Справа № П/805/47/14
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м.
Київ К/800/17200/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі
судового засідання за участю
представника публічного акціонерне
товариство «ВТБ БАНК»Зайця В.С.
(суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фенікс-Рент» на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2014 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2014 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Фенікс - Рент» до
приватного нотаріуса Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
третя особа публічне акціонерне
товариство «ВТБ БАНК» про скасування
рішення нотаріуса, -

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Фенікс - Рент» (далі -
ТОВ «Фенікс - Рент») пред'явило позов до
приватного нотаріуса Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
третя особа публічне акціонерне
товариство «ВТБ БАНК» про скасування
свідоцтва № 6250, виданого приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу про посвідчення
права власності на майно за ПАБ «ВТБ
БАНК», що складається з будівлі
аптечного складу торгової продукції
літ. А-2, загальною площею 1156,60 кв.м,
розташованої по вул. Відважних, буд. 1
«а» у м. Донецьк.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ТОВ «Фенікс - Рент»,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
скасувати повністю та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що відповідно до
Витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно, за ТОВ «Медфармсервіс»,
на підставі свідоцтва про право
власності б/н від 18 грудня 2003 року,
виданого Управлінням комунального
господарства Донецької міської ради,
зареєстровані наступні об'єкти:
будівля аптечного складу готової
продукції А-2 загальною площею 1156,2 мІ;
огородження № 1-3; замощення І-ІІІ; навіс
Б.

28 вересня 2010 року заступником
начальника відділу державної
виконавчої служби Будьоннівського
районного управління юстиції у м.
Донецьку винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання наказу № 37/198,
виданого 17 вересня 2010 року
Господарським судом Донецької області
про стягнення з ТОВ «Медфармсервіс»
заборгованості за кредитом на користь
ПАТ «ВТБ Банк» на загальну суму 4258867,98
грн. та накладений арешт на все майно,
що належить боржнику - ТОВ
«Медфармсервіс» у межах суми звернення
стягнення.

27 квітня 2011 року державним виконавцем
проведено опис майна, що належить
боржнику - ТОВ «Медфармсервіс»,
відповідно до якого описано і
накладено арешт на будівлю аптечного
складу готової продукції А-2, загальною
площею 1156,60 мІ, що знаходиться по вул.
Відважних, 1-А у м. Донецьку.

25 жовтня 2013 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Будьоннівського
районного управління юстиції у м.
Донецьку був складений акт про
передачу майна стягувачу.

Зі змісту акту вбачається, що в зв'язку
із тим, що прилюдні торги з реалізації
будівля аптечного складу готової
продукції А-2, загальною площею 1156,2 мІ;
огородження № 1-3; замощення І-ІІІ; навіс
Б не відбулися в зв'язку із відсутністю
купівельного попиту, відділом
державної виконавчої служби
Будьоннівського районного управління
юстиції у м. Донецьку відповідно до
вимог статтей 49, 62 Закону України «Про
виконавче провадження» ПАТ «ВТБ Банк»
запропоновано залишити за собою
нерухоме майно.

25 жовтня 2013 року до відділу державної
виконавчої служби Будьоннівського
районного управління юстиції у м.
Донецьку надійшла згода ПАТ «ВТБ Банк»
про залишення за собою будівлі
аптечного складу готової продукції А-2
загальною площею 1156,2 мІ; огородження №
1-3; замощення І-ІІІ; навіс Б.

13 грудня 2013 року на підставі акту
відділу державної виконавчої служби
Будьоннівського районного управління
юстиції у м. Донецьку про передачу
майна стягувачу від 25 жовтня 2013 року
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
було видано свідоцтво за № 6250 про
посвідчення права власності на майно
за ПАБ «ВТБ БАНК», що складається з
будівлі аптечного складу торгової
продукції літ. А-2 загальною площею 1156,60
кв.м., розташованої по вул. Відважних,
буд. 1 «а» у м. Донецьк.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції інстанції
зазначив, що відповідачем спірне
свідоцтво було видано на підставі
постанови та акту відділу державної
виконавчої служби Будьоннівського
районного управління юстиції у м.
Донецьку від 25 жовтня 2013 року про
передачу майна стягувачу, як того
вимагають норми чинного законодавства,
а тому суд першої інстанції прийшов до
висновку, що відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, при видачі
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд апеляційної інстанції із висновком
суду першої інстанції погодився та
залишив постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2014 року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанцій погоджується із
огляду на наступне.

Преамбулою Закону України від 21
квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон № 606-XIV)
визначено, що цей Закон визначає умови
і порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-XIV
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону №
606-XIV передбачено, що державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону
№ 606-XIV звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Згідно частини 1 статті 57 Закону № 606-XIV
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Частиною 2 статті 57 Закону № 606-XIV
визначено, що арешт на майно боржника
може накладатися державним виконавцем
шляхом, зокрема, проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 5 статті 57 Закону № 606-XIV
передбачено, що про проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту державний виконавець складає
акт опису та арешту майна боржника. Під
час проведення опису та арешту майна
боржника державний виконавець має
право оголосити заборону
розпоряджатися ним, а в разі потреби -
обмежити права користування майном,
здійснити опечатування або вилучити
його у боржника та передати на
зберігання іншим особам, про що
зазначається в акті опису та арешту.
Вид, обсяг і строк обмеження
встановлюються державним виконавцем у
кожному конкретному випадку з
урахуванням властивостей майна, його
значення для власника чи володільця,
необхідності використання та інших
обставин.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року № 1952 (далі - Закон № 1952)
передбачено, що цей закон регулює
відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень. Державна реєстрація прав
на об'єкт незавершеного будівництва та
їх обтяжень у випадках, установлених
законом, проводиться у порядку,
визначеному цим Законом, з урахуванням
особливостей правового статусу такого
об'єкта.

Статтею 9 даного Закону визначено
правовий статус державного
реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень статті 9 Закону
№ 1952 нотаріус, це спеціальний суб'єкт,
який здійснює функції державного
реєстратора.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 9
Закону № 1952 державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями.

Пунктом 2 частини 2 ст. 9 Закону № 1952
встановлено, що державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав.

Відповідно до пункту 12 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року № 703 (далі - Порядок)
під час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями.

Главою 13 розділу ІІ Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року
№296/5 визначено порядок видачі свідоцтв
про придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів), якщо вони не відбулися.

Відповідно до зазначеного Порядку,
якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено
такими, що не відбулися, нотаріус видає
відповідне свідоцтво про передачу
майна стягувачеві в рахунок погашення
боргу на підставі складеного та
затвердженого в установленому порядку
акта із зазначенням того, що прилюдні
торги (аукціон) не відбулися. В акті про
те, що прилюдні торги (аукціон) не
відбулися, має бути зазначено кому,
коли і де проводилися прилюдні торги
(аукціон); коротка характеристика
майна; прізвище, ім'я, по батькові
(найменування юридичної особи), місце
проживання/місцезнаходження кожного
покупця; дані про правовстановлюючі
документи, що підтверджували право
власності боржника на майно: назва
правовстановлюючого документа, ким
виданий, посвідчений (для нотаріусів
зазначаються прізвище, ім'я, по
батькові, нотаріальний округ), дата
видачі,посвідчення, номер за реєстром,
орган реєстрації, дата та номер
реєстрації; підстави, з яких прилюдні
торги (аукціон) не відбулися.

Статтею 62 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
реалізація арештованого майна,
вилученого з обігу згідно із законом,
та майна зазначеного в частині восьмій
статті 57 цього Закону, здійснюється
шляхом його продажу на прилюдних
торгах або на комісійних умовах. Не
реалізоване на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах
протягом двох місяців майно підлягає
уцінці державним виконавцем, що
проводиться в десятиденний строк з дня
визнання прилюдних торгів чи аукціону
такими, що не відбулися, або закінчення
двомісячного строку реалізації майна
на комісійних умовах. Майно може бути
уцінене не більш як на 30 відсотків. У
разі не реалізації майна в місячний
строк з дня проведення уцінки воно
повторно уціняється в такому самому
порядку, але не більш як на 50 відсотків
початкової вартості майна. У разі якщо
в місячний строк з дня проведення
повторної уцінки майно не реалізовано
на прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах, державний
виконавець повідомляє про це стягувачу
і пропонує йому вирішити питання про
залишення за собою нереалізованого
майна, крім майна, конфіскованого за
рішенням суду. У разі якщо стягувач
виявив бажання залишити за собою
нереалізоване майно, він зобов'язаний у
п'ятнадцятиденний строк з дня
надходження до державного виконавця
відповідного повідомлення внести на
відповідний рахунок для обліку
депозитних сум органу державної
виконавчої служби різницю між
початковою вартістю нереалізованого
майна та сумою коштів, що підлягають
стягненню на його користь, якщо
початкова вартість нереалізованого
майна перевищує суму боргу, яка
підлягає стягненню за виконавчим
документом. Майно передається
стягувачу за ціною, що дорівнює
початковій вартості майна, за якою воно
передавалося на реалізацію. Про
передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. За
фактом такої передачі державний
виконавець складає акт. Постанова та
акт є підставами для подальшого
оформлення стягувачем права власності
на це майно.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що суди першої
та апеляційної інстанцій повно і
всебічно встановили обставини справи,
дали їм належну юридичну оцінку,
правильно застосували норми
матеріального і процесуального права
та прийшли до вірного висновку, що
відповідач, як орган суб'єкт владних
повноважень, при посвідченні права
власності з видачею свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів), діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
оскільки спірне свідоцтво було видано
на підставі постанови та акту
начальника Відділу державної
виконавчої служби Будьоннівського
районного управління юстиції у м.
Донецьку від 25 жовтня 2013 року про
передачу майна стягувану.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Згідно з частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
під час ухвалення судових рішень чи
вчинення процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм
матеріального права при ухвалені
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій, а тому підстав для
задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фенікс-Рент» залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: