Справа № 820/15025/14
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р.Справа №
820/15025/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання
Запара Е.В.

за участю представника відповідача:
Журавльової А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Приватного
підприємства "КЖЛД", Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014р. по
справі № 820/15025/14

за позовом Приватного підприємства
"КЖЛД"

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про визнання протиправними дії та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство "КЖЛД",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, в якому просить суд визнати
протиправними дії та скасування
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Київському районі м. Харкова від 29.04.2014
року №.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
24.09.2014 року у справі № 820/15025/14
адміністративний позов Приватного
підприємства "КЖЛД" до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання протиправними дії та
скасування податкового
повідомлення-рішення задоволено
частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 29.04.2014 року № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем "прибуток
приватних підприємств" за основним
платежем в розмірі 14763 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 3690,75 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Відповідач не погодився рішенням
суду і подав апеляційну скаргу, в якій
зазначив, що судом першої інстанції не
надана належна правова оцінка
обставинам справи та невірно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, а саме: п.п. 14.1.27 п.
14.1 ст. 14, п.п. 138.10 п. 138.10 ст.138 Податкового
кодексу України та ст.ст. 69, 70, 72, 86, 159 КАС
України, що згідно ст. 202 КАС України є
підставою для скасування постанови
суду в частині задоволення позовних
вимог.

В свою чергу, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій зазначив, що постанову в
частині незадоволення позовних вимог
винесено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а саме: пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138, ст. 288
Податкового кодексу України, пп. 5.2.5 п.
5.2 Закону України «Про оприбуткування
прибутку підприємств», п. 8 ч. 1 ст. 14
Закону України «Про систему
оподаткування», просив суд скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014 року
по справі № 820/15025/14 в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та прийняти
нову постанову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав,
просив суд скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014 року
у справі № 820/15025/14 в частині
задоволення позовних вимог та прийняти
нову постанову, якою в частині
задоволення позову відмовити, в іншій
частині залишити без змін. Проти
апеляційної скарги позивача
заперечував, просив суд залишити її без
задоволення.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, був повідомлений
належним чином про дату, час та місце
розгляду справи, причину неявки не
повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, перевіривши
в межах апеляційних скарг рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційних
скарг, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга відповідача та апеляційна
скарга позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно розрахунку до податкового
повідомлення - рішення від 29.04.2014 року
№ в частині збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
"податок на прибуток приватних
підприємств" включено суму 14763 грн. за
основним платежем та 3690,75 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями, які
нараховані за період 01.01.2010 року по
01.06.2010 року (т.1 а.с.72).

Згідно пп. 49.18.2 п.49.2 ст.49 ПК України
визначено, що подання податкової
декларації до контролюючих органів за
базовий звітний (податковий) період, що
дорівнює: календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до п. 102.1 ст.102 ПК України
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Отже, останнім днем подання декларації
за перше півріччя 2010 року
законодавством визначено 10.08.2010 року, а
ДПІ у Київському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області має право
самостійно визначати грошове
зобов'язання не пізніше закінчення 1095
дня, при цьому відлік часу починається
з 11.08.2010 року та закінчується 11.08.2013
року.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про
необґрунтованість збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств ПП
"КЖЛД контролюючим органом, за період
01.01.2010 року по 01.06.2010 року, оскільки
строк на самостійне визначення суми
грошових зобов'язань платника
податків щодо позивача у ДПІ у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області закінчився 11.08.2013 року, при
цьому податкове повідомлення - рішення
№ датоване пізніше, а саме 29.04.2014
року.

Таким чином, позовні вимоги в частині
скасування податкового повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській, області від
29.04.2014 року № щодо збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
"податок на прибуток приватних
підприємств" за основним платежем в
розмірі 14763 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 3690,75
грн. - підлягають задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги
відповідача про те, що судом першої
інстанції не надана належна правова
оцінка обставинам справи та невірно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, висновків суду в
частині задоволення позовних вимог не
спростовують.

Щодо скасування податкового
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
29.04.2014 року № в частині збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем "податок на прибуток
приватних підприємств" за основним
платежем в розмірі 53239 грн. (60002 грн. - 14763
грн.) грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 8577 грн. (12267,75 грн. -
3690,75 грн.), колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції про
те, що відповідачем правомірно
донараховано суми грошового
зобов'язання за платежем "податок на
прибуток приватних підприємств" за
основним платежем в розмірі 53239 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 8577 грн. з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ПП "КЖЛД"
(орендар) та Харківською міською радою
Харківської області (орендодавець)
укладено договір оренди землі зі
змінами. Згідно п.1 договору оренди -
орендодавець на підставі рішення XLVI
сесії Харківської міської ради IV
скликання про надання юридичним та
фізичним особам земельних ділянок для
будівництва (рекомендації) та
подальшої експлуатації об'єктів від
06.03.2006 року №51/06, надає, а орендар
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
- землі житлової та громадської
забудови, яка знаходиться: м. Харків,
бульвар Грицевця (ріг вулиці Велика
Кільцева), також згідно п.9 зазначеного
договору - орендна плата за земельну
ділянку вноситься орендарем у грошовій
формі на рахунок Державного
казначейства у Харківській області (т.1
а.с.96-99, 109- 110).

На підставі зазначеного договору
складено акт приймання - передачі
земельної ділянки від 25.05.2007 року №422 (т.
1 а.с.108).

Також, на встановлення меж зазначеної
земельної ділянки на місцевості
складено акт Харківським міським
управлінням земельних ресурсів від
03.05.2006 року №860/06 (т.1 а.с.100-105).

Статтею 13 Закону України "Про оренду
землі" від 06.10.1998 року №161-XIV, в редакції,
що діяла на час виникнення спірних
правовідносин, визначено, що договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного
кодексу України від 25.10.2001 року №2768-111, в
редакції що діяла на час виникнення
спірних правовідносин, визначено, що
право оренди земельної ділянки - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
провадження підприємницької та іншої
діяльності.

Також судом встановлено, що між
позивачем (продавець) та ТОВ
"АТБ-Інвест" (покупець) укладено договір
купівлі - продажу від 26.06.2009 року. Згідно
п.1.1 договору купівлі - продажу -
продавець передає, а покупець приймає у
власність нерухоме майно - нежитлову
будівлю, за адресою м. Харків, вул.
Кільцева, буд.3-б, також згідно п.2.5
договору - продавець до моменту
оформлення на ім'я покупця документів
на право користування земельною
ділянкою, право користування якого
перейшло до покупця у зв'язку з
придбанням майна, зобов'язаний
сплачувати орендну плату за
користування цією ділянкою (т. 1 а.с. 89-91).

Як вбачається з акту перевірки від
31.03.2014 року №754/20-21-22-01-07/33815448 договір
оренди землі між ПП "КЖЛД" та
Харківською міською радою Харківської
області на момент перевірки не був
розірваний та не переоформлений на
нового власника ТОВ "АТБ -Інвест". Також,
між позивачем та ТОВ "АТБ-Інвест"
договори щодо відшкодування витрат з
суми орендної плати за земельні
ділянки, що перераховані, до бюджету, не
укладалися. При цьому, позивач
продовжує відносити до складу валових
витрат орендну плату за земельну
ділянку, яка знаходиться у власності
ТОВ "АТБ-Інвест".

На час спірних правовідносин, у період
до 01.01.2011 року діяли норми Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" та Закону України "Про
систему оподаткування", після 01.01.2011
року - Податкового Кодексу України.

Згідно п.8 ч.1 ст.14 Закону України "Про
систему оподаткування" від 25.06.1991 року
№1251 ХІІ, що діяв на час спірних
правовідносин до 01.01.2011 року, до
загальнодержавних належать такі
податки і збори (обов'язкові платежі):
плата за землю (земельний податок, а
також орендна плата за земельні
ділянки державної і комунальної
власності).

Підпунктом 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, в
редакції, що діяла на час спірних
правовідносин після 01.01.2011 року, плата
за землю - загальнодержавний податок,
який справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Згідно п.44.1 ст. 44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст. 44 ПК України для
обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат
врахуванням положень цього Кодексу.

Згідно пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 року № 334/94-ВР, що
діяв на час спірних правовідносин,
валовий доход - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за її
межами. Валовий доход включає: доходи з
інших джерел, у тому числі, але не
виключно, у вигляді: сум безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному періоді,
вартості товарів (робіт, послуг),
безоплатно наданих платнику податку у
звітному періоді, крім їх надання
неприбутковим організаціям згідно з
пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у
межах таких операцій між платником
податку та його відокремленими
підрозділами, які не мають статусу
юридичної особи, крім випадків,
визначених у частині четвертій статті 3
Закону України "Про списання вартості
несплачених обсягів природного газу";
сум поворотної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, що залишається неповерненою
на кінець такого звітного періоду від
осіб, що не є платниками цього податку
(у тому числі нерезидентів), або осіб,
які згідно із законодавством мають
пільги з цього податку, включаючи право
застосовувати ставку податку нижчу,
ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або
статтею 10 цього Закону. У разі коли у
майбутніх податкових періодах платник
податку повертає таку поворотну
фінансову допомогу (її частину) особі,
яка її надала, такий платник податку
збільшує суму валових витрат на суму
такої поворотної фінансової допомоги
(її частини) за наслідками податкового
періоду, в якому відбулося таке
повернення. При цьому валові доходи
такого платника податку не
збільшуються на суму умовно
нарахованих процентів, а податкові
зобов'язання особи, що надала поворотну
фінансову допомогу, не змінюються як
при її видачі, так і при її зворотному
отриманні. Як виняток з правила,
визначеного цим абзацом, операції з
отримання (надання) фінансової
допомоги між платником податку та його
філіями, відділеннями, іншими
відокремленими підрозділами, що не
мають статусу юридичної особи,
розташованими на території України, не
призводять до зміни їх валових витрат
або валових доходів; сум
невикористаної частини коштів, що
повертаються із страхових резервів у
порядку, передбаченому пунктом 12.2
цього Закону; сум заборгованості, що
підлягає включенню до валових доходів
згідно з пунктами 12.3 та 12.4 цього Закону;
сум коштів страхового резерву,
використаних не за призначенням;
вартості матеріальних цінностей,
переданих платнику податку згідно з
договорами схову (у відповідальне
зберігання) та використаних ним у
власному виробничому чи
господарському обороті; сум штрафів
та/або неустойки чи пені, фактично
одержаних за рішенням сторін договору
або за рішенням відповідних державних
органів, суду; сум державного мита,
попередньо сплаченого позивачем, що
повертається на його користь за
рішенням суду; сум акцизного збору,
сплачених (нарахованих) покупцями
підакцизних товарів (за їх рахунок) на
користь платника такого акцизного
збору, уповноваженого законом вносити
його до бюджету, та рентних платежів, а
також сум збору у вигляді цільової
надбавки до діючого тарифу на
електричну та теплову енергію; доходів
від продажу електричної енергії
(включаючи реактивну); сум дотацій і
субсидій з фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або бюджетів,
отриманих платником податку.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Статтею 138 ПК України встановлено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України, до
складу інших витрат включаються:
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством:

а) загальні корпоративні витрати, в
тому числі організаційні витрати,
витрати на проведення річних та інших
зборів органів управління,
представницькі витрати;

б) витрати на службові відрядження й
утримання апарату управління
підприємством (у тому числі витрати на
оплату праці адміністративного
апарату) та іншого
загальногосподарського персоналу;

в) витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона);

г) винагороди за консультаційні,
інформаційні, аудиторські та інші
послуги, що отримує платник податку для
забезпечення господарської
діяльності;

г) витрати на оплату послуг зв'язку
(пошта, телеграф, телефон, телекс,
телефакс, стільниковий зв'язок та інші
подібні витрати);

д) амортизація нематеріальних активів
загальногосподарського використання;

е) витрати на врегулювання спорів у
судах;

є) плата за розрахунково-касове
обслуговування та інші послуги банків;

ж) інші витрати загальногосподарського
призначення.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" визначено, що
господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Враховуючи вищевикладене, колегія
судів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що необхідною умовою
для включення понесених витрат на
придбання товарів (робіт, послуг) до
складу валових витрат є наявність
зв'язку товарів (робіт, послуг) з
господарською діяльністю
підприємства. Придбання таких товарів
(робіт, послуг) повинно бути складовою
частиною діяльності особи, що
направлена на отримання доходу.

Оскільки з часу державної реєстрації
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, укладеного між позивачем та
ТОВ "АТБ - Інвест", право власності на
земельну ділянку перейшло до ТОВ "АТБ -
Інвест", з цього часу господарська
діяльність позивача не пов'язана з цією
земельною ділянкою.

При цьому, позивач вправі сплачувати,
відповідно до умов договору
купівлі-продажу орендну плану за
користування цією ділянкою, оскільки
при укладенні договору
купівлі-продажу сторони вправі діяти
на свій розсуд, відповідно до п.3 ч.1 ст.3
ЦК України, яким передбачено свободу
договору, проте з часу переходу права
власності на земельну ділянку до іншої
особи, позивач не вправі відносити до
складу валових витрат витрати з
орендної плати за земельну ділянку,
оскільки з цього часу у позивача
відсутній зв'язок між цими витратами та
господарською діяльністю
підприємства.

Таким чином, відповідачем правомірно
донараховано суми грошового
зобов'язання за платежем "податок на
прибуток приватних підприємств" за
основним платежем в розмірі 53239 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 8577 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача
та апеляційної скарги позивача
висновки суду не спростовують.

Враховуючи вище викладене, судове
рішення суду першої інстанції
відповідає ст. 159 КАС України, є
законним та обґрунтованим, ухваленим
відповідно до норм матеріального права
при дотримання норм процесуального
права, на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Приватного
підприємства "КЖЛД", Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014р. по
справі № 820/15025/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка
О.М.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Кононенко З.О. Повний текст ухвали
виготовлений 17.11.2014 р.