

Третя особа ОСОБА_2 заперечила щодо
задоволення апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі у
судове засідання не прибули, хоча
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду, а тому
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України
їх неприбуття не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
та межі апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їх посадова чи службова особа або інший
суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

А згідно ст. 15 ЦПК України у порядку
цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4
мотивувальної частини Рішення від 16
квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) вказав, що органи
місцевого самоврядування, вирішуючи
питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію.

Частиною 1 статті 125 Земельного Кодексу
України передбачено, що право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Таким чином, після оформлення
відповідно до чинного законодавства
права власності на земельну ділянку
виник спір про право цивільне, а відтак
і захищати свої права та інтереси особи
повинні у способи, визначені у статтях
152 Земельного Кодексу України та 16
Цивільного кодексу України.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 1 жовтня 2013 року у справі за позовом
заступника прокурора м. Ялти
Автономної Республіки Крим в інетерсах
Республіканського комітету Автономної
республіки Крим з охорони
навколишнього природного середовища
до Кореїзької селищної ради про
визнання незаконними та скасування
рішень, а також у постанові від 4 лютого
2014 року у справі за позовом фізичної
особи до Ялтинської міської ради
Автономної Республіки Крим, про
визнання протиправними та скасування
рішень та державних актів на земельні
ділянки.

Із матеріалів справи вбачається та не
заперечується сторонами, що на
підставі рішення Солотвинської
селищної ради №600 від 15 грудня 2009 року
ОСОБА_2 отримала відповідний державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,0380 га, тобто зазначене
рішення, яке є актом індивідуальної
дії, вичерпало свою юридичну силу після
реалізації, а саме: після одержання
власником земельної ділянки
документів, що посвідчують право
власності та його державної
реєстрації.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що в провадженні
Тячівського районного суду перебуває
цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до
Солодвинської селищної ради, ОСОБА_2
про скасування рішення та державного
акту на право власності на земельну
ділянку.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
даний спір не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства
і зазначив про необхідність розгляду
справи в порядку цивільного
судочинства.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС
України суд закриває провадження в
справі, якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Тому ухвала Тячівського районного суду
про закриття провадження у
адміністративній справі є законною і
підстав для скасування цього судового
рішення немає.

Доводи апелянта не спростовують
висновків суду.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та постановлено судове рішення
з додержанням норм процесуального
права, відповідно за наслідками
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
суду першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а ухвалу суду - без
змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 199, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, ухвалу Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 14 березня 2014 року про закриття
провадження по справі № 2-а-28/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 18 листопада 2014 року.