Справа № 442/3533/13-а 2а/442/184/2013
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року

Справа № 876/14516/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 24 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Унятицької сільської ради
Дрогобицького району, третьої особи -
ОСОБА_1 про визнання нечинним та
скасування рішення,-

в с т а н о в и
в :

17 травня 2013 року позивач - ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до
відповідача - Унятицької сільської
ради Дрогобицького району, третьої
особи - ОСОБА_1, в якому просив визнати
нечинним рішення Унятицької сільської
ради Дрогобицького району Львівської
області №92 від 02 листопада 2011 року "Про
розгляд заяви ОСОБА_1" в частині
визнання недійсним п.18 додатку №2
рішення виконкому Унятицької
сільської ради від 14 лютого 1995 року за
№1 "Про приватизацію земельних ділянок
на території сільської ради (гр.
ОСОБА_2)».

Постановою Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 24 жовтня 2013 року позов
задоволено. Визнано нечинним та
скасовано рішення Унятицької
сільської ради Дрогобицького району
Львівської області від 02 листопада 2011
року за №90 "Про розгляд заяви ОСОБА_1" в
частині визнання недійсним п.18 додатку
№2 рішення виконавчого комітету
Унятицької сільської ради від 14.02.1995
року за №1 "Про приватизацію земельних
ділянок на території сільської ради
(гр. ОСОБА_2)».

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і підлягає скасуванню, покликаючись на
те, що судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки тому факту, що
підставою для прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення послужило
рішення Дрогобицького районного суду
Львівської області від 21 квітня 1999
року, а тому безпідставним є
застосування у спірних
правовідносинах Рішення
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 року №7рп/2009 року та Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні». Крім того, судом першої
інстанції не застосовано до спірних
правовідносин приписи ст.99,100 КАС
України щодо наслідків пропущення
позивачем строків звернення до суду.
Апелянт також звертає увагу на те, що
під час вирішення справи по суті в суді
першої інстанції представником
третьої особи в канцелярію суду
завчасно подано клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
зайнятістю в іншому судовому
засіданні. Разом з тим, суд першої
інстанції дане клопотання до уваги не
прийняв та розглянув справу без участі
представника третьої особи. Просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову.

Апелянт - ОСОБА_1 та представник
апелянта - ОСОБА_3 у судовому засіданні
підтримали доводи, викладені в
апеляційній скарзі, вважають висновки
суду першої інстанції неправильними та
необгрунтованими. Просять скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити нове
судове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Представник позивача - ОСОБА_4 у
судовому засіданні не погодилася з
доводами апеляційної скарги і вважає,
що вони не спростовують висновків суду
першої інстанції, який ухвалив законне
та обґрунтоване рішення, просить
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Представник відповідача - Унятицької
сільської ради Дрогобицького району у
судове засідання не прибув, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлений належним чином, тому суд
вважає можливим проведення розгляду
справи в його відсутності за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та
представника позивача, третьої особи
та його представника, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням виконавчого комітету
Унятицької сільської ради від 14 лютого
1995 року №1 "Про приватизацію земельних
ділянок на території сільської ради»
передано громадянину ОСОБА_2
безоплатно у власність земельну
ділянку площею 0,1560 га для
обслуговування житлового будинку (п.18
додатку №2).

Рішенням Дрогобицького районного суду
Львівської області від 21 квітня 1999 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до виконкому
Унятицької сільської ради народних
депутатів Дрогобицького району та
ОСОБА_2 визнано недійсними рішення
виконкому Унятицької сільської ради
Дрогобицького району від 14 лютого 1995
року №1 та від 21 червня 1995 року №15 «Про
приватизацію земельних ділянок
громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_1» (а.с.6-8).

Рішенням Унятицької сільської ради
Дрогобицького району Львівської
області від 02 листопада 2011 року №90 "Про
розгляд заяви ОСОБА_1" заяву ОСОБА_1
задоволено та визнано недійсними п. 18
додатку №2 рішення виконавчого
комітету Унятицької сільської ради від
14 лютого 1995 року №1 "Про приватизацію
земельних ділянок на території
сільської ради» (гр. ОСОБА_2) та п.2
додатку №1 виконавчого комітету
Унятицької сільської ради від 21 червня
1995 року №15 «Про приватизацію земельних
ділянок на території сільської ради»
(гр. ОСОБА_1) (а.с.5).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
оскаржуване рішення прийняте
Унятицькою сільською радою з
перевищенням наданих їй повноважень та
не у спосіб визначений Конституцією та
законами України, оскільки орган
місцевого самоврядування не вправі
скасовувати самі собі рішення. Крім
того, рішення від 14 лютого 1995 року
Унятицької сільської ради визнане
судом недійним, а тому додатково
скасовувати його рішенням сесії не
потрібно.

Такий висновок суду першої інстанції,
на думку колегії суддів, відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст.144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
України. Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Стаття 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачає,
що виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються питання щодо скасування
актів виконавчих органів ради, які не
відповідають Конституції чи Законам
України, іншим актам законодавства,
рішенням відповідної ради, прийнятим у
межах її повноважень.

У ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" зазначено, що
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або Законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Таким чином, за змістом норм чинного
законодавства органи місцевого
самоврядування не можуть в
односторонньому порядку скасовувати
свої попередні рішення, якщо на
підставі приписів цих рішень виникли
певні правовідносини і їх суб'єкти
заперечують проти їх припинення, та у
подібних випадках рішення можуть
визнаватися нечинними та
скасовуватись у судовому порядку

Конституційний Суд України в рішенні
№7-рп/2009 від 16.04.2009р. (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування, за конституційним
поданням Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19,
ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46,
ч.ч.1,10 ст.59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні") дійшов
висновку про те, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення. Ненормативні
правові акти місцевого самоврядування
є актами одноразового застосування,
вони вичерпують свою дію фактом
їхнього виконання, а тому не можуть
бути скасовані чи змінені органом
місцевого самоврядування після їх
виконання.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення виконкому Унятицької
сільської ради Дрогобицького району
від 14 лютого 1995 року №1 та від 21 червня
1995 року №15 «Про приватизацію земельних
ділянок громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_1»
визнано недійсним рішенням
Дрогобицького районного суду
Львівської області від 21 квітня 1999
року.

Разом з тим, Унятицька сільська рада 02
листопада 2011 року прийняла рішення №90
"Про розгляд заяви ОСОБА_1", яким
задоволила заяву ОСОБА_1 та визнала
недійсними п.18 додатку №2 рішення
виконавчого комітету Унятицької
сільської ради від 14 лютого 1995 року №1
"Про приватизацію земельних ділянок на
території сільської ради» (гр. ОСОБА_2)
та п.2 додатку №1 виконавчого комітету
Унятицької сільської ради від 21 червня
1995 року №15 «Про приватизацію земельних
ділянок на території сільської ради»
(гр. ОСОБА_1).

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що Унятицька сільська
рада при прийнятті рішення № 90 від 02
листопада 2011 року "Про розгляд заяви
ОСОБА_1" в частині визнання недійсним
п.18 додатку №2 рішення виконкому
Унятицької сільської ради від 14 лютого
1995 року за №1 "Про приватизацію
земельних ділянок на території
сільської ради (гр. ОСОБА_2)» діяла
всупереч наданих їй повноважень, у
спосіб не передбачений Конституцією та
законами України, а тому оскаржуване
рішення є протиправним та підлягає
скасуванню.

Колегія суддів не приймає до уваги
покликання апелянта на те, що судом
першої інстанції не застосовано до
спірних правовідносин приписи ст.99,100
КАС України щодо наслідків пропущення
позивачем строків звернення до суду,
оскільки такі є безпідставними.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів прийшла до переконання,
що доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
підставність позовних вимог, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС
України апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 24 жовтня 2013 року у справі №
442/3533/13-а 2а/442/184/2013- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 24
листопада 2014 року.