Справа № 802/2517/14-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2517/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

18 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В.
Мельник-Томенко Ж. М.

за участю секретаря судового
засідання: Майданюк Я.Л.

за участю представників сторін:

представника позивача - Коханець
Олександра Володимировича,

представника відповідача - Романовича
Сергія Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінкрон" на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 28 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінкрон" до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до Вінницького
окружного адміністративного суду з
позовом до Вінницької ОДПІ Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 26.06.2014 року
№.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 28 липня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказане рішення та прийняти нове, яким
задовольнити вказаний позов.

Заслухавши суддю-доповідача та думку
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції- без змін,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
Вінницькою ОДПІ Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
ТОВ «Вінкрон» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту, та бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на рахунок
платника у банку за квітень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки
встановлено складено Акт від 11.06.2014
року №1532/1501/32055032, в якому зроблено
висновок про те, що ТОВ "Вінкрон" у
порушення п.102.5 ст.102 Податкового
кодексу України завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
24 Декларації), у розмірі 742 853 грн.

На підставі зазначеного акту,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № за формою
"В", яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 742 853 грн., що і стало
підставою для звернення до суду
позивачем.

Відмовляючи у задовленні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що з
урахуванням строків давності,
визначених п.п. 10.2.5 ст. 102 Податкового
кодексу України, від'ємні залишки за
травень 2010 року - квітень 2011 років не
можуть бути відображені платником в
рядку 24 декларації, не підлягають
зарахуванню платником у зменшення
податкових зобов'язань в податкових
деклараціях в наступних податкових
періодах, не можуть бути заявленими
платником до відшкодування на
розрахунковий рахунок чи в рахунок
майбутніх платежів (тобто не можуть
бути відображені ні в рядку 25.1, ні в
рядку 25.2 (23.1, 23.2. - по новій формі) та
відповідно перераховуватися за заявою
на розрахунковий рахунок платника.
Крім того, Законом не передбачено
модливості платника приймати
самостійне рішення щодо відстрочення
реалізації своїх прав на отримання
бюджетного відшкодування після
настання права на таке відшкодування.

Колегія суддів погоджується із
рішенням суду першої інстанції по суті
та вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі, позивач зазначає,
що судом першої інстанції при
винесенні оскаржуваного рішення
враховано виключно мотивацію
відповідача, зміст позовних вимог у
рішенні не викладений та не
обгрунтований. Так, апелянт мотивує
свою апеляційну скаргу тим, що
відображення позивачем у рядку 24
податкової декларації з податку на
додану вартість за квітень 2014 року
залишку від'ємного значення після
бюджетного відшкодування, яке
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду, ще не означає прийняття
платником податку рішення про
реалізацію свого права на отримання
бюджетного відшкодування. Крім того,
апелянт зазначає, що Податковий кодекс
України не встановлює строку давності
щодо використання податкового кредиту,
а бюджетне зобов'язання є правом
платника, тому платник податку, який не
має право на бюджетне відшкодування,
має право в рядку 24 податкової
декларації з ПДВ відображати залишок
від'ємного значення податку, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду до
повного його погашення.

Колегія суддів суддів апеляційного
суду вважає такі доводи апеляційної
скарги безпідставними з огляду на таке.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає, зокрема, відшкодуванню з
Державного бюджету України (бюджетному
відшкодуванню) передбачено статтею 200
Податкового кодексу України.
Підпунктом 200.1 ст.200 Податкового
кодексу України передбачено, що Сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України зазначено, що при позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом.

Пунктом 200.3 ст. 200 Податкового кодексу
України зазначено, що при від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

При цьому, якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до ст.200.7 Податкового
кодексу України платник податку, який
має право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації.

Отже, Законом дійсно не передбачено
можливості платника примати
самостійне рішення щодо відстрочення
реалізації своїх прав на отримання
бюджетного відшкодування після
настання права на таке відшкодування.
Якщо на дату виникнення права на
бюджетне відшкодування, платник не
скористався таким правом, вважається,
що ним прийняте рішення стосовно
відмови від такого відшкодування.

Крім того, згідно з пп. 102.1 ст.102
Податкового кодексу України
контролюючий орган, має право
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, платника податків у
випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Так і, п. 102.5 ст.102 Податкового кодексу
України передбачено, що заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування у
випадках, передбачених цим Кодексом,
можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що
настає за днем здійснення такої
переплати або отримання права на таке
відшкодування.

Відтак, сума, що обліковується у рядку 24
декларації за квітень 2014 року «Залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду» за
економічною суттю є заявою на
відшкодування задекларованою
платником - за напрямком бюджетного
відшкодування в рахунок майбутніх
платежів з ПДВ.

Колегія суддів приходить до висновку,
що оскільки, строк у 1095 днів на
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або їх відшкодування за
період травень 2010 року - квітень 2011 року
сплинув, відтак у позивача відсутні
правові підстави відображати залишки
від'ємного значення за вказаний період,
розраховані відповідно до п. 200.1 ст. 200
ПКУ, який включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, не підлягають
зарахуванню платником у зменшення
податкових зобов'язань в податкових
деклараціях в настуних податкових
періодах, не можуть бути заявленими
платником до відшкодування, а відтак не
мають бути відображені у рядку 24
податкової декларації по ПДВ.

Отже, доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, та повністю
спростовуються встановленими у справі
обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Вінкрон"
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 28 липня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
протягом п'яти днів.

Головуючий
Сторчак В. Ю.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.