Справа № 826/16864/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2014 року 14:15
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кармазіна О.А. розглянув в порядку
скороченого провадження
адміністративну справу, провадження в
якій відкрито відповідно до ухвали
суду від 04.11.2014 року,
за позовомКиївського міського центру
зайнятостідо ОСОБА_1про стягнення
коштів у розмірі 36 223,51 грн.,
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся Київський міський
центр зайнятості з позовом до ОСОБА_1
про стягнення коштів у розмірі 36 223,51
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач на момент
звернення до Центру зайнятості та під
час отримання допомоги по безробіттю
був зареєстрований як фізична
особа-підприємець, проте приховав цю
обставину, яка унеможливлювала
отримання зазначеної допомоги. Відтак,
позивач просить стягнути з відповідача
незаконно отриману допомогу по
Відповідач подав до суду заперечення
проти позову, згідно яких вважає
позовні вимоги безпідставними та у їх
задоволенні просить відмовити.
Розглянувши наявні у справі матеріали,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
Як вбачається із наявного в матеріалах
справи витягу з наказів про прийняті
рішення по особі: ОСОБА_1, останній в
період з 22.04.2011 року по 16.01.2012 року
перебував на обліку в Дніпровському
районному центрі зайнятості у м. Києві
як безробітний та отримував у вказаний
період допомогу по безробіттю в
загальній сумі 36 223,51 грн.

Відповідно до наказу центру зайнятості
від 16.01.2012 року № НТ120116 припинено
виплату відповідачу допомоги по
безробіттю та знято відповідача з
обліку, у зв'язку із поданням
безробітним письмової заяви про
відмову від послуг служби зайнятості.

У той же час, згідно доводів позивача,
які викладені у позовній заяві, було
встановлено, що відповідач, подаючи
заяву про взяття на облік та
перебуваючи на обліку в центрі
зайнятості, був зареєстрований як
фізична особа-підприємець, у зв'язку з
чим директором Дніпровського РЦЗ було
видано Наказ від 21.07.2014 року № 362 про
повернення незаконно отриманих коштів,
виплачених як допомога по безробіттю.

На підставі вказаного наказу
Дніпровським РЦЗ надіслано на адресу
відповідача вимогу, викладену у формі
листа від 21.07.2014 року № 3203-07/23, про
повернення незаконно отриманих коштів
у сумі 36 223,51 грн., однак відповідачем
вимога виконана не була.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.ст.7, 22 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02.03.2000 р. № 1533-ІІІ (далі -
Закон № 1533-ІІІ) особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
мають право, зокрема, на отримання
допомоги по безробіттю.

При цьому, ст. 36 Закону № 1533-ІІІ
передбачено стягнення з особи суми
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг відповідно
до законодавства України в разі
настання певних обставин, що впливають
на умови виплати їй матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг, одержаних коштів.

Так, відповідно до Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 р. № 60/62, постановою
правління Пенсійного фонду України від
13.02.2009 р. № 7-1 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.03.2009 р.
за № 232/16248, яким визначено порядок
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості,
зокрема, його п. 3, перевірка
проводиться районними, міськрайонними,
міськими та районними у містах
центрами зайнятості, на які покладено
виконання функцій робочих органів
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, за місцем
реєстрації роботодавця як платника
внесків на загальнообов'язкове
соціальне страхування на випадок
безробіття у разі, коли подані
застрахованою особою документи дають
їй право на одержання допомоги по
безробіттю відповідно до частини
першої статті 22 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та коли під час перебування
особи на обліку як безробітної до
центру зайнятості надійшла інформація
від державних органів, підприємств,
установ, організацій чи громадян про
обставини, що впливають на умови
виплати матеріального забезпечення та
надання соціальних послуг безробітній
особі, яка відрізняється від поданих
нею відомостей, або така інформація
розміщена в засобах масової
інформації.

При цьому, рішення щодо проведення
перевірки приймається керівником
центру зайнятості.

Як зазначено в п. 4 Порядку, для
проведення перевірки центри
зайнятості взаємодіють з Державною
податковою адміністрацією України та
Пенсійним фондом України шляхом обміну
інформацією про отримані особами, які
перебувають на обліку в державній
службі зайнятості як безробітні,
доходи від провадження
підприємницької діяльності, виконання
робіт за трудовим договором, у тому
числі за сумісництвом, під час роботи
за кордоном, виконання робіт (надання
послуг) за цивільно-правовими
договорами; обмін інформацією
здійснюється між Державним центром
зайнятості, Державною податковою
адміністрацією України та Пенсійним
фондом України як центральними
органами виконавчої влади; обмін
інформацією між центрами зайнятості та
державними реєстраторами здійснюється
згідно з Порядком взаємодії суб'єктів
інформаційного обміну щодо надання та
використання відомостей з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців,
затвердженим наказом
Держпідприємництва, ДПА, Держкомстату
від 07.12.2005 р. № 121/560/406, постановою
правління Пенсійного фонду України від
07.12.2005 р. № 23-3, постановою правління
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття від 07.12.2005 р. № 368,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 16.12.2005р. за №1523/11803.

Відповідно до п. 5 Порядку за
результатами перевірки оформлюється
акт, який підписується посадовими
особами, що її проводили; у разі
встановлення недостовірності даних, на
підставі яких особі надано статус
безробітної та право на виплату
матеріального забезпечення, особа
ознайомлюється з актом, про що
засвідчує власним підписом; у разі
відмови особи підписати акт про це
робиться відповідна відмітка
спеціалістом центру зайнятості.

У разі встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг (пункт 6 Порядку).

За змістом п. 7 Порядку рішення про
повернення коштів особою чи
роботодавцем оформлюється наказом.
Протягом двох робочих днів після
прийняття рішення центр зайнятості
надсилає особі рекомендованим листом
повідомлення про необхідність
протягом 15 календарних днів з дня
отримання повідомлення повернути
незаконно виплачені кошти.

Відповідно ж до п.8 Порядку у разі
неможливості вручення повідомлення
про необхідність повернення коштів з
підстав, передбачених абзацом першим
пункту 132 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.08.2002р. №1155, відмови особи
повернути кошти, а також у разі
неповернення їх у встановлений строк
стягнення таких коштів здійснюється у
судовому порядку відповідно до
законодавства.

Приписи щодо повернення коштів в
судовому порядку в разі відмови особи
добровільно їх повернути містяться й в
п.6.14 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 р. № 307 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.12.2000р.
за №915/5136.

З огляду на наведене, слід
констатувати, що в разі встановлення
центром зайнятості належності
безробітної особи до категорії
зайнятих зверненню центру до такої
особи з вимогою про повернення
виплачених їй як допомога по
безробіттю коштів й можливому
подальшому його зверненню до суду, в
разі відмови безробітного добровільно
повернути отримані кошти, має
передувати розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення, яке
здійснюється лише на підставі рішення
керівника центру зайнятості шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості саме
під час її реєстрації та протягом
періоду її перебування на обліку як
безробітної, зі складенням за
результатами розслідування акту й в
разі встановлення в ньому
недостовірності даних, на підставі
яких особі надано статус безробітної
та призначено виплату матеріального
забезпечення, особа ознайомлюється з
цим актом під особистий підпис та
знімається з обліку як безробітна.

Наведена правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 25.09.2014 року (К/800/42445/14), номер
рішення в ЄДРСР 40870103.

Проте, в даному випадку суду не надано
доказів здійснення Дніпровським
районним центром зайнятості у м. Києві
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення, складання за
результатами такого розслідування
акту розслідування, доказів
ознайомлення з цим актом відповідача, а
також доказів прийняття передбаченого
Порядком відповідного рішення
керівника центру зайнятості про
проведення перевірки обґрунтованості
виплат відповідачу матеріального
забезпечення.

Наведене свідчить про порушення
позивачем приписів Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним, дотримання
яких дає підстави для встановлення
факту незаконно отриманої допомоги по
безробіттю та стягнення її в
подальшому у судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно ж до ст.70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування;
сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень; докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги; обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

З урахуванням наведеного у сукупності
суд констатує, що позивачем в порядку
виконання обов'язку, передбаченого ч. 2
ст. 71 КАС України, не надано жодних
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували дотримання позивачем
процедури проведення розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення та
наявність підстав для стягнення з
відповідача отриманої ним допомоги по
безробіттю, а отже у суду не має
правових підстав для задоволення
позову у зв'язку з чим у задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. ст. 69-71, 94, 160-162,
ст.ст. 183-2, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Київського
міського центру зайнятості - відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими ч 8 ст. 183-2, ст.
ст. 185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною.

У разі оскарження в апеляційному
порядку постанови, прийнятої у
скороченому провадженні, судове
рішення апеляційної інстанції по такій
справі є остаточним і оскарженню не
підлягає.

Суддя

О.А.Кармазін