Справа № 810/5853/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року м. Київ
810/5853/14

16:20

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., за участю секретаря
судового засідання: Волощук Л.В.

представників сторін:

від позивача - Аністратенко Т.Б., Бурий
В.В.,

від відповідача - Ступак Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Державного
підприємства «Фастівське лісове
господарство»

до Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області

про скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Державне підприємство «Фастівське
лісове господарство» з позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про (з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог) скасування
податкових повідомлень-рішень, від
20.06.2014 № і від 20.06.2014 № , від
20.06.2014 № в частині
37219,00 грн. основного платежу і 18605,00 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій.

Спірні податкові повідомлення-рішення
прийняті на підставі Акта перевірки у
ході якої відповідачем встановлено
заниження позивачем податку на
прибуток та податку на додану вартість
за результатами господарських
операцій з ТОВ «Оптіма - Констракт» і
ПВКПФ «Ліана», оскільки, на думку
податкового органу, послуги
контрагентами фактично не надавались,
а господарські операції мають ознаки
безтоварних.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки Акта перевірки є
безпідставними і необґрунтованими,
оскільки підприємство за результатами
господарської діяльності правомірно
сформувало витрати і податковий
кредит, що підтверджується даними
первинних бухгалтерських документів.
Реальність господарських операцій між
позивачем і ТОВ «Оптіма - Констракт»,
ПВКПФ «Ліана» також підтверджується
матеріальними активами
(лісопродукцією), отриманими внаслідок
придбання послуг. Як стверджує позивач,
уся лісопродукція оприбуткована
матеріально-відповідальними особами
ДП «Фастівський лісгосп» з подальшою
реалізацію з метою отримання доходу і
економічної вигоди.

В ході судового розгляду представники
позивача підтримали позовні вимоги і
просили суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав.
Представник відповідача проти позову
заперечував і зазначив, що надані до
перевірки акти здачі-приймання не
містять змісту операції, місця
відправки і прибуття, загальної
кількості кілометрів проїзду. В
товарно-транспортних накладних не
вказано кілометражу і номер маршруту.
Тому, неможливо довести зв'язок
понесених витрат з
фінансово-господарськими операціями.

Крім того, під час перевірки
використано Акти податкових органів
складених за результатами проведення
зустрічних звірок постачальників ТОВ
«Оптіма - Констракт», в яких
встановлено відсутність фактів
здійснення господарських операцій.

Таким чином, на думку відповідача,
спірні податкові повідомлення-рішення
прийнято правомірно і у відповідності
до вимог чинного податкового
законодавства.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач проводив
господарські операції з ТОВ «Оптіма -
Констракт» і ПВКПФ «Ліана» щодо
придбання послуг із заготівлі
деревини, створення лісових культур і
догляду за лісовими культурами,
перевезення, навантаження
(розвантаження) лісопродукції.

За результатами виконання
господарських операцій позивачем
сформовано податковий кредит з податку
на додану вартість і включено до витрат
відповідних періодів суми коштів, які
сплачені виконавцям.

Посадовими особами Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ДП «Фастівське лісове
господарство» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2012 по
31.12.2013.

За результатами перевірки складено Акт
від 13.05.2014 № 1915/10-07-22-05/00992059 (далі - Акт
перевірки), в якому зафіксовані
порушення підпункту 138.1 статі 138,
підпункту 139.1.6, підпункту 139.1.9 пункту
139.1 статті 139 Податкового кодексу
України - занижено податок на прибуток
підприємств в сумі 1604651,00 грн.;
порушення пункту 198.2, пункту 198.3, пункту
198.6 статті 198, пункту 201.4, пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України -
занижено податок на додану вартість на
суму 46794,00 грн.

В Акті перевірки (сторінка 6) зазначено,
що ДП «Фастівський лісгосп» відносило
до витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
господарські операції з ТОВ «Оптіма -
Констракт» на підставі Актів виконаних
робіт за період з січня 2012 року по
грудень 2013 року.

На сторінці 11 Акта перевірки позивачем
зазначено, що як свідчать надані до
перевірки Акти здачі-приймання робіт,
лісогосподарські послуги надавались
без зазначення місця надання послуг,
без часу відправки та прибуття, без
зазначення загальної кількості
кілометрів проїзду та інше. В
товарно-транспортних накладних не
вказано кілометражу та номер маршруту.
Тому не має змоги довести зв'язок
понесених витрат з
фінансово-господарською діяльністю
підприємства.

Оскільки документом для підтвердження
факту надання послуг є первинний
документ - Акт виконаних робіт (послуг)
складений з зазначенням обов'язкових
реквізитів: назва документа, дата і
місце складання, назва підприємства,
зміст і обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції,
а такий документ відсутній, так як в
наданих актах не визначено зміст і
обсяг господарської операції.

Також, в ході перевірки встановлено, що
основними постачальниками ТОВ «Оптіма
- Констракт» за період з 01.12.2012 по 31.12.2013
були ТОВ «Амігре-Груп», ТОВ «Альта-Ком»,
ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД».

Згідно ІС «Податковий Блок»
встановлено, що ДПІ у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві проведено
зустрічні звірки ТОВ «Амігре-Груп» за
липень 2013 року і серпень 2013 року, в
результаті чого складено Акт від 03.10.2013
№ 1543/26-57-22-03-07/38272164 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Амігре-Груп» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за липень 2013
року» і від 12.11.2013 № 1837/26-57-22-04-09/38272164
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Амігре-Груп»
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
серпень 2013 року».

Згідно зазначених актів встановлено,
що зустрічну звірку неможливо провести
у зв'язку з тим, що ТОВ «Амігре-Груп» і
його посадові особи відсутні за
податковою адресою, підприємство
обліковується за станом « 8» - до ЄДР
внесено запис про відсутність за
місцезнаходженням.

На дату складання Акта звірки
місцезнаходження ТОВ «Амігре-Груп» не
встановлено.

Також в ході відпрацювання ТОВ
«Амігре-Груп» за серпень 2013 року
службовою запискою від 29.10.2013 №
2026/вн/26-57-07-03 отримано висновок про
результати відпрацювання ризикованого
платника податків оперативним
підрозділом Головного управління
Міндоходів. Відповідно до висновку за
податковою адресою підприємство не
встановлено.

Свідоцтво платника податку на додану
вартість анульовано за ініціативою
податкової 08.11.2013.

Відповідно до сторінки 13 Акта
перевірки податковим органом
встановлено, що звірками ТОВ
«Амігре-Груп» не підтверджено
реальність здійснення господарських
операцій по взаємовідносинам з
платниками податків за липень і
серпень 2013 року. Також не встановлено
відображення в податковому обліку
господарських операцій та розрахунків
з платниками податків за липень і
серпень 2013 року.

Згідно з ІС «Податковий Блок»
встановлено, що ДПІ у Шевченківському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві проведено
зустрічну звірку ТОВ «Альта-Ком», яке
було основним постачальником ТОВ
«Оптіма - Констракт», за результатами
якої складено Акт від 01.10.2013 №
1084/26-59-22-01/38204618 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Альта-Ком» з контрагентами за період з
16.08.2012 по 31.05.2013», в якому зазначено, що
ТОВ «Альта-Ком» має стан 28 - триває
процедура припинення (направлені
заперечення органу ДПС).

Службовою запискою ГВПМ ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС від
11.03.2013 № 976/ДПІ/07-10/3 надано висновок щодо
наявності ознак «фіктивності» і
відсутності факту реального
здійснення господарської діяльності
ТОВ «Альта-Ком», в якому зазначено Акт
незнаходження від 04.03.2013.

Також, службовою запискою ГВПМ ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС від
12.04.2013 № 1624/ДПІ/0710/3 надано висновок і
копію пояснення посадових осіб до
діяльності підприємства, яке віднесено
до категорії «ризикові» щодо наявності
ознак «фіктивності» і відсутності
факту реального здійснення
господарської діяльності.

Відповідно до пояснень директора ТОВ
«Альта-Ком» ОСОБА_4, останній зазначив,
що загубив паспорт у листопаді 2012 року,
реєстраційних документів ТОВ
«Альта-Ком» не підписував, де
знаходиться офіс ТОВ «Альта-Ком» і
особи, які реєстрували ТОВ «Альта-Ком»
йому не відомо.

На сторінці 15 Акта перевірки
відповідачем зазначено, що від
прокуратури Шевченківського району
міста Києва отримано вирок
Шевченківського районного суду міста
Києва від 02.09.2013, відповідно до якого
судом затверджено мирову угоду між
прокурором Дарницького району міста
Києва і ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_4
винним у вчиненні злочину
передбаченого частиною п'ятою статті 27
і частиною першою статті 205
Кримінального кодексу України за
фактом пособництва у створенні
фіктивного підприємства.

Також податковим органом в Акті
перевірки зазначено, що згідно ІС
«Податковий Блок» встановлено, що ДПІ у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
проведено зустрічну звірку ТОВ
«Компанія «Мармур ЛТД», яке було
основним постачальником ТОВ «Оптіма -
Констракт», за результатами якої
складено Акт від 01.03.2013 № 429/22.3-17/37889288
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Компанія
«Мармур ЛТД» щодо підтвердження
господарських відносин із
постачальниками і покупцями за період
з 01.01.2012 по 30.10.2012», відповідно до якого
встановлено, що зустрічну звірку
неможливо провести у зв?язку з тим, що
згідно автоматизованих інформаційних
систем ДПС України станом на дату
написання акта, стан платника ТОВ
«Компанія «Мармур ЛТД» - до ЄДР внесено
запис про відсутність підтвердження
відомостей.

Працівниками ГВПМ ДПІ у Солом?янському
районі м. Києва ДПС складено Довідку
про не встановлення фактичного
місцезнаходження платника податків
ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» від 02.11.2012 №
7176/7/07-09

Відповідно до сторінки 16 Акта
перевірки в ході аналізу податкової
звітності відсутня будь-яка інформація
про складські приміщення,
автомобільний чи інший транспорт, а
також устаткування, що необхідне для
здійснення фінансово-господарської
діяльності підприємства. Загальна
чисельність працюючих на ТОВ «Компанія
«Мармур ЛТД» відповідно до даних 1-ДФ
одна особа.

Фактично у ТОВ «Компанія «Марумр ЛТД»
відсутні трудові ресурси, виробниче
обладнання, транспортне і торгівельне
обладнання, сировина, матеріали для
здійснення основного виду діяльності.

Відповідно до Акта зустрічної звірки
від 01.03.2013 № 429/22.3-17/37889288 встановлено
відсутність об'єктів оподаткування при
визначенні доходів і витрат (послуг) за
період з 01.01.2012 по 30.10.2012, які підпадають
під визначення статті 134 Податкового
кодексу України і відсутність об'єктів
оподаткування при придбанні і продажу
товарів (послуг) за період з 01.01.2012 по
30.10.2012, які підпадають під визначення
статті 185 Податкового кодексу України.

Відносно господарських операцій ПВКПФ
«Ліана» з ДП «Фастівське лісове
господарство» податковим органом
зазначено наступне.

ДП «Фастівське лісове господарство»
відносило до витрат, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування
господарські операції з ПВКПФ «Ліана»
на підставі актів виконаних робіт за
період з лютого 2012 року по грудень 2012
року.

На сторінці 22 Акта перевірки
відповідачем зазначено, що як свідчать
надані до перевірки акти
здачі-приймання робіт,
лісогосподарські послуги надавались
без зазначення місця надання послуг,
без часу відправки та прибуття, без
зазначення загальної кількості
кілометрів проїзду та інше. В
товарно-транспортних накладних не
вказано кілометражу та номер маршруту.
Тому не має змоги довести зв'язок
понесених витрат з
фінансово-господарською діяльністю
підприємства.

Оскільки документом для підтвердження
факту надання послуг є первинний
документ - акт виконаних робіт (послуг)
складений з зазначенням обов'язкових
реквізитів: назва документа, дата і
місце складання, назва підприємства,
зміст і обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції,
а такий документ відсутній, так як в
наданих актах не визначено зміст і
обсяг господарської операції.

Також, перевіркою показників у рядку 06
Декларації «Інші витрати (сума рядків
06.1 - 06.5)» встановлено, що господарські
операції ДП «Фастівське лісове
господарство» з ТОВ «Оптіма -
Констракт» і ПВПКФ «Ліана» становили
2027574,00 грн., у тому числі ПДВ 337929,00 грн. і
5460732,00 грн., у тому числі ПДВ 910122,00 грн.
відповідно.

В ході перевірки встановлено, що до
інших витрат звичайної діяльності та
інших операційних витрат (рядок 06.4
Декларації), на підставі п.п.139.1.6 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України ДП
«Фастівське лісове господарство»
віднесено податок на додану вартість,
який не включено до податкового
кредиту на підставі п.199.2, п.199.3, п.199.5
ст.199 Податкового кодексу України.

Крім того, перевіркою виявлено, що
згідно з п. 199.4 та п. 199.5 ст. 199
Податкового кодексу України ДП
«Фастівське лісове господарство»
відкориговано суму податкового
кредиту за 2012 рік на частку
використання сплаченого податку за
придбання товарів і послуг між
оподаткованими і неоподаткованими
операціями за підсумками року на
загальну суму 113763,00 грн., проте цей
показник за підсумками 2012 року
становить 4,05 %, тому результат
перерахунку становить 123347,00 грн., що в
свою чергу призвело до завищення
податкового кредиту з ПДВ за грудень 2012
року на суму 9584,00 грн.

На підставі Акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.06.2014 №
, згідно з яким позивачу визначено
податкове зобов?язання з податку на
прибуток підприємств у сумі 2218212,00 грн.,
з них 1478808,00 грн. за основним платежем і
739404,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями, податкове
повідомлення-рішення від 20.06.2014 №
5, згідно з яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 70191,00
грн., з них 46794,00 за основним платежем і
23397,00 грн. за штрафними (фінансовими
санкціями), податкове
повідомлення-рішення від 20.06.2014 №
згідно з яким позивачу зменшено
від'ємне значення суми податку на
додану вартість за березень 2012 року у
сумі 3058,00 грн.

Під час розгляду справи представники
позивача пояснили, що підприємство
визнає завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість за грудень
2012 року в сумі 9584,00 грн., яке виникло
внаслідок арифметичної помилки при
складанні податкової декларації з
податку на додану вартість за грудень
2012 року, та нарахування штрафних
санкцій в сумі 4792,00 грн. згідно
податкового-повідомлення рішення від
20.06.2014 № , тому позивач
просить суд скасувати податкове
повідомлення-рішення від 20.06.2014 №
в частині 37210,00 грн. за основним
платежем і 18605,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Вважаючи спірні податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду.

Згідно з листом Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 № 1936/11/13-11 для
з?ясування обставин реальності
вчинення господарської операції судам
належить ретельно перевіряти доводи
податкових органів про фактичне
нездійснення господарської операції,
викладені в актах перевірки або
підтверджені іншими доказами.

З огляду на те, що відповідач
донарахував податкові зобов'язання з
податку на прибуток підприємств і
податку на додану вартість, зменшив
від'ємне значення податку на додану
вартість виходячи з висновку про те, що
господарські операції з ТОВ «Оптіма -
Констракт» і ПВКПФ «Ліана» були
безтоварними, судом досліджено дане
питання і встановлено наступне.

Між ДП «Фастівське лісове
господарство» і ТОВ «Оптіма -
Констракт» укладено договори від 16.01.2012
№ 20, від 27.04.2012 № 68, від 02.01.2013 № 1, від
02.01.2013 № 2 і від 24.12.2013 № 219 (том XIV, а.с.
152-188) предметом яких були послуги із
заготівлі сировини, створення лісових
культур і догляду за лісовими
культурами.

Також, судом встановлено, що між ДП
«Фастівське лісове господарство» і
ПВКПФ «Ліана» укладено договори від
16.01.2012 № 15, від 01.02.2012 № 36, від 01.10.2012 № 123,
від 01.10.2012 № 135 і від 01.03.2013 № 62 предметом
яких були послуги із заготівлі
деревини, створення лісових культур і
догляд за лісовими культурами, а також
перевезення, навантаження і
розвантаження лісо продукції (том XIV,
а.с. 117 - 147).

За результатами виконання договорів
складено Акти передачі лісосіки в
рубку, Акти виконаних робіт, Акти
приймання виконаних робіт по лісовому
господарству, акти приймання - здачі
лісо продукції, Акти приймання -
передачі робіт по заготівлі деревини,
Акти приймання-передачі робіт по
трелюванню деревини, (том ІІ а.с. 1-232, том
ІІІ а.с. 1-249, том IV а.с. 1-4, 50, 85-97, 130, 137-155, 179,
219-223, 245-250, том V а.с. 1. 90-96, 103-109, 149-151, 194-214,
246, том VI а.с. 45-61, 98, 137, 208-229, том VII а.с. 2-14,
а.с.34-44, 46, 103-139, 170, 211-247, том VIII а.с. 49-71, 91-93,
146-180, 183, том IX а.с. 39-57, 141, 177, 215-250, том X а.с.
1-6, 101-129, 147, 187, том XI а.с. 7,48, 88-119, 179, 195-233).

ТОВ «Оптіма - Констракт» і ПВКПФ
«Ліана» виписано податкові накладні,
копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що всі наведені
документи мають обов'язкові реквізити,
підписані сторонами і скріплені
печатками підприємств.

Крім того, податковий орган
досліджував зазначені первинні
документи під час перевірки про що
свідчать дані Акта перевірки та
наявної в матеріалах справи копії
Додатку № 3 до Акта перевірки
«Узагальнений перелік документів, які
було використано при проведенні
перевірки ДП «Фастівське лісове
господарство» ». При
цьому, будь-яких зауважень щодо змісту
зазначених документів, відсутності
обов'язкових реквізитів, відповідач не
зазначив.

Відносно посилання відповідача на те,
що акти виконаних робіт не містять
зміст та обсяг господарської операції,
інформації щодо місця надання послуг,
часу відправки і прибуття, загальної
кількості кілометрів проїзду та інше, а
у товарно-транспортних накладних не
вказано кілометражу і номер маршруту,
слід зазначити наступне.

Як вбачається з наданих позивачем
копій актів виконаних робіт, вони
містять інформацію щодо виконавця
послуг, конкретної назви послуги,
кількості, а також лісництв і кварталів
у яких проводяться роботи. Дані акти
підписані обома сторонами, а також
лісничим та скріплені печатками
підприємств.

Відносно твердження податкового
органу про відсутність інформації щодо
відстаней, маршрутів і кілометрів у
товарно-транспортних накладних, суд не
приймає їх до уваги, оскільки у наданих
позивачем копіях товарно-транспортних
накладних наявні відомості щодо
пунктів завантаження і пунктів
розвантаження.

Наприклад, у товарно-транспортній
накладній від 16.02.2012 № 061843 вказано
пункт навантаження квартал 58/8, пункт
розвантаження Снітинка н/с,
вантажоодержувач Снітинський нижній
склад в загальній кількості 22,86 куб.м.
Всі інші товарно-транспортні накладні
також містять усі необхідні реквізити,
які має містити даний вид документа.

При цьому, позивачем надано суду копії
наказів ДП «Фастівський лісгосп» про
затвердження відстаней вивезення
деревини від 29.12.2011 № 374 і від 30.12.2013 №
110-0 (том I а.с. 166-186).

Так, зокрема згідно з наказом ДП
«Фастівський лісгосп» від 29.12.2012 № 374
«Про затвердження відстаней вивезення
деревини у ДП «Фастівський лісгосп»
відстань від автогаражу до лісосіки кв.
36 - 2 км (завантаження), а від лісосіки кв.
36 до Снітинського нижнього складу - 22 км
(місце призначення (розвантаження).

Представники позивача пояснили суду,
що вивіз деревини проводився
автотранспортом підприємства ПВПКФ
«Ліана» і оплата за послуги
проводиться на підставі вивезеної
кількості лісопродукції.

Таким чином, позивачем надано суду
документи, які складено за
результатами господарських операцій з
контрагентами, в яких містяться усі
необхідні відомості щодо місця
виконання послуг, перевезення
лісопродукції, відстаней та інше.

Також суд зазначає, що
товарно-транспортна накладна, не є
документом первинного бухгалтерського
обліку, що підтверджують обставини
придбання товару (послуги). Зокрема,
вказана правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 26.06.2012 № К-27230/10.

У період з листопада 2013 року по лютий 2014
року позивачем здійснено оплату за
отримані від ТОВ «Оптіма - Констракт» і
ПВКПФ «Ліана» послуги шляхом
перерахування коштів на рахунки
контрагентів, що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
платіжних доручень (том XIV, а.с. 1 - 116).

Згідно з поясненнями представників
позивача, послуги надавалися ТОВ
«Оптіма - Констракт» і ПВКПФ «Ліана» з
метою виконання господарських
зобов'язань по продажу готової
лісопродукції покупцям.

Судом також було досліджено зв'язок
понесених витрат із господарською
діяльністю підприємства та його
контрагентами.

Так, на підтвердження того, що отримані
послуги пов'язані із господарською
діяльністю позивача підприємством
надано суду копію довідки з ЄДРПОУ АБ №
707336 відповідно до якої основними
видами діяльності ДП «Фастівське
лісове господарство» є: лісівництво та
інша діяльність у лісовому
господарстві, неспеціалізована оптова
торгівля, лісозаготівлі, інші види
роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах, надання
допоміжних послуг у лісовому
господарстві, оптова торгівля
деревиною, будівельними матеріалами і
санітарно-технічним обладнанням.

Крім того, позивачем надано суду копії
Довідок з ЄДРПОУ АА № 373468 і
АБ № 331841 по ТОВ «Оптіма-Констракт»
відповідно до якої основними видами
діяльності підприємства є: оптова
торгівля деревиною, лісництво та
лісозаготівлі, надання послуг у
лісовому господарстві, оптова торгівля
будівельними матеріалами, інші види
оптової торгівлі, управління нерухомим
майном, а також копію довідки
Управління статистики АБ № 261080 по
ПВКПФ "Ліана", відповідно до якої
основними видами діяльності даного
підприємства є: лісопильне та
стругальне виробництво, просочування
деровини, лісництво та лісозаготівлі,
надання послуг у лісовому
господарстві, оптова торгівля
деровиною, роздрібна торгівля
залізними виробами та склом,
діяльність автомобільного вантажного
транспорту.

Також позивачем надано суду копію
дозволу виданого Територіальним
управлінням Державним комітетом
України з промислової безпеки, охорони
праці та гірничого нагляду по
Київській області та м. Києву №
648.11.30-02.01.1 ПВКПФ "Ліана" на початок
виконання роботи підвищеної небезпеки,
в якому зазначено виконання робіт
підвищеної небезпеки - лісосічні
роботи (дозвіл діє з 16.02.2011 по 16.02.2014), а
також копію дозволу виданого
Територіальним управлінням Державного
комітету України з промислової
безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду № 917.11.32-02.01.1 на початок
виконання роботи підвищеної небезпеки
(дозвіл діє з 17.06.2011 по 17.06.2014) та № 2234.14.32
виданого Територіальним управлінням
державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Київській області відповідно до якого
ТОВ «Оптіма - Констракт» дозволяється
виконувати лісосічні роботи,
трелювання лісу у період з 23.06.2014 по
22.06.2019.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Податковий кодекс України визначає
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього
Кодексу, податком є обов'язковий,
безумовний платіж до відповідного
бюджету, що справляється з платників
податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 149 Податкового
кодексу України податковою базою для
цілей оподаткування податком на
прибуток визнається грошове вираження
прибутку як об'єкта оподаткування,
визначеного згідно із статтею 134 цього
Кодексу, з урахуванням положень статей
135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами визначається
шляхом зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати у розумінні Податкового
кодексу України - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілом
власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування відповідно до пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України,
входять: витрати від операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті:
інші витрати, визначені згідно з
пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2
статті 138 Податкового кодексу України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу валових
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином, понесені підприємством
витрати, у разі їх відображення у
належних чином оформлених первинних
(розрахункових, платіжних та інших)
документах, можуть бути віднесені до
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємств для зменшення
його доходу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 180.1
статті 180 розділу V Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
податком на додану вартість платником
податку є будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При цьому, згідно з приписами підпункту
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України, податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну.

Згідно з приписами пунктів 201.4, 201.6
статті 201 Податкового кодексу України,
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Абзацом 2 пункту 201.10 статті 201 цього
Кодексу визначено, що при здійсненні
операцій з постачання товарів/послуг
платник податку - продавець
товарів/послуг зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Крім того, абзацом 9 пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу передбачено, що
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Таким чином, якщо платник податку на
додану вартість придбав роботи,
послуги для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності,
при цьому сплатив у складі вартості цих
товарів (робіт, послуг) податок на
додану вартість і це підтверджується
належним чином оформленою та у
випадках, визначених законом, належним
чином зареєстрованою податковою
накладною, він має право віднести
сплачені ним суми податку до складу
податкового кредиту.

Як встановлено судом під час судового
розгляду справи, факт виконання ТОВ
«Оптіма - Констракт» і ПВПКФ «Ліана»
послуг із заготівлі, навантаження і
перевезення лісопродукції на користь
позивача підтверджується первинними
документами, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача і його податковій звітності.

Таким чином, реальність
фінансово-господарських операцій між
позивачем та його контрагентами - ТОВ
«Оптіма - Констракт» і ПВПКФ «Ліана»
підтверджено документами, які були
оформленні згідно вимог чинного
законодавства, і належним чином
засвідчені копії яких долучені до
матеріалів даної справи.

Слід також звернути увагу, що в Акті
перевірки немає жодних посилань на те,
що установчі документи і Свідоцтва про
державну реєстрацію контрагентів
позивача були скасовані чи визнані
недійсними за рішеннями суду на момент
укладання чи виконання договорів. Отже,
податковим органом не надано суду
доказів щодо наявності дефектів у
правовому статусі контрагентів
позивача.

Суд звертає увагу, що податковий орган
дійшов висновку про безтоварність
господарських операцій між позивачем і
контрагентами на підставі матеріалів
зустрічних звірок інших податкових
органів. Проте, дані матеріали є лише
суб'єктивними думками посадових осіб,
які проводили перевірку. При цьому,
слід досліджувати господарські
операції безпосередньо між позивачем і
ТОВ «Оптіма - Констракт», ПВПКФ «Ліана».

Відносно наявності вироку у
кримінальній справі за фактом
фіктивного підприємництва щодо
створення ТОВ «Альта Ком», яке було
одним із постачальників контрагента
позивача ТОВ «Оптіма - Констракт», слід
зазначити наступне.

По-перше, дана обставина була
встановлена не безпосередньо щодо
контрагента позивача, а по ланцюгу
постачання (надання послуг) по іншому
підприємству з яким позивач не вів
господарської діяльності.

По-друге, встановлення факту
фіктивного підприємництва Податковий
кодекс України не визначає як
самостійну підставу для позбавлення
права на формування податкового
кредиту і витрат. Саме до таких
висновків дійшов Київський
апеляційний адміністративний суд у
постанові від 28.03.2013 у справі №
2а-4901/12/1070.

Обставини щодо діяння фізичної особи
(засновника чи директора підприємства),
встановлені рішенням суду в
кримінальній справі відносно цієї
фізичної особи, не можна вважати
обов?язковими при оцінці
адміністративним судом правомірності
поведінки юридичної особи-контрагента,
якщо йдеться про відповідальність за
порушення податкового законодавства
цією юридичною особою. Суд повинен
дослідити усі первинні документи,
встановити чи був рух активів в процесі
здійснення спірної господарської
операції, що і було зроблено судом.
Такої ж позиції притримується і Вищий
адміністративний суд України, що
вбачається з ухвал від 05.03.2014 №
К/9991/45498/11, від 17.03.2014 № К/800/3616/13, від
26.05.2014 № К/800/26343/13.

Суд зазначає, що визначальним
критерієм для підтвердження права
платника податку на податковий кредит
та/або віднесення відповідних сум до
витрат є реальність вчинюваної
господарської операції, тобто
встановлення факту зміни руху активів
чи зміни стану зобов?язань платника
податку внаслідок придбання ним
товарів (послуг), що використовуються
таким платником у своїй господарській
діяльності.

Суд також звертає увагу на те, що
визначені Конституцією і Податковим
кодексом України обов?язок сплачувати
податки і збори та відповідальність за
порушення чинного законодавства є
персоніфікованими. Це означає, що на
особу не може покладатися
відповідальність за правопорушення,
вчинені іншими особами.

Таким чином, нарахування позивачем
податкового зобов?язання і визначення
ним сум податкового кредиту не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової процедури
контрагентів основного контрагента.

Європейський Суд з прав людини чітко
визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

Про неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання, у випадку
неправомірних дій іншого, вказано в
пункті 71 рішення Європейського Суду з
прав людини (справа «Булвес АД проти
Болгарії», 2009 рік, заява №
3991/03), де суд зазначає «... Суд вважає, що
компанія-заявник не повинна нести
відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності».

Саме до таких висновків дійшов також
Вищий адміністративний суд України в
ухвалі від 17.09.2014 № К/9991/65367/12.

При цьому, зазначений висновок
Європейський Суд з прав людини
повторно підтвердив у рішенні по
справі «Бізнес СепортСентре проти
Болгарії» (2010 рік, заява № 6689/03), пунктом
23 якого зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес
СепортСентре) це не мало б.

А згідно з частиною другою статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Частиною першою статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи, що твердження податкового
органу про відсутність факту надання
послуг позивачу його контрагентами
були спростовані, і не доведені
належними доказами відповідачем,
зважаючи на те, що первинні документи,
складені позивачем і його контрагентом
у ході господарської операції,
відповідають вимогами чинного
законодавства, необхідним для надання
їм юридичної сили і доказовості, а отже
і підтверджують суму витрат і
податкового кредиту, задекларованих
позивачем, суд дійшов висновку, що
позов є обґрунтованим і підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до статті 97 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд за клопотанням однієї зі сторін
визначає грошовий розмір судових
витрат, які повинні бути їй
компенсовані.

Оскільки позивач вимог про
відшкодування судових витрат не
заявляв, судові витрати стягненню на
користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 20.06.2014 № в частині
37210,00 грн. основного платежу і 18605,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

3.Визнати протиправними і скасувати
податкові повідомлення-рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 20.06.2014 № і від 20.06.2014 №
.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Панова Г. В.

Дата виготовлення і
підписання повного тексту постанови -
17 листопада 2014 р.