Справа № 816/4107/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2014 року м. ПолтаваСправа
№816/4107/14

Суддя Полтавського окружного
адміністративного суду Кукоба О.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Держземагентства у Полтавській
області про визнання протиправною
відмови та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернувся
до суду з позовом до Головного
управління Держземагентства у
Полтавській області (надалі -
відповідач) про визнання протиправною
відмови в наданні дозволу на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,1434 га, на якій
розташована належна ОСОБА_1 нежитлова
будівля загальною площею 894,8 кв.м.
/корівник чотирьохрядний №1/, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язання видати наказ про надання
ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що подані з метою отримання
дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
документи відповідають вимогам
чинного законодавства внаслідок чого
відмова суб'єкта владних повноважень у
задоволенні клопотання позивача є
протиправною.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, хоча про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся завчасно
та належним чином, про що свідчить
розписка про отримання судової
повістки, наявна в матеріалах справи
/а.с. 27/, причин неявки суду не повідомив.
У письмових запереченнях посилався на
те, що клопотання позивача не
відповідає вимогам частини другої
статті 123 Земельного кодексу України -
клопотання не містить відомостей про
цільове призначення земельної ділянки
щодо якої подано клопотання про
надання дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Частиною шостою статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи, що немає перешкод для
розгляду справи, суд дійшов висновку
про необхідність розгляду справи за
відсутності сторін у порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

Матеріалами справи підтверджено, що
ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі
(корівника 4-х рядного №1) загальною
площею 894,8 кв.м. розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, на підтвердження чого
до матеріалів справи залучено копію
свідоцтва на право власності на
нерухоме майно серії СА №001450 від 27
жовтня 2010 року /а.с. 9/.

Вищевказана будівля зареєстрована КП
"Лубенське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації" в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно та
записана 02 листопада 2010 року в
реєстрову книгу №1 за №126 /а.с. 10/.

15 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із
заявою до Головного управління
Держземагенства у Полтавській області
про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки під викупленою
виробничою будівлею, орієнтовна площа
0,1434 га /а.с. 20/.

16 травня 2014 року вищевказана заява
зареєстрована за номером №31-698/0/17-14 /а.с.
20/.

07 липня 2014 року відповідач листом
№31-16-0.4-4204/2-14 відмовив позивачу у
задоволенні його клопотання у зв'язку
із порушенням приписів вимог частини
шостої статті 118 Земельного кодексу
України в частині незазначення у
клопотанні цільового призначення
земельної ділянки /а.с. 24/.

Позивач, не погоджуючись із відмовою у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, орієнтовна площа 0,1434 га,
звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, є захист прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно - правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Надаючи юридичну оцінку обставинам
справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 122
Земельного кодексу України
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

За правилами частини другої статті 123
Земельного кодексу України особа,
зацікавлена в одержанні у користування
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності за проектом
землеустрою щодо її відведення,
звертається з клопотанням про надання
дозволу на його розробку до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
які відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
передають у власність або користування
такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки). Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у
користування відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Як встановлено судом, 15 травня 2014 року
ОСОБА_1 звернувся до Головного
управління Держземагентства у
Полтавській області про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки під викупленою виробничою
будівлею, орієнтовною площею 0,1434 га.

Відповідно до частини третьої статті 123
Земельного кодексу України
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування в межах
їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту щодо відведення
земельної ділянки або надає мотивовану
відмову у його наданні. Підставою
відмови у наданні такого дозволу може
бути лише невідповідність місця
розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Згідно пункту 2.1 додатку до наказу
Держземагентства України від 28 лютого
2013 року "Про деякі питання
реалізації повноважень з питань
передачі земель
сільськогосподарського призначення
державної власності для всіх потреб"
№72 (надалі також Наказ №72) при
надходженні до територіального органу
клопотання громадянина, зацікавленого
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення із
земель державної власності у межах
норм безоплатної приватизації, або
клопотання особи, зацікавленої в
одержанні у користування земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення із земель державної
власності відповідному
територіальному органу безпосередньо
в момент звернення рекомендується
здійснити реєстрацію такого
клопотання у відповідності до вимог
Типової інструкції з діловодства у
центральних органах виконавчої влади,
Раді міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевих органах виконавчої
влади, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 30
листопада 2011 року № 1242, а також
рекомендується вносити відомості про
реєстрацію клопотання (дату реєстрації
та вхідний номер) до програмного
забезпечення.

16 травня 2014 року Головним управлінням
Держземагентства у Полтавській
області внесено до
реєстраційно-контрольної картки
№31-16-0.4-4204/2-14 відомості про реєстрацію
клопотання позивача про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою.

Відповідно до пункту 2.2 Наказу №72 після
реєстрації клопотання відповідний
територіальний орган зобов'язаний у
строк, що не перевищує двадцяти днів,
перевірити: у разі якщо земельна
ділянка передається у власність у
межах норм безоплатної приватизації:
наявність викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інших графічних
матеріалів, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
та документів, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві, або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства) (частина
шоста статті 118 Земельного кодексу
України), відсутність передачі
земельної ділянки безоплатно у
власність відповідному громадянину по
зазначеному виду використання (частина
четверта (п'ята) статті 116 Земельного
кодексу України), чи відносяться землі,
за рахунок яких планується формування
земельної ділянки, до земель
сільськогосподарського призначення
державної власності (частина четверта
статті 122 Земельного кодексу України),
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки схемі
землеустрою і техніко-економічним
обґрунтуванням використання та
охорони земель
адміністративно-територіальної
одиниці, проектам землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затвердженим у встановленому
законом порядку (частина сьома статті
118 Земельного кодексу України)
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки
містобудівній документації (у разі її
надання для містобудівних потреб)
(частина третя статті 24 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності), чи не порушуватиме бажане
місце розташування земельної ділянки
вимог раціональної організації
території (шляхом створення
черезсмужжя) та компактності
землекористування (у разі розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки) (частина друга
статті 29 Земельного кодексу України). У
разі якщо земельна ділянка передається
у користування: наявність викопіювання
з кадастрової карти (плану) або інших
графічних матеріалів, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки (у разі розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки) (частина друга
статті 123 Земельного кодексу України),
чи відносяться землі, за рахунок яких
планується формування земельної
ділянки, до земель
сільськогосподарського призначення
державної власності (частина четверта
статті 122 Земельного кодексу України),
чи має право особа, зацікавлена в
одержанні у користування земельної
ділянки, набувати права постійного
користування земельною ділянкою (у
разі передачі земельної ділянки у
постійне користування) (статті 92
Земельного кодексу України), чи
підлягає продажу земельна ділянка
(право на неї) на конкурентних засадах
(земельних торгах) (у разі надання
земельної ділянки в оренду) (стаття 134
Земельного кодексу України),
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки схемі
землеустрою і техніко-економічним
обґрунтуванням використання та
охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектам землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затвердженим у встановленому
законом порядку (у разі розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки) (частина третя
статті 123 Земельного кодексу України),
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки
містобудівній документації (у разі її
надання для містобудівних потреб)
(частина третя статті 24 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності), чи не порушуватиме бажане
місце розташування земельної ділянки
вимог раціональної організації
території (шляхом створення
черезсмужжя) та компактності
землекористування (частина друга
статті 29 Земельного кодексу України),
наявність нормативної грошової оцінки
земель.

Для отримання додаткової інформації,
необхідної для перевірки вимог,
зазначених у пункті 2.2 цих Методичних
рекомендацій, територіальні органи
можуть звертатися до відповідних
управлінь (відділів) Держземагентства
у районах (містах), міжрайонних,
міжміських, міськрайонних управлінь
(відділах) Держземагентства (пункт 2.3
Наказу №72).

Згідно пункту 2.6. Наказу №72 при
недотриманні однієї із вимог,
зазначених у пункті 2.2 цих Методичних
рекомендацій, відповідному
територіальному органу у строк, що не
перевищує п'яти днів, рекомендується
інформувати заявника про відмову у
наданні відповідного дозволу із
зазначенням конкретних причин відмови.

Листом від 07 липня 2014 року №31-16-0.4-4204/2-14
Головне управління Держземагентства у
Полтавській області відмовило
позивачу у задоволенні його клопотання
з підстав незазначення цільового
призначення земельної ділянки, що є
порушенням частини шостої статті 118
Земельного кодексу України.

Разом із тим, як встановлено в ході
розгляду справи судом та підтверджено
відповідачем під час здійснення
перевірки відомостей про земельну
ділянку щодо якої подано клопотання
про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, зумовленої вимогами
пункту 2.2 додатку до наказу
Держземагентства України від 28 лютого
2013 року №72 "Про деякі питання
реалізації повноважень з питань
передачі земель
сільськогосподарського призначення
державної власності для всіх потреб",
Головним управлінням Держземагентства
у Полтавській області не встановлено
жодної передбаченої чинним
законодавством обставини для відмови в
задоволенні клопотання позивача.

Так, мотивувальна частина тексту
спірного листа Головного управління
Держземагентства у Полтавській
області від 07 липня 2014 року №31-16-0.4-4204/2-14
дає підстави констатувати факт
формального підходу відповідача до
розгляду клопотання від 15 травня 2014
року, оскільки підставою для відмови у
наданні дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки може бути
лише невідповідність місця
розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку /частина третя статті
123 Земельного кодексу України/.

З урахуванням наведеного, доводи
відповідача, викладені в листі від 07
липня 2014 року №31-16-0.4-4204/2-14 та в
письмових запереченнях проти позову,
суд вважає необґрунтованими, оскільки,
надані разом із клопотанням додаткові
матеріали вказують на цільове
призначення земельної ділянки щодо
якої подано клопотання про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що лист Головного
управління Держземагентства у
Полтавській області від 07 липня 2014 року
№31-16-0.4-4204/2-14, яким позивачу відмовлено
у задоволенні клопотання про надання
дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,1434 га, складено з
порушенням строків, встановлених
частиною третьою статі 123 Земельного
кодексу України для розгляду
відповідних клопотань.

Таким чином, зважаючи на те, що
відповідачем протиправно відмовлено
ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки під викупленою
виробничою будівлею, орієнтовною
площею 0,1434 га на території
Березоворудської сільської ради
Пирятинського району Полтавської
області, суд з метою повного та
належного захисту прав позивача,
вважає за необхідне визнати
протиправним та скасувати рішення,
викладене у листі Головного управління
Держземагентства у Полтавській
області від 07 липня 2014 року №31-16-0.4-4697/2-14
про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 0,1434 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов'язати Головне управління
Держземагентства у Полтавській
області повторно розглянути заяву
ОСОБА_1 від 15 травня 2014 року про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 0,1434 га.

Зазначене узгоджується з положеннями
пункту 2 частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, згідно якої у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії. В цьому
випадку суд повинен зазначити, яку саме
дію повинен вчинити відповідач.

Відповідно до частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання Головного управління
Держземагентства у Полтавській
області видати наказ про надання
позивачу дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,1434 га, суд зазначає
наступне.

За своєю правовою природою
повноваження відповідача щодо надання
позивачу дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,1434 га є
дискреційним повноваженням та
виключною компетенцією уповноваженого
органу.

Так, дискреційні повноваження - це
сукупність прав та обов'язків органів
державної влади та місцевого
самоврядування, осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, що надають
можливість на власний розсуд визначити
повністю або частково вид і зміст
управлінського рішення, яке
приймається, або можливість вибору на
власний розсуд одного з декількох
варіантів управлінських рішень,
передбачених проектом
нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу
виконавчої влади та місцевого
самоврядування, осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування обумовлене
певною свободою (тобто вільним, або
адміністративним, розсудом) в
оцінюванні та діях, у виборі одного з
варіантів рішень та правових
наслідків.

Наділивши державні органи та осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави дискреційними повноваженнями,
законодавець надав відповідному
органу держави та особам уповноважених
на виконання функцій держави певну
свободу розсуду при прийнятті
управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11
березня 1980 року на 316-й нараді, під
дискреційними повноваженнями слід
розуміти повноваження, які
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги щодо зобов'язання відповідача
видати наказ про надання ОСОБА_1
дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки,
орієнтовною площею 0,1434 га є формою
втручання в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, а тому не можуть бути
задоволені.

За вищевикладених обставин, суд дійшов
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог у цій
частині.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не надав суду належних
доказів правомірності відмови у
наданні позивачу дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки орієнтовною площею
0,1434 га. Разом із цим, позивач довів
наявність факту порушення
відповідачем його прав у сфері
публічно-правових відносин.

Відтак, позов необхідно задовольнити
частково.

Згідно з частиною третьою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 122, 128,
158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Держземагентства
у Полтавській області про визнання
протиправною відмови та зобов'язання
вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення, викладене у листі Головного
управління Держземагентства у
Полтавській області від 07 липня 2014 року
№ 31-16-0.4-4204/2-14, про відмову в наданні
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1)
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 0,1434 га під
виробничою будівлею, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Головне управління
Держземагентства у Полтавській
області повторно розглянути заяву
ОСОБА_1 від 15 травня 2014 року
/реєстраційний номер в Головному
управлінні Держземагентства у
Полтавській області від 16 травня 2014
року №31-698/0/17-14/ про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки під
виробничою будівлею орієнтовною
площею 0,1434 га.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) витрати зі сплати судового
збору в розмірі 36 (тридцять шість)
гривень 54 (п'ятдесят чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 24
листопада 2014 року.

Суддя
О.О. Кукоба