Справа № 815/5877/14
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5877/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Одеський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді -
Стеценко О.О.

за участю секретаря -
Царькової К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Одеського
окружного адміністративного суду
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_1 (далі - Позивач, або ОСОБА_1.) з
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області (далі -
Відповідач, або ГУМВС України в
Одеській області) про визнання дій
ГУМВС України в Одеській області щодо
ненадання їй направлення на
проходження обстеження та проведення
військово-лікарської експертизи в
поліклініці МВС України
неправомірними та зобов'язання ГУМВС
України в Одеській області видати
ОСОБА_1 направлення на проходження
обстеження та проведення
військово-лікарської експертизи в
поліклініці МВС України для
встановлення причинного зв'язку
виникнення наявного у ОСОБА_1
захворювання із проходженням служби в
органах внутрішніх справ.

В обґрунтування своїх позовних вимог
Позивач зазначив, що в період з 20.08.2004
року по 11.08.2014 року Позивач проходила
службу в органах внутрішніх справ
України (далі - ОВС України). 08.08.2014 року
згідно наказу №550 ГУМВС України в
Одеській області Позивача було
звільнено у запас Збройних Сил за
пунктом 63 «ж» (за власним бажанням). На
день звільнення вислуга років у
календарному обчисленні становила 09
років 11 місяців 21 день, у пільговому
обчисленні складає 11 років 08 місяців 15
днів. Під час проходження служби в ОВС
Позивач захворіла та їй було
поставлено діагноз: множинна міома
матки, хронічна постгеморагічна анемія
та 06.06.2013 року у Московському
пренатальному медичному центрі їй була
зроблена операція: лапаротомія,
консервативна міомєктомія. В зв'язку із
вказаним Позивач змушена була
звільнитись зі служби за власним
бажанням, оскільки не могла виконувати
обов'язки служби. Після звільнення та
проходження лікування Позивач
звернулась до керівництва ГУ МВС
України в Одеській області (в письмовій
формі) з проханням направити її на
обстеження та проходження
військово-лікарняної комісії та
встановлення їй придатності до служби
в ОВС на період звільнення. Відповіддю
Одеського міського Управління ГУМВС
України в Одеській області №31/8-Н-55 від
19.09.2014 року Позивачу було відмовлено в
задоволенні заяви у зв'язку з
відсутністю правових підстав. Після
отримання відповіді, не погоджуючись з
вказаними діями Відповідача, ОСОБА_1
звернулась до суду з вказаним
адміністративним позовом.

Представник позивача до судового
засідання не з'явився, надав до суду
клопотання про розгляд
адміністративної справи без його
участі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, був повідомлений
належним чином та своєчасно про дату,
час, місце судового засідання, жодних
заяв, письмових пояснень чи заперечень
проти адміністративного позову до суду
не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що причина
неявки Відповідача в судове засідання
є не поважною та можливим розглядати
справу у його відсутність.

З урахуванням заяви представника
Позивача та приписів ст. 71, ч. 4 ст. 128 КАС
України суд ухвалив про розгляд справи
за відсутності сторін на підставі
наявних у ній доказів.

У зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, згідно приписів ч. 1
ст. 41 КАС України, не здійснювалося.

Дослідивши та проаналізувавши позовну
заяву та надані до суду письмові докази
у їх сукупності, судом встановлено
наступне.

11.08.2014 року, відповідно до наказу ГУМВС
України в Одеській області № 550 о/с від
08.08.2014 року, у відповідності до
Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
старшого сержанта міліції ОСОБА_1,
помічника слідчого відділу
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області ОСОБА_1 звільнено у
запас Збройних Сил за п. 63 «ж» (за
власним бажанням). Вислуга років на
день звільнення у календарному
обчисленні становить 09 років 11 місяців
21 день, у пільговому обчисленні - 11
років 08 місяців 15 днів (а.с. 6).

08.09.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
начальника ГУМВС України в Одеській
області із заявою про направлення її до
відповідної віськово-лікарської
комісії для проходження обстеження та
встановлення придатності до служби в
ОВС на період звільнення (а.с 10).

19.09.2014 року начальником ВКЗ полковником
міліції ОМУ ГУМВС України в Одеській
області А.О. Фадєєвим надано відповідь
на зазначену заяву, якою ОСОБА_1 було
відмовлено в задоволенні заяви з
огляду на відсутність правових підстав
для прийняття відповідного рішення
(а.с. 11).

Не погодившись з вказаними діями
Відповідача, Позивач звернулась до
суду з зазначеним адміністративним
позовом.

Проаналізувавши матеріали справи,
оцінивши докази по справі у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про те, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ,
порядок та умови проходження служби в
міліції регламентуються Положенням
про проходження служби особовим
складом органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки визначені Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 № 114, в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, (далі - Положення)

Відповідно до п.2 Положення, особи, яким
присвоєно спеціальне звання старшого
лейтенанта міліції, відносяться до
середнього начальницького складу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 06.02.2001 №85 затверджено
Положення про діяльність
військово-лікарської комісії в системі
МВС (далі - Положення №85) та Порядок
проведення військово-лікарської
експертизи і медичного огляду
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу в системі МВС
(далі - Порядок №85).

Відповідно до п. 1.2 Положення №85,
військово-лікарська комісія - це
спеціальні органи в складі
лікарів-спеціалістів, які створюються
в системі Міністерства внутрішніх
справ з метою проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду кандидатів на службу,
осіб рядового й начальницького складу
органів внутрішніх справ і членів їх
сімей, військовослужбовців внутрішніх
військ МВС України (далі -
військовослужбовці), осіб цивільної
молоді, які бажають вступити до
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ, Міністерства оборони
України (далі - кандидати до вступу на
навчання), курсантів і слухачів
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ України, колишніх
осіб рядового й начальницького складу
органів внутрішніх справ і колишніх
військовослужбовців.

Відповідно до п. 1.3.5 Положення №85,
основним завданням
військово-лікарської комісії є
проведення військово-лікарської
експертизи з метою, зокрема, визначення
причинного зв'язку захворювань,
поранень, травм, контузій і каліцтв у
осіб рядового й начальницького складу
ОВС, що проходять службу, при їх
звільненні та осіб рядового і
начальницького складу, що звільнилися
зі служби.

Аналогічні положення містяться у п.1.1.5
Порядку №85 та входять до коло питань,
що підлягають вирішенню
військово-лікарською експертизою.

Відповідно до п.1.4 Порядку №85,
направлення на проходження обстеження
здійснюють відповідні підрозділи по
роботі з особовим складом органів
внутрішніх справ.

Наведені вище правові норми дають
право на проходження вказаного
обстеження та військово-лікарської
комісії колишнім військовослужбовцям
чи особам рядового і начальницького
складу МВС, які вже звільнені зі служби
та мають намір підтвердити наявні у них
поранення, травми, каліцтва чи
захворювання з проходженням служби в
ОВС.

Так, відповідно до п. 1.52 Порядку №85,
якщо колишній працівник органів
внутрішніх справ із числа осіб
рядового й начальницького складу
порушує питання про визначення його
придатності до служби чи перегляд
постанови ВЛК, винесеної на час його
фактичного звільнення з органів
внутрішніх справ, то підрозділ по
роботі з особовим складом органу
внутрішніх справ за місцем проживання
такої особи направляє до відповідної
ВЛК, яка знаходиться в місцевості, де
він мешкає, його заяву та особову
справу, а на пенсіонерів МВС, крім того,
пенсійну справу, картку амбулаторного
хворого (медичну книжку), акти
медичного огляду за період служби та
інші медичні документи.

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку, що Позивачу, як колишньому
працівнику ОВС, надано право на
проходження обстеження та
військово-лікарської експертизи на
предмет пов'язаності його захворювання
із проходження ним служби в ОВС.

Реалізуючи вказане право, Позивач
08.09.2014 року звернулась до начальника
ГУМВС України в Одеській області із
заявою про направлення її до
відповідної віськово-лікарської
комісії для проходження обстеження та
встановлення придатності до служби в
ОВС на період звільнення, але отримала
безпідставну та необґрунтовану
відповідь про відсутність правових
підстав та не прийняття рішення, що є
порушенням її прав, як колишнього
співробітника ОВС, Відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Всупереч наведеним вимогам,
Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав до суду доказів
та не довів правомірності своїх дій під
час розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.09.2014
року.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог ОСОБА_1
до ГУМВС України в Одеській області про
визнання дій ГУМВС України в Одеській
області щодо ненадання їй направлення
на проходження обстеження та
проведення військово-лікарської
експертизи в поліклініці МВС України
неправомірними та зобов'язання ГУМВС
України в Одеській області видати
ОСОБА_1 направлення на проходження
обстеження та проведення
військово-лікарської експертизи в
поліклініці МВС України для
встановлення причинного зв'язку
виникнення наявного у ОСОБА_1
захворювання із проходженням служби в
органах внутрішніх справ.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 41, 86, 128, 159-163 КАС України,
суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністартивний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області щодо
ненадання ОСОБА_1 направлення на
проходження обстеження та проведення
військово-лікарської експертизи в
поліклініці Міністерства внутрішніх
справ України неправомірними.

Зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області видати ОСОБА_1
направлення на проходження обстеження
та проведення військово-лікарської
експертизи в поліклініці Міністерства
внутрішніх справ для встановлення
причинного зв'язку виникнення наявного
у ОСОБА_1 захворювання із проходженням
служби в органах внутрішніх справ.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
десятиденний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги. У
разі застосування судом частини
третьої ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень було
повідомлено про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Стеценко О.О.