Справа № 266/3591/14-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 р.Справа №
266/3591/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.
Маріуполя на постанову Приморського
районного суду м. Маріуполя від
04.09.2014р. по справі № 266/3591/14-а

за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.
Маріуполя

про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
щомісячного підвищення до пенсії як
дитині війни,

ВСТАНОВИЛА:

12.08.14 позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом, в якому просив визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо не нарахування та
невиплати позивачу з 01.01.2014 року
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.
Зобов'язати відповідача провести з
01.01.2014 року нарахування та виплату
підвищення до пенсії, встановленого ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

За результатами розгляду справи
постановою Приморського районного
суду м. Маріуполя від 04.09.2014 року
задоволено частково позов. Визнано
протиправною бездіяльність
відповідача щодо не нарахування
позивачу доплати до пенсії у
відповідності до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".
Зобов'язано відповідача здійснити
нарахування доплати до пенсії позивачу
з підвищенням її на 30% мінімальної
пенсії за віком як дитині війни із
розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" за
період з 12.02.14 року по 02.08.14 року з
урахуванням фактично отриманих
позивачем виплат. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю -
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач відповідно до
ст.1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" є дитиною війни та
за приписами ст.6 цього закону має право
на отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального права, надавши перевагу
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" над Постановою
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2011 р. за № 1381 "Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення", як
нормативно-правовому акту, що має вищу
юридичну силу. Також судом правильно
визначено розмір мінімальної пенсії за
віком, виходячи із приписів ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний
бюджет України на 2012 рік" встановлено,
що у 2012 році норми і положення ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Пунктом 4 Прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" встановлено, що у 2013
році норми і положення, зокрема ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік. Тобто
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян на 2013 рік
делеговано Кабінету Міністрів України.

Згідно з ст. 3 Бюджетного Кодексу
України бюджетний період для всіх
бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік, який починається 1
січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року.

Тобто положення п. 4 Прикінцевих
положень Закону України "Про Державний
бюджет України на 2013 рік" діяли
протягом бюджетного року та
закінчилися 31.12.2013 року.

Законом України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" (в редакції
Закону до 03.08.2014 року) не встановлено
обмеження щодо виплат відповідно до
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", тому з 01.01.2014 року діють
положення ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", з
урахуванням частини 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Частиною 1 статті 8 Конституції
передбачено, що в Україні визнається і
дії принцип верховенства права. При
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод ( ч.3 ст.22 Конституції), а
тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що за період з 12.02.14 року по 02 серпня 2014
року нарахування та виплата дітям
війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Виходячи з системного аналізу ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та приписів ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач у період з 12.02.14 по 02 серпня
2014 року не мав підстав застосовувати
Постанову Кабінету Міністрів України
від 28.12.2011 року за № 1381 та був
зобов'язаний діяти у відповідності до
приписів діючої норми ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", який має вищу юридичну силу ніж
зазначена постанова, нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, постанова
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що підстав для її
скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200,
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду
м. Маріуполя від 04.09.2014р. по справі
№ 266/3591/14-а за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя про
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання здійснити нарахування
та виплату щомісячного підвищення до
пенсії як дитині війни залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Мельнікова Л.В. Донець Л.О.