Справа № 810/2205/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/2205/14
інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 03
червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бюро
Друкарських Технологій» до
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Бюро Друкарських
Технологій» звернулося до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Бориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області та просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 20.01.2014 №
та №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що позивачем були неправомірно
віднесені до складу валових витрат та
податкового кредиту суми за
господарськими операціями з ТОВ
«Торговий дім «Ортей», оскільки
господарські операції між вказаними
підприємствами не спрямовані на
настання реальних наслідків та мають
ознаки фіктивних.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
у період з 20.12.2013 по 24.12.2013, посадовою
особою Бориспільської ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку TOB «Бюро Друкарських
Технологій» з питань документального
підтвердження господарських відносин,
їх реальності та повноти відображення
з TOB «Торговий дім «Ортей» за травень 2012
року.

За результатами перевірки складений
Акт від 26.12.2013 № 379/22-1/35925346 , яким
встановлено порушення позивачем: п. 187.1
ст. 187, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України, в результаті чого позивачем
занижено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість за травень
2012 року на суму 6116,67 грн.; п. 138.2 ст. 138, пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті
чого позивачем занижено податкові
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств за II квартал 2012 року на
суму 6423,00 грн.

Висновок податкового органу про
заниження суми податкового
зобов'язання ґрунтується на даних
перевірки TOB «Торговий дім «Ортей», які,
у свою чергу, ґрунтуюся на матеріалах
перевірки його контрагента.

На підставі вказаного Акта перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення від 20.01.2014:
№, згідно до якого позивачеві
збільшено податкове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств на
суму 8029,00 грн. та № , згідно з яким
позивачеві збільшено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 7645,84 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано будь-яких
доводів та не подано жодних належних та
допустимих доказів, які б ставили під
сумнів реальність виконання спірних
господарських операцій,
невідповідність цих операцій дійсному
економічному змісту, або засвідчили б
наявність інших обставин, що
підтверджують недобросовісність
позивача як платника податків та
виключають право на формування валових
витрат та податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до п.п.134.1.1. п. 134.1. ст.131 ПК
України об'єктом оподаткування
податком на прибуток підприємств є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
суму інших витрат звітного
податкового періоду, визначених
згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу,
з урахуванням правил, встановлених
статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу).

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо, - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, між
покупцем - TOB «Бюро Друкарських
Технологій» та постачальником - TOB
«Торговий дім «Ортей» було укладено
договір поставки від 10.05.2012 №13,
відповідно до якого постачальник
зобов'язується виготовити та передати
у власність покупця, а покупець
прийняти та оплатити товар - коробки
жестяні з логотипом, у кількості 2000
штук. Загальна вартість товару з ПДВ
складає 34000,00 грн.

Крім того, між TOB «Бюро Друкарських
Технологій» (замовник) та TOB «Торговий
дім «Ортей» (виконавець) було укладено
договір про виконання робіт від 10.05.2012
№ 14, відповідно до якого виконавець
бере на себе зобов'язання з нанесення
логотипу на футболки. Вартість робіт з
ПДВ складає 2700,00 грн.

На підтвердження виконання умов
вищевказаних договорів, руху активів в
процесі здійснення господарських
операцій позивачем надано суду копії:
актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг), податкових накладних та
платіжних доручень.

Вищеозначені документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку спричиняють
втрату первинними документами
юридичної сили і доказовості.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу. На момент укладення договору,
TOB «Торговий дім «Ортей» мало
Свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість.

Висновки ж податкового органу про
завищення позивачем сум ПДВ, які
підлягають бюджетному відшкодуванню
за період, що перевірявся, ґрунтуються
виключно на даних, викладених в Акті
ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів
м. Києва від 28.02.2013 № 787/22-8/38104696 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки TOB «Торговий дім «Ортей» код за
, щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.03.2012 по 30.09.2012»,
яким встановлено відсутність TOB
«Торговий дім «Ортей» за юридичною
адресою. З приводу вказаного колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, відповідно до частини 2
статті 71 КАС України, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів (ст. 69 ч. 1 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 70 КАС України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не приймає до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Частиною 4 ст. 70 КАС України
передбачено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Оцінка доказів здійснюється судом за
правилами статті 89 КАС України,
відповідно до приписів якої суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 73.5 ст. 73 ПК України з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання.
Зустрічна звірка здійснюється
органами державної податкової служби з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків і зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
в десятиденний термін.

Що стосується висновків Акта щодо
виявлених порушень норм податкового
законодавства, колегія суддів звертає
увагу, що у податкового органу відсутні
повноваження щодо здійснення в межах
проведення зустрічних звірок контролю
за дотриманням податкового
законодавства платниками. Функції
контролю за дотриманням податкового та
іншого законодавства, контроль за
виконанням якого покладено на органи
державної податкової служби,
реалізується шляхом проведення
перевірок у випадках і в порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

Крім того, слід зазначити, що Актом
звірки (перевірки) контрагента
встановлена неможливість проведення
зустрічної звірки. Разом з тим, жодні
первинні документи бухгалтерського
обліку чи податкової звітності не
досліджувалися.

Таким чином, висновки Акту, зроблені
податковим органом, не ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства, яке
регулює спірні правовідносини, та є
такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, слід зазначити, що посилання
на неможливість проведення зустрічної
звірки такого постачальника з питань
їх взаємовідносин з контрагентами, не
може вважатися беззастережним та
безперечним доказом на підтвердження
доводів податкової інспекції про
фіктивність спірних господарських
операцій. Аналогічна правова позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
13.04.2011 у справі № К-30752/10.

Більше того, відповідно до ст. 61
Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому
позивач не може нести відповідальності
за можливі протиправні дії інших
юридичних осіб.

Зазначена позиція узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини, так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
вдруге, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
з огляду на що підстави для її
задоволення відсутні.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що доводи, викладені
відповідачем у акті перевірки, не
містять правового підґрунтя та
спростовуються матеріалами справи, а
тому оскаржувані податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не виявлено, а підстав
для скасування оскаржуваної постанови
суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.