Справа № 756/13561/14-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Васалатій
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Троян
Н.М.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Оболонського районного суду м.Києва
від 17 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної в м.Києві державної
адміністрації та Київського міського
центру по нарахування соціальних
виплат про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії, перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року, позивач звернулася до
Оболонського районного суду м.Києва з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахування
соціальних виплат про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії, перерахунок пенсії. Просила суд
визнати незаконними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації щодо
застосування ним під час
нарахування/перерахунку позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення, за
період з 2000 року і до моменту розгляду
даної справи, положень Бюджетних
законів, а також підзаконних
нормативно-правових актів, якими у
порушення та розріз встановлених
Конституцією і Законами України вимог
і норм, визначено розміри вказаних
компенсаційних виплат для осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, до того, ще й значно менші,
ніж передбачено статтею 48 Закону №796
для відповідної категорії громадян;
визнати протиправною бездіяльність
відповідачів щодо нарахування,
перерахунку та виплати ними позивачу
не отриманих та недоотриманих сум
щорічної допомоги на оздоровлення,
передбаченої ст. 48 Закону №796, за період
з 2000 року і до моменту розгляду даної
справи; зобов'язати відповідача №1
здійснити нарахування, перерахунок
позивачу, суми щорічної допомоги на
оздоровлення, на підставі, у порядку та
розмірах, встановлених Законом №796 у
редакції діючих Законів №230/96 від 06.06.1996
р., № 563 від 25.03.1999 р., № 2638 від 11.07.2001 р. та
пов'язаними із ним Законами, а саме в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат,
за період з 2000 р. і до моменту розгляду
даної справи, з урахуванням виплачених
сум щорічної допомоги на оздоровлення;
зобов'язати Київського міського центру
по нарахування соціальних виплат
зробити виплату позивачу, суми
щорічної допомоги на оздоровлення, на
підставі, у порядку та розмірах,
встановлених Законом №796 у редакції
діючих Законів №230/96 від 06.06.1996 р., №563
від 25.03.1999 р., №2638 від 11.07.2001 р. та
пов'язаними із ним Законами, а сааме, в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат,
за період з 2000 року і до моменту
розгляду даної справи, з урахуванням
виплачених сум щорічної допомоги на
оздоровлення; стягнути з відповідачів
у порядку негайного виконання,
передбаченого ст.256 КАС України на
користь позивача суму боргу за
компенсаційними виплатами, що виникла
за весь період порушення та
невиконання відповідачами вимог
Конституції та Законів України щодо
визначення, нарахування та перерахунку
соціальних гарантій позивача,
передбачених ст.48 Закону №796.

Постановою Оболонського районного
суду м.Києва від 17 жовтня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду - скасуванню з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.
4 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Проте, Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є інвалідом 3 групи
безстроково, учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії відповідно до положень
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що підтверджується копією
посвідчення та довідкою МСЕК. (а.с. 11, 13).

Позивач перебуває на обліку у
відповідача та має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення
згідно ст.48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно статті 48 Закону №796-XII, щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам 3-ї
групи, виплачується в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

За спірний період допомога на
оздоровлення нараховувалась позивачу
виходячи з розмірів, встановлених
постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 р. №836.

Законом України від 28 грудня 2007 року
№107-VІ «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», зокрема
підпунктом 11 пункту 28 Розділу, названа
стаття Закону №796-XII була викладена в
наступній редакції: одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України) положення
пункту 28 Розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними.

В силу вимог частини другої статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після прийняття
Конституційним Судом України
вказаного рішення знову почали діяти
положення статті 48 Закону № 796-XII в їх
первинній редакції.

Відповідно ж до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суд першої інстанції на зазначені
положення уваги не звернув та
помилково визнав, що у позивача
відсутні права та підстави для
зазначених виплат.

Починаючи з 01.01.2014 р., Закон України «Про
державний бюджет України на 2014 рік» від
16.01.2014 р. в редакції Закону України від
06.07.2014 р. №1534-18 не містить жодної норми,
яка б обмежувала у 2014 р. пряме
застосування Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зокрема
ст. 48 вказаного Закону.

Проте, Законом України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. в
редакції Закону України від 03.08.2014 р.
№1622-18, встановлено, що норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу, що вказана норма діє з
16.08.2014 року.

Таким чином, з 16.08.2014 року, розміри
пенсій передбачених ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
обмежується вимогами Закону України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» в редакції Закону України від
03.08.2014 р. №1622-18.

Згідно з приписами частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позивач має право на
призначення та виплату допомоги на
оздоровлення за 2014 рік у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат,
передбачену ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.2 статті 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється 6-ти місячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно вимог статті 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Позов подано до суду 02 жовтня 2014 року.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в
частині визнання неправомірними дій
відповідача та зобов'язання вчинити
певні дії в період з 2000 року по 2013 року
(включно) підлягають залишенню без
розгляду.

Отже, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що постанова суду першої інстанції
прийнята з помилковим застосуванням
норм чинного законодавства України, а
тому підлягає скасуванню з ухваленням
нової постанови про часткове
задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, судом
першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови було неповно
з`ясовано обставини справи та порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України,
ухвала суду апеляційної інстанції є
остаточною та оскарженню не підлягає,
як така, що постановлена за наслідками
апеляційного перегляду рішення суду
першої інстанції в справах, розгляд
яких передбачено п. 2 ч. 1 статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити
частково.

Постанову Оболонського районного суду
м.Києва від 17 жовтня 2014 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 в
частині вимог щодо визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахування
соціальних виплат здійснити
нарахування, перерахунок і виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
період з 2000 року по 2013 року (включно)
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» - залишити
без розгляду.

Позов ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахування
соціальних виплат про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії, перерахунок пенсії - задовольнити
частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахування
соціальних виплат - протиправними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації видати
розпорядження про нарахування та
виплату ОСОБА_2 щорічної допомоги на
оздоровлення у відповідності до
положень статті 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 4
мінімальних заробітних плат за 2014 рік з
урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат виплатити ОСОБА_2 щорічну
допомогу на оздоровлення у
відповідності до положень статті 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат за 2014 рік з урахуванням
проведених виплат.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Костюк Л.О.

Судді:

Твердохліб В.А.

Троян Н.М.