Справа № 2а-15788/12/2670
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін
Суддя-доповідач: Оксененко
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Чаку Є.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представника позивача -
Белицької І.В., представника
відповідача - Лісовського Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 03 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Укрбудмонтаж»
до державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Укрбудмонтаж» звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
19.10.2012р. №, №, №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 03
вересня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, як таку, що ухвалена з
порушенням норм матеріального права та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ДПІ у Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
була проведена позапланова невиїзна
перевірка ТОВ «Будівельна компанія
«Укрбудмонтаж» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «Північно -
Український будівельний альянс» за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р.

За наслідками проведеної перевірки
відповідачем складено Акт перевірки
від 04.10.2012 р. №301/23-20/34482827, в якому
зроблено висновок про порушення
позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
підпункту 14.1.228 пункту 14.1, пунктів 138.1,
138.2, 138.4 статті 138 Податкового кодексу
України в результаті чого було
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся на загальну суму 2 086
364грн., в тому числі по періодах: 1
квартал 2011 року - 120 674грн., 2 квартал 2011
року - 279163грн., 3 квартал 2011 року - 30664грн.,
4 квартал 2011 року - 1626194грн. та порушення
пункту 201.6 статті 201, пунктів 198.3, 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
додану вартість на суму 1 542 833грн., в
тому числі у березні 2011 року - 63 539грн.,
квітні 2011 року - 23 544грн., травні 2011 року -
42 500грн., червні 2011 року - 232 684грн., серпні
2011 року - 459 732грн., жовтні 2011 року - 399
167грн., листопад 2011 року - 255 000грн.,
грудень 2011 року - 66 667грн. та завищено
від'ємне значення податку на додану
вартість на суму 33 000,00грн., в тому числі
за січень 2011 року - 10500грн., лютий 2011 року
- 22500грн.

На підставі встановлених в Акті
перевірки порушень, ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві прийняті податкові
повідомлення-рішення від 19.10.2012р.
№, яким за порушення пункту 201.6
статті 201, пунктів 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ в розмірі 2 133 170грн., в тому числі
основний платіж - 1 542 833грн. та штрафні
санкції - 590 284грн., №, яким за
порушення п. 54.3 статті 53, п. 58.1 статті 58
ПК України позивачу зменшено суму
від'ємного значення суми ПДВ у розмірі
33 000грн. та №, яким за порушення
пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", підпункту 14.1.228
пункту 14.1, пунктів 138.1, 138.2, 138.4 статті 138
Податкового кодексу України позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток в розмірі 2 086
366грн., у тому числі основний платіж - 2 086
365грн. та штрафні санкції - 1грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
податкового органу позивач звернувся
до суду про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є безпідставними
і підлягають скасуванню як
протиправні.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу).

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Крім цього, відповідно до
підпункту «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з
безпосереднім придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що умовою для
виникнення у платника податку права на
формування податкового кредиту є
придбання платником податків товарів
(послуг) для використання їх в своїй
господарській діяльності. Підставою
для виникнення такого права є
податкова накладна, виписана
контрагентом платника податків, який
зареєстрований як платник податку на
додану вартість.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що
судам належить звертати особливу увагу
на дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
перевіряємому періоді у перевіряємому
періоді ТОВ "БК "Укрбудмонтаж"
здійснювало взаємовідносини з ТОВ
"Північно - український будівельний
альянс":

- згідно договору субпідряду № 01/08-11Н
від 01.08.2011 предметом якого є виконання
комплексу загально будівельних робіт
та задача результату робіт в
експлуатацію в усіх відповідних
інстанціях по об'єкту - будівництво
школи № 5 на 520 місць за адресою: вул.
Вокзальна, буд. 115, м. Носівка,
Чернігівська обл.;

- згідно договору субпідряду № 23-12-10 від
22.12.2010 предметом якого є виконання
комплексу загально будівельних робіт
та задача результату робіт в
експлуатацію в усіх відповідних
інстанціях по об'єкту - реконструкція з
надбудовою під готель нежитлової
будівлі з наступним обслуговуванням та
експлуатацією за адресою: вул.
Експланадна, 17 у Печерському районі м.
Києва;

- згідно договору субпідряду № 02/08-11КЗ
від 02.08.2011 предметом якого є виконання
комплексу загально будівельних робіт
та задача результату робіт в
експлуатацію в усіх відповідних
інстанціях по об'єкту - реконструкція
будинку № 21 будинку відпочинку "Конча -
Заспа".

Реальність виконання вказаної угоди
підтверджують наступні первинні
документи: податкові накладені; № 4
Копія ліцензії субпідрядника, Додаток
№1 Договірна ціна, Додаток № 2 Графік
виконання робіт, Додаток № 3 Графік
фінансування, довідки про вартість
виконаних підрядних робіт типової
форми № КБ-3, акти прийняття виконаних
підрядних робіт типової форми № КБ-2,
видаткові накладні та виписки з
особового рахунку.

Всі зазначені вище документи підписані
та скріплені печатками сторін та мають
всі реквізити як того вимагає чинне
законодавство України.

Колегія суддів також зазначає, що
договори, укладені між позивачем та
його контрагентами в судовому порядку
не оспорювалися, недійсними
(фіктивними) не визнавалися, їх зміст не
суперечить вимогам чинного
законодавства.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу, що відповідачем не надано, як
того вимагають положення чинного
законодавства України, доказів, які б
свідчили про те, що документи, виписані
на виконання договорів, були
сфальсифікованими, як і не надано
відомостей про звернення до
правоохоронних органів у зв'язку з
виявленими порушеннями складання
завідомо неправдивих документів
звітності.

Разом з тим, як вбачається з
матеріалів справи, відповідач, в
обґрунтування правомірності винесення
ним спірних податкових
повідомлень-рішень, посилається на Акт
№ 218/22-35129952 від 24.04.2012 "Про результати
позапланової невиїзної перевірки
товариства з обмеженою
відповідальністю "Північно -
український будівельний альянс" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного законодавства за період з
01.01.2009 року по 31.12.2011 року та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 року по
31.12.2011 року", відповідно до якого ТОВ
"Північно - український будівельний
альянс" не було надано відповідь на
запити податкового органу № 200/10/15-012
від 07.01.2012 та № 166/10/15-012 від 05.03.2012 щодо
надання пояснення здійснення
господарських операцій щодо
формування податкового кредиту за
січень - грудень 2011 року та
документального підтвердження
здійснення господарських операцій.

Відповідно до зазначеного акту
ТОВ "Північно - український будівельний
альянс" за адресою, яку зазначено в
реєстраційних документах поданих до
Ніжинської ОДПІ, а саме: м. Ніжин, вул.
Об'їжджа, буд. 112 не знаходиться, та
товариство не забезпечено основними
фондами та виробничими потужностями, а
згідно декларацій наданих до
Ніжинської ОДПІ вартість основних
засобів становить 95580,00 грн.

Також актом №218/22-35129952 від 24.04.2012
встановлено, що господарські операції
між ТОВ "Північно - український
будівельний альянс" та контрагентами
не підтверджуються стосовно
врахування реального часу здійснення
операцій, місцезнаходження майна,
наявності необхідних трудових
ресурсів, транспортних засобів та
іншого майна, які економічно необхідні
для здійснення такої діяльності, що
свідчить про відсутність необхідних
умов для результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів
і транспортних засобів.

З огляду на зазначене податковий орган
дійшов висновку про те, що договори
укладені між ТОВ "БК"Укрбудмонтаж" та
ТОВ "Північно - український будівельний
альянс" є нікчемними, у зв'язку з чим не
створюють інших юридичних наслідків
крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Однак, колегія суддів вважає
безпідставними посилання відповідача
на висновки вказаних актів, оскільки
вказана обставина не є безумовною
підставою для висновку про порушення
позивачем податкового законодавства,
оскільки податкове законодавство не
ставить в залежність податковий облік
(стан) певного платника податку від
інших осіб, від знаходження його за
юридичною адресою, фактичної сплати
контрагентом податку до бюджету, від
його господарських та виробничих
можливостей. Питання віднесення певних
сум податку на додану вартість до
податкового кредиту поширюється
виключно на окремо взятого платника та
не залежить від розрахунків з бюджетом
третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Посилання податкового органу на
відсутність матеріально - технічної
бази у контрагента позивача є також
безпідставним, оскільки наявність або
відсутність матеріально - технічної
бази у контрагента господарюючого
суб'єкта не є передумовою для
визначення господарської компетенції
останнього та не має правового
значення для вирішення питання про
наявність наміру сторін на реальне
настання правових наслідків,
обумовлених укладеною угодою або
порушення позивачем правил
оподаткування.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що судова практика вирішення
податкових спорів виходить з
презумпції добросовісності платників
та інших учасників правовідносин у
сфері економіки. У зв'язку з цим
презюмується, що дії платника,
результатом яких є отримання
податкової вигоди, вважаються
економічно виправданими, а відомості,
що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні. Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах. Доводи ж
податкового органу про отримання
платником необґрунтованої податкової
вигоди мають ґрунтуватись на
сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
включення сплаченого податку на додану
вартість до податкового кредиту. Разом
з тим, у справі, що переглядається,
податковим органом не доведено
існування таких обставин.

Враховуючи, що юридична
відповідальність має індивідуальний
характер, позивач не може нести
відповідальність за можливі
протиправні дії інших юридичних осіб.
Крім того, порушення контрагентом
позивача вимог законодавства про
порядок здійснення господарської
діяльності не може бути підставою для
висновку щодо безтоварності
відповідних господарських операцій.

Здійснення господарської діяльності
контрагентами не може мати наслідків
для позивача, оскільки законодавством
не передбачений обов'язок суб'єкта
підприємницької діяльності бути
обізнаним із особливостями
господарювання контрагента. Відомості,
що є обов'язковими для перевірки
підприємством стосовно свого
контрагента, це включення його до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
також наявність свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість на час здійснення
господарських операцій. На період
господарських взаємовідносин між
позивачем та ТОВ "Північно -
український будівельний альянс"
останній був зареєстрований в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також
платником податку на додану вартість,
установчі та реєстраційні документи не
визнавались недійсними.

Крім того, неприпустимість притягнення
до відповідальності однієї компанії, у
випадку за неправомірні дії іншої
компанії підтверджується практикою
Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини чітко
визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагентом.

Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання контрагентом свої
зобов'язання зі сплати податку.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів приходить до висновку про
правомірність віднесення позивачем до
складу податкового кредиту суми
сплаченого податку на додану вартість
за податковими накладними, отриманими
від контрагента, та включення
відповідних витрат до складу валових
витрат підприємства.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що відповідачем не
було доведено законність та
обґрунтованість прийнятих ним рішень,
а тому суд першої інстанції дійшов
правильних висновків про
обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 03
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:
Ю.А. Ісаєнко

Є.В. Чаку

Ухвалу в повному тексті
виготовлено 24.11.2014 року.

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Чаку Є.В.