Справа № 819/1229/14-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2014-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/1229/14-a

"29" липня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хрущ
В. Л.,

за участю:

секретаря судового
засідання Найко Н.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Зварича Р.
М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Другого відділу Державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції про
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження №43379652 від 20
травня 2014 року та постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 28 травня 2014 року,
-

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до Другого відділу
Державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження
№43379652 від 20 травня 2014 року та постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 28
травня 2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що винесені
у ВП №43379652 державним виконавцем
Зваричем Р.М. постанова про відкриття
виконавчого провадження від 20.05.2014 року
а постанова про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження від 28.05.2014 року - є
незаконними та такими, що порушують
права позивача. Зокрема, ОСОБА_1
посилається на те, що постанови про
відкриття виконавчого провадження він
у встановленому законом порядку не
отримував, а тому, відповідно і не знав
про відкриття щодо нього даного
провадження. Також, оскільки, позивач,
який є боржником у виконавчому
провадженні - не був належним чином
повідомлений про відкриття
виконавчого провадження, - то для
винесення державним виконавцем
Другого відділу ДВС Тернопільського
МУЮ постанови про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження від 28.05.2014 року - не було
законних підстав.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повністю, просив
позов задовольнити, з підстав,
викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, вважає, що
його дії були правомірними та
відповідали нормам Закону України «Про
виконавче провадження». Просив у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, - суд
встановив наступні обставини.

07.05.2014 року Тернопільським
міськрайонним судом по справі №2-8169/11
видано виконавчий лист на виконання
рішенням цього ж суду від 27.06.2013 року
про стягнення солідарно з ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь КС «Калина»:
заборгованості за кредитним договором
№0105281 від 04.06.2009 року в сумі 121237,37 грн.,
судового збору у розмірі 1212,37 грн.,
витрат на ІТЗ - у розмірі 120 грн. та 1691,88
грн. - витрат на проведення судової
експертизи.

20.05.2014 року на підставні
вищезазначеного листа державним
виконавцем Другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП №43379652, боржником у
якому є позивач у даній справі - ОСОБА_1.
Добровільний строк для виконання даної
постанови - визначено до 27.05.2014 року.

28.05.2014 року у ВП №43379652 державним
виконавцем Другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, якою накладено арешт на все
рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1

Вподальшому, не погоджуючись із
вказаними постановами, - позивач і
звернувся до суду із даним позовом.

Перевіривши матеріали справи,
розглянувши доводи, викладені в позові,
та надавши їм належну правову оцінку,
проаналізувавши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню, - з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституцією України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій, чи
бездіяльності органів державної влади,
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.9
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до п. 1, ч. 2, ст. 17 Закону
України "Про виконавче провадження"
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, а саме, виконавчих листів,
що видаються судами.

Частиною 1, 2 статті 25 цього ж закону
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих
днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про

відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи
днів з моменту винесення постанови
(у разі виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Розглядаючи дану справу, суд виходить з
того, що строк пред'явлення до
виконання виконавчого листа по справі
№2-8169/11, виданого Тернопільським
міськрайонним судом, встановлений до
04.01.2015 року.

В ході розгляду справи позивачем не
наведено жодних доказів того, що
вказаний виконавчий лист не відповідає
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження» чи був пред'явлений не до
того органу державної виконавчої
служби.

Не встановлено таких доказів і судом.

Тому, виходячи з вищенаведеного, - суд
приходить до висновку, що при винесенні
постанови про відкриття виконавчого
провадження №43379652 від 20 травня 2014 року
зі встановленням у ній строку для
добровільного виконання рішення суду
до 27.05.2014року - у державного виконавця
Другого відділу ДВС Тернопільського
МУЮ були всі підстави вважати, що
строк пред'явлення такого документа до
виконання, - не закінчився, при цьому
даний виконавчий документ - є чинним та
відповідає всім вимогам, передбаченим
Законом України «Про виконавче
провадження», та, відповідно, - є
підставою для відкриття за ним
виконавчого провадження та проведення
відповідних виконавчих дій. Таким
чином, при винесенні постанови про
відкриття виконавчого провадження
№43379652 від 20 травня 2014 року державний
виконавець Другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ діяв в межах
наданих йому законом повноважень, і
жодних прав позивача, які б підлягали
захисту шляхом скасування даної
постанови, - порушено не було.

При цьому, судом не можуть бути
прийняті до уваги посилання позивача
на неотримання копії вказаної
постанови у встановленому законом
порядку, оскільки такі підстави - не
передували винесенню такої постанови
та, відповідно, не впливали на
правомірність винесення вказаної вище
постанови.

З огляду на зазначене, - підстави для
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження №43379652 від 20
травня 2014 року, винесеної державним
виконавцем Другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ Зваричем Р. М. -
відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1
в цій частині задоволенню - не
підлягають.

Що стосується оскаржуваної позивачем
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 28.05.2014 року, - суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження може бути оскаржена
сторонами у десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п.1 ст. 31 Закону України "Про
виконавче провадження" копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, що надсилаються
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення. Боржник вважається
повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Як видно з матеріалів справи та з
матеріалів оглянутого в судовому
засіданні виконавчого провадження
№43379652, - постанова про відкриття
виконавчого провадження №43379652 від
20.05.2014 року - 20.05.2014 року була направлена
боржнику , разом із супровідним листом
20.05.2014 року рекомендованим листом,
однак, - без повідомлення про вручення.
Тобто, не так, як цього вимагає п. 1 ст. 31
Закону України "Про виконавче
провадження".

При цьому вказане рекомендоване
відправлення від 20.05.2014 року (із
постановою про відкриття виконавчого
провадження) повернулось на адресу
Відділу ДВС Тернопільського МУЮ - не
лише після винесення постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 28.05.2014
року, а й після 23 червня 2014 року, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією конверту із відміткою
пункту поштового зв'язку «за
закінченням терміну зберігання» від
23.06.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

В той же час, судом при розгляді даної
справи - не встановлено, а відповідачем
- не надано жодних доказів того, що
станом на момент винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 28.05.2014
року ОСОБА_1- був у визначеному законом
порядку повідомленим про відкриття
виконавчого провадження №43379652, про те,
що він є боржником у виконавчому
провадженні, а відтак - і про
необхідність виконати судове рішення у
строк, визначений в постанові
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження - до 28.05.2014
року.

Натомість, як вже було зазначено вище
та не спростовано відповідачем, копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 20.05.2014 року ВП №43379652
надіслана державним виконавцем на
адресу боржника без дотримання вимог,
визначених ст.31 Закону України «Про
виконавче провадження» (без
повідомлення про вручення).

Суд звертає увагу на те, що постановою
про відкриття провадження від 20.05.2014
року строк для добровільного
виконання рішення боржнику надано до
27.05.2014 року. Однак, боржник - не мав
можливості в добровільному порядку
виконати рішення суду у визначений
державним виконавцем строк (до 27.05.2014
року), оскільки постанову про відкриття
виконавчого провадження він - не
отримав.

Інформація про відкриття щодо нього
виконавчого провадження ОСОБА_1 стала
відома лише після отримання позивачем
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 28.05.2014 року та повторно надісланої
17.06.2014 року на його адресу з
повідомленням про вручення копії
постанови про відкриття провадження
від 20.05.2014 року, яка під час її
повторного направлення була помилково
датована - 17.06.2014 року (а.с.9).

Даний факт визнаний і представником
відповідача.

Як пояснив суду державний виконавець,
така дата (17.06.2014 року) на копії даної
постанови є датою її повторного
відправлення на адресу позивача, а її
неправильне проставлення відбулось
внаслідок технічної помилки.

При розгляді даної справи, суд
приходить до переконання, що державний
виконавець передчасно розпочав
здійснення заходів примусового
виконання виконавчого документу,
виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про
державну виконавчу службу», який
визначає, зокрема, основи
організації та діяльності державної
виконавчої служби, її завдання, та яким
визначено, що завданням державної
виконавчої служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом, -
працівник органу державної виконавчої
служби зобов'язаний сумлінно
виконувати службові обов'язки, не
допускати в своїй діяльності порушення
прав громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України.

Зі змісту частини 1 статті 12 Закону
України «Про виконавче провадження»
сторони виконавчого провадження мають
право подавати додаткові матеріали,
давати усні та письмові пояснення,
висловлювати свої доводи та міркування
з усіх питань, що виникають у ході
виконавчого провадження, у тому числі
під час проведення експертизи,
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право:
проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону,
з метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну.

Водночас, згідно зі ст.35 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до 10-ти
робочих днів. Про відкладення
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонами.

На підставі наведених законодавчих
положень суд доходить до висновку, що
примусове виконання рішень судів та
стягнення з боржника виконавчого збору
допускається у разі з'ясування
обставин отримання копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
боржником, яка передує вчиненню
будь-яких дій стосовно примусового
виконання рішення.

Таким чином, державний виконавець
повинен був врахувати те, що
відсутність станом на 28.05.2014 року (на
момент прийняття постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження) доказів
повідомлення позивача, як боржника, про
відкриття виконавчого провадження, -
свідчить про можливе порушення прав
позивача, позбавлення його можливості
добровільно виконати вимоги постанови,
або, у разі необхідності - надати свої
заперечення, клопотання чи оскаржити
цю постанову, а відтак - і про
відсутність підстав вважати, що
позивач - не виконав вимог постанови
про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку, що державний виконавець був
зобов'язаний вчинити всі необхідні
передбачені законом заходи для
з'ясування необхідності подальшого
здійснення відповідних виконавчих дій
та прийняття відповідних рішень, і, в
тому числі, перевірити належним чином
факт отримання божником постанови
про відкриття виконавчого провадження,
факт виконання чи невиконання
боржником такої постанови після її
отримання, дійсну наявність підстав
для винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Разом з тим, перевіривши юридичну та
фактичну обґрунтованість мотивів, які
покладені відповідачем як суб'єктом
владних повноважень, суд встановив, що
не здійснивши всіх передбачених
законом та залежних від нього заходів
щодо належного повідомлення ОСОБА_1 як
боржника про відкриття щодо нього
виконавчого провадження, не вживши
всіх залежних від нього заходів,
спрямованих на перевірку факту
виконання чи невиконання боржником
постанови про відкриття виконавчого
провадження, без відкладення
виконавчих дій, як це передбачено ст.35
Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку з неодержанням
(несвоєчасним одержанням) боржником
постанови про відкриття виконавчого
провадження, - державним виконавцем
Другого відділу ДВС Тернопільського
МУЮ передчасно прийнято постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 28.05.2014
року. Вказана постанова - є
неправомірною, та призводить до
порушення встановлених Законом
України «Про виконавче провадження»
прав боржника, в першу чергу та
позбавлення його права на добровільне
виконання рішення суду у визначений
строк.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 69 та
частиною 1 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
- доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або
відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі,
та інші обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових
доказів, висновків експертів.
Належними - є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з положеннями статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України - кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Незважаючи на те, що представник
відповідача заперечував проти позову,
проте ним жодним доказом не доведено
правомірності винесення постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 28
травня 2014 року.

Відтак, беручи до уваги усе
вищевикладене, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінюючи наявні у
матеріалах справи докази, які мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, в їх
сукупності, - суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню,
шляхом визнання протиправною та
скасування постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 28 травня 2014 року,
винесену у виконавчому провадженні
ВП№43379652 державним виконавцем Другого
відділу Державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції.

В задоволенні ж решти позовних вимог -
слід відмовити.

Інші доводи сторін судом не оцінюються,
як такі, що на суть встановленого
порушення - не впливають та
вищевикладених висновків суду - жодним
чином не спростовують.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 153, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
- задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 28 травня 2014 року, винесену у
виконавчому провадженні ВП№43379652
державним виконавцем Другого відділу
Державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції.

3. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

/Постанова в повному обсязі складена
31.07.2014 року/.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.