Справа № 1309/8771/12
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.
Справа № 876/5743/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова на
постанову Залізничного районного суду
м.Львова від 13 березня 2013 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м.Львова про
зобов'язання встановлення надбавки до
пенсії, як реабілітованому
громадянину,-

В С Т А Н О В И
В:

22 жовтня 2012 року позивач звернулася в
суд із адміністративним позовом до
відповідача про зобов'язання
встановити надбавку до пенсії як члена
сім'ї, яку було примусово переселено, у
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком
відповідно до пункту "г" ст.77 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" з
урахуванням положень ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
починаючи з 01 січня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що являється членом
сім'ї, яку примусово переселено, в
контексті ЗУ «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні».
Вважає, що відповідач в порушення
даного закону, не правильно проводить
виплату підвищення до його пенсії,
замість нарахування надбавки до пенсії
в розмірі 25% мінімальної пенсії за
віком, виплачується лише 43,52 грн. на
місяць. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду
м.Львова від 29 грудня 2012 року, яка не
оскаржувалась в апеляційному порядку,
позовні вимоги за період з 01 січня 2012
року по 21 квітня 2012 року відповідно до
ст. 100 КАС України залишено без розгляду
у зв'язку з пропуском позивачем строку
звернення до суду.

Постановою Залізничного районного
суду м.Львова від 13 березня 2013 року
заявлений позов задоволено частково.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Залізничному районі
м.Львова здійснити нарахування та
виплату підвищення до пенсії
відповідно до п."г" ст.77 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" на користь
ОСОБА_1 в розмірі 25% мінімальної пенсії
за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
починаючи з 22 квітня 2012 року, з
урахуванням вже виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норма
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати рішення суду першої
інстанції та винести нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
повністю.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС
України, суд відповідно до п.3 ч.1 ст. 197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову - без змін з наступних
підстав.

Як видно з довідки Інформаційного бюро
Управління внутрішніх справ
Львівської області №4/5-16266-Т від 28
лютого 1993 року, ОСОБА_1 є членом сім'ї,
яку примусово переселено в контексті
ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні».

Судом встановлено, що позивачка
перебуває на обліку у відповідача та
отримує пенсію по віку з врахуванням
підвищення як члену сім'ї, яку було
примусово переселено, у розмірі 43,52
грн., на підставі Постанови Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008р. №654.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
правильно зазначив, що відповідно до п.
«г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» призначені пенсії
підвищуються: громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані -
на 50 процентів, а членам їх сімей, яких
було примусово переселено, - на 25
процентів мінімальної пенсії за віком.
Згідно п. 6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до прийняття
відповідного закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення».

Зазначені надбавки та підвищення
встановлюються в розмірах, що фактично
виплачувалися на день набрання
чинності цим Законом з наступною
індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Судом першої інстанції при розгляді
справи встановлено, що позивачці
виплачується вказане підвищення до
пенсії у відповідності до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» від 16.07.2008 року
№ 654, що становить 43,52 грн., тобто в
розмірі, меншому, ніж той, що
гарантований п. «г» ст. 77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно вказав, що згідно
висновків Конституційного Суду
України, викладених у рішенні від 20.03.2002
року №5-рп/2002, право громадян на
соціальний захист, інші
соціально-економічні права можуть бути
обмежені, у тому числі зупиненням дії
законів (їх окремих положень), лише в
умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк. Відповідно до ч.4
ст.9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Оскільки п.4 постанови Кабінету
Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року
«Про підвищення пенсійного
забезпечення громадян» суперечить
вимогам п. «г» ст.77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», то суд першої
інстанції правильно вважав, що
застосуванню підлягає правовий акт,
який має вищу юридичну силу, тобто п.
«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

З огляду на вказане суд підставно
вважав, що відповідачем порушено право
позивачки як громадянки, яка є членом
сім'ї, яку було необґрунтовано виселено
і згодом була реабілітована, яка має
право на підвищення до пенсії у
розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», із розрахунку 25%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до переконливого
висновку про те, що заявлений позов є
підставним та обґрунтованим, а тому
підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 197,183-2, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова - залишити
без задоволення, а постанову
Залізничного районного суду м.Львова
від 13 березня 2013 року у справі № 1309/8771/12
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, є
остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар