Справа № 2а-2876/10/0370
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року м. Київ
К/800/13868/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області

на ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.02.2014

та постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 20.12.2010

у справі № 2а-2876/10/0370

за позовом Державного підприємства
«Волиньвугілля»

до Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Волиньвугілля»
звернулось до суду з позовом про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення № /1 від
11.10.2010 Нововолинської об'єднаної
державної податкової інспекції,
правонаступником якої є Нововолинська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Волинській області.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 20.12.2010, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21.02.2014, позов задоволено; визнано
протиправним та скасовано спірне
податкове повідомлення-рішення, з
підстав обґрунтованості позовних
вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
невиїзної документальної перевірки
щодо своєчасності сплати податку на
додану вартість до бюджету складено
акт № 1078/267 від 09.09.2010, в якому
зафіксовано порушення: пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», а саме: несвоєчасна сплата
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

На підставі результатів проведеної
перевірки та процедури
адміністративного оскарження, 11.10.2010
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення № /0
про застосування штрафних санкцій у
розмірі 841 897,05 грн. (50% за затримку
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання з ПДВ).

З розрахунку штрафних санкцій (додаток
до акту перевірки) вбачається, що сума
штрафних санкцій визначена за
несвоєчасну сплату податкового
зобов'язання з ПДВ за червень 2008 року з
терміном платежу до 30.07.2008 згідно
декларації № 13427 від 21.07.2008.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач 21.07.2008 подав до Нововолинської
ОДПІ податкову декларацію з податку на
додану вартість за червень 2008 року, у
якій розмір поточного податкового
зобов'язання становив 1 683 794 грн.

Платіжним дорученням № 596 від 08.08.2008
підтверджується факт часткової сплати
підприємством 158 450 грн. ПДВ за червень
2008 року згідно визначеного позивачем
призначення платежу.

Згідно податкової декларації з ПДВ за
червень 2010 року, поданої позивачем до
Нововолинської ОДПІ 03.08.2010, сума ПДВ,
яка підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за підсумками поточного
звітного періоду, з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду,
становила 2 538 170 грн. Дане поточне
зобов'язання сплачувалось позивачем до
бюджету шляхом перерахування коштів з
банківського рахунку підприємства
відповідно до платіжних доручень, у
яких позивач чітко визначив
призначення платежу - податок на додану
вартість за червень 2010 року.

Відповідно до платіжних доручень № 122
від 29.07.2010 та № 145 від 02.08.2010 позивачем
сплачено ПДВ за червень 2010 року, а
згідно платіжного доручення № 385 від
21.08.2010 підприємство сплатило штрафну
санкцію по ПДВ згідно податкового
повідомлення-рішення від 10.08.2010 №
.

Проте, податковим органом, сплачені
позивачем суми згідно вищевказаних
платіжних доручень були спрямовані на
погашення податкового боргу позивача
за червень 2008 року та пені.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податкове зобов'язання - зобов'язання
платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
систему оподаткування» платники
податків і зборів (обов'язкових
платежів) зобов'язані сплачувати
належні суми податків і зборів
(обов'язкових платежів) у встановлені
законами терміни.

У разі коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання протягом граничних
строків, визначених цим Законом, такий
платник податку зобов'язаний сплатити
штраф у таких розмірах: при затримці до
30 календарних днів, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі десяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці від 31 до 90
календарних днів включно, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі двадцяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці, що є більшою 90
календарних днів, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу (пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»).

В судовому порядку встановлено, що
позивач своєчасно сплачував суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за червень 2010 року,
проте відповідач, керуючись приписами
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
всупереч визначених позивачем у
платіжних дорученнях призначень
платежу, зараховував їх на погашення не
поточних податкових зобов'язань, а
податкового боргу, що виник раніше.

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Згідно з пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 цього Закону
джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна і немайнових цінностей,
випуску цінних паперів, у тому числі
корпоративних прав, отримані у позику
(кредит), а також з інших джерел з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 № 22,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 29.03.2004 за № 377/89/76, Кошти з
рахунків клієнтів банки списують лише
за дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі розрахункових документів
стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї
Інструкції.

Згідно з п. 3.8 цієї Інструкції, реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України.

Із наведеної норми вбачається, що право
визначати призначення платежу
належить виключно платнику, в даному
випадку платнику податку - позивачу.

А відтак, беручи до уваги вищевикладені
норми та керуючись пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», в якому зазначено, що днем
подання до установ банків платіжного
доручення за всіма видами податкових
платежів вважається день його
реєстрації у цих установах, суми,
зокрема, податкове зобов'язання
вважається сплаченим у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату, в
даному випадку, податкового
зобов'язання.

Слід також зазначити, що Законом
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин, було
визначено вичерпний перелік заходів,
які можуть вживатися контролюючим
органом з метою погашення платниками
податків податкового боргу, проте
серед них відсутній такий захід як
зміна призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

За таких обставин, спірне податкове
повідомлення-рішення вірно визнано
судами обох інстанцій протиправним.

Враховуючи викладене, відсутність
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області
відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.02.2014 та
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 20.12.2010
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний