Справа № 454/606/13-а
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 р.
Справа № 876/10507/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Шавеля Р.М., Гулида Р.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Сокальському районі
Львівської області на постанову
Сокальського районного суду
Львівської області від 26.06.2013р. в
адміністративній справі №454/606/13-а за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області про зобов'язання провести
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії,-

встановив:

В лютому 2013 року ОСОБА_1 (надалі -
позивач) звернулася до суду з
адміністративним позовом, в якому
просила зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області (надалі - відповідач, пенсійний
орган) встановити з 01.01.2012р. підвищення,
як реабілітованому громадянину, у
розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії
за віком, відповідно до п. «г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
ч.1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Ухвалою суду від 01.03.2013 р. заявлений
позов у частині вимог за період з
01.01.2012р. до 28.09.2012р. залишено без
розгляду через пропуск строку
звернення до суду.

Постановою Сокальського районного
суду Львівської області від 26.06.2013р.
заявлений позов задоволено повністю:
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Сокальському районі
Львівської області нараховувати і
виплачувати ОСОБА_1, як реабілітованому
громадянину, підвищення до пенсії у
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком
відповідно до п «г» ст. 77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», виходячи
з мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 28.09.2012 року.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та відмовити в
задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що з дня набрання чинності Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», тобто
з 01.01.2004р. Закон України «Про пенсійне
забезпечення» втратив чинність і не
може застосовуватися при вирішенні
даного спору. Постановою КМ України №
654 від 16.07.2008р. «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення», з 01.09.2008р.
встановлено, що громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, підвищення проводиться
в розмірі 54 грн. 40 коп., а членам їх
сімей, яких було примусово переселено -
43 грн. 52 коп. Дії пенсійного органу щодо
виплати підвищення до пенсії позивачу
є правомірними, оскільки таке
здійснюється у розмірі, встановленому
КМ України. Також наведеним Законом
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

На підставі п.1 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи проводиться в порядку
письмового провадження, оскільки
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що в задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити з наступних
підстав.

Суд першої інстанції встановив та
матеріалами справи підтверджується, що
позивач перебуває на обліку у
відповідача та отримує пенсію за віком
з врахуванням підвищення до пенсії
примусово переселених членів сім'ї
реабілітованих в розмірі 43 грн. 52 коп.
на підставі постанови Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008р. №654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» (далі -
Постанова №654).

Приймаючи рішення по справі, суд першої
інстанції виходив з того, що
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства підтверджується право
позивача на підвищення до пенсії у
відповідності до вимог п. «г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Окрім цього, судом задоволені позовні
вимоги, починаючи з 28.09.2012р., тобто з
врахуванням пропуску строку звернення
до суду.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права і фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Згідно з п. «г» ч.1 ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії
підвищуються на 50%, а членам їх сімей,
яких було примусово переселено, - на 25%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з п.6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до прийняття
відповідного закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про пенсійне забезпечення» має вищу
юридичну силу в порівнянні з
постановою КМ України №654 від 16.07.2008р.
Отже, відповідач неправомірно
виплачував підвищення до пенсії в
меншому розмірі, ніж це передбачено
п.«г» ч.1 ст.77 зазначеного Закону.

В частині доводів апелянта колегія
суддів враховує, що питання
фінансування відповідних видатків з
державного бюджету не виступає
предметом даного спору; проблеми
надання бюджетних коштів пенсійному
органу для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог; також суд першої інстанції не
ухвалював рішення про проведення
виплат з власних джерел фінансування
пенсійного органу, а тому покликання
останнього на можливість нецільового
використання коштів Пенсійного фонду
України є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальна
пенсія за віком дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність.

Окрім того, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі, суд, у
разі відсутності спору про право особи
на отримання підвищення до пенсії або
встановлення такого права в судовому
порядку, не має підстав обмежувати
орган, відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві (згідно п. 12 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України №8 від 19.12.2011р.).

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла переконливого висновку про те,
що заявлений позов підлягає
задоволенню з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції колегія суддів не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області залишити без задоволення,
постанову Сокальського районного суду
Львівської області від 26.06.2013р. в
адміністративній справі №454/606/13-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.
Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Шавель Р.М.

Гулид Р.М.