Справа № 740/3458/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 740/3458/14
інстанції: Бережняк В. Д.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О. О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3
на постанову Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 10 вересня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до Ніжинської
міської ради про стягнення коштів за
час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області з позовом до Ніжинської
міської ради та просив стягнути з
відповідача кошти за час вимушеного
прогулу у сумі 21 897 грн. 45 коп. та
моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Постановою Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 10
вересня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що судом першої інстанції неповно
з'ясовано та не доведено обставини, що
мають значення для справи, а висновки,
викладені ним в оскаржуваній
постанові, не відповідають обставинам
справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням Ніжинської міської ради
№2-50/2014 від 20 лютого 2014 року «Про
дострокове припинення повноважень
секретаря Ніжинської міської ради»
позивача було звільнено з посади
секретаря міської ради. Рішення про
припинення повноважень позивача як
секретаря міської ради постановою
Ніжинського міськрайонного суду від 20
травня 2014 року було визнано незаконним.
Зважаючи на це, ОСОБА_3 наголошував, що
припинення його повноважень секретаря
міської ради є незаконним, а отже
порушене право підлягає поновленню,
зокрема, і шляхом стягнення коштів за
час вимушеного прогулу.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
звертався до суду з позовом про
поновлення його на роботі на посаді
секретаря міської ради, не приступив
він і до виконання своїх обов'язків
після набрання постановою Ніжинського
міськрайонного суду від 20 травня 2014
року законної сили, - а тому підстави
для стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи
орган по розгляду трудових спорів
приймає одночасно з прийняттям рішення
про поновлення працівника на роботі.

При цьому, КЗпП України визначено
виключний перелік підстав до такого
стягнення, а саме:

1) у разі неправильного формулювання
причин звільнення в трудовій книжці;

2) у разі затримки видачі трудової
книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу;

3) у разі затримки власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення органу, який розглядав
трудовий спір про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, в
даному випадку жодна з перелічених
вище підстав відсутня.

Натомість, скасування наказу про
звільнення не може бути самостійною
підставою до виплати позивачу
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, з огляду на що колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_3.

Стосовно вимог позивача про
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів зазначає наступне.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України
визначено, що шкода, завдана фізичній
або юридичній особі незаконними
рішеннями, дією чи бездіяльністю
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цих
органів.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування. Моральна
шкода відшкодовується одноразово, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

У постанові Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року із
змінами, внесеними згідно з Постановою
Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001
року та від 27.02.2009 року, зокрема,
зазначає, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації.

Отже, звернувшись до суду з такою
вимогою позивач повинен був зазначити:
в чому полягає завдана йому моральна
шкода, якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно та з яких
міркувань він виходив, визначаючи її
розмір, зазначивши, докази, якими це
підтверджується.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
не доведено факту завдання моральних
страждань, душевних переживань та
психологічного розладу, наявність
втрат немайнового характеру, що
настали у зв'язку з діями/бездіяльністю
відповідача.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що підстави для
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу на користь ОСОБА_3,
так само як і стягнення моральної
шкоди, - відсутні.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення питання
колегією суддів не виявлено, суд
правильно визначив правовідносини, що
склалися між сторонами, - з огляду на що
підстави до скасування оскаржуваного
судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 197, 199, 200, 205, 206, 211
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 10 вересня 2014 року, - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.