Справа № 2а-0770/529/12
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м.
Львів Справа № 9104/153302/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Державного підприємства «Хустське
лісове дослідне господарство» та
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2012
року по справі № 2а-529/12/0770 за позовом
Державного підприємства «Хустське
лісове дослідне господарство» до
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області про визнання
протиправними дій та часткове
скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Хустське
лісове дослідне господарство» (далі -
ДП «Хустське ЛДГ»)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Державної фінансової
інспекції в Закарпатській області
(далі - ДФІ в Закарпатській області), в
якому просило визнати протиправними
дії відповідача щодо включення в акт
ревізії питань, які виходять за межі
компетенції органів
контроль-ревізійної служби і є
компетенцією інших органів державного
нагляду (контролю), визнати
протиправними та скасувати пункти 2, 3, 4,
5, 8, 10, 11, 12, 14, 15, 17, 18 вимоги відповідача
від 11 січня 2012 року № 15-13/22 про усунення
виявлених ревізією фінансових
порушень.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21 серпня
2012 року вказаний позов
задоволено частково, визнано
протиправним та скасовано пункт 12
вимоги відповідача від 11 січня 2012 року
№ 15-13/22. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, ДП «Хустське ЛДГ» та ДФІ в
Закарпатській області оскаржили його в
апеляційному порядку.

ДП «Хустське ЛДГ» просить скасувати
оскаржуване рішення в частині відмови
в задоволенні позовних вимог та
прийняти в цій частині нове, яким
визнати протиправними та скасувати
пункти 2, 3, 4, 5, 8, 10, 15 оскаржуваної
вимоги, в решті позовних вимог щодо
пунктів 11, 12, 14, 17, 18 оскаржуваної вимоги
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилалось на те, що висновки
ДФІ в Закарпатській області про
порушення ним законодавства з питань
збереження і використання фінансів,
які вона вимагала усунути пунктами 2, 3,
4, 5, 8, 10, 15 вимоги від 11 січня 2012
року № 15-13/22, є безпідставними, а тому,
вказана вимога в цій частині підлягає
скасуванню.

ДФІ в Закарпатській області просить
скасувати оскаржуване рішення в
частині задоволених позовних вимог та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову повністю,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції при вирішенні справи в цій
частині допущено порушення норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує на те, що судом першої
інстанції не враховано, що відповідно
до Положення про Державну фінансову
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента України від 23 квітня
2012 року № 499/2011, Держфінінспекція
України відповідно до покладених на
неї завдань здійснює державний
фінансовий контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних і інших активів,
відтак, перевірка сплати позивачем сум
майнових стягнень за шкоду, заподіяну
порушенням природоохоронного
законодавства, відповідає його
компетенції, що в свою чергу свідчить
про правомірність прийняття ним пункту
12 вимоги від 11 січня 2012 року № 15-13/22.

Особи, які беруть участь в справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому на підставі
пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
апеляційної скарги ДП «Хустське ЛДГ»
та для повного задоволення апеляційної
скарги ДФІ в Закарпатській області
виходячи з наступного.

За змістом частини 1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційні скарги
подано позивачем та відповідачем на
рішення суду першої інстанції, яким
позовні вимоги задоволено частково,
суд апеляційної інстанції перевіряє
справу в межах апеляційних скарг, а
саме, в частині правомірності визнання
судом першої інстанції протиправним та
скасування пункту 12 вимоги ДФІ в
Закарпатській області від 11 січня 2012
року № 15-13/22 та правомірності відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправними та скасування
пунктів 2, 3, 4, 5, 8, 10, 15 вказаної вимоги.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі акта ревізії від 01 грудня
2011 року № 15-18/070, складеного за
результатами планової ревізії
фінансово-господарської діяльності ДП
«Хустське ЛДГ» за 2009-2010 роки та
завершений звітний період 2011 року, ДФІ
в Закарпатській області листом від 11
січня 2012 року № 15-13/22 надіслано
позивачу вимогу щодо усунення
виявлених ревізією фінансових
порушень.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 5, 8, 10, 12, 15
вказаної вимоги вимагалось:

у зв'язку з реалізацією нереалізованої
на товарних біржах необробленої
деревини за цінами, нижчими від тих, що
склались на останньому аукціоні,
підприємством недоотримано доходів в
сумі 63649,94 грн., які слід відобразити в
обліку як дебіторську заборгованість
за розрахунками із суб'єктами
господарювання, яким здійснено таку
реалізацію та провести
претензійно-позовну роботу із
суб'єктами господарювання для
отримання коштів в сумі 63649.94 грн. за
реалізовану лісопродукцію;

у зв'язку з реалізацією лісопродукції
за цінами, нижчими ніж затверджені
директором по підприємству,
підприємством недоотримано доходів в
сумі 40002.60 грн., яку необхідно
відобразити в обліку як дебіторську
заборгованість за розрахунками із
суб'єктами господарювання, яким
здійснено таку реалізацію, та провести
претензійно-позовну роботу із
суб'єктами господарювання для
отримання коштів в сумі 40002.60 грн. за
реалізовану лісопродукцію;

у зв'язку з реалізацією лісопродукції
на експорт за ціною, яка була нижча за
ціну реалізації лісопродукції на
внутрішньому ринку та витрат на збут,
підприємством недоотримано доходів в
сумі 119244.05 грн., яку необхідно
відобразити в обліку як дебіторську
заборгованість за розрахунками із
суб'єктами господарювання, яким
здійснено таку реалізацію, та провести
претензійно-позовну роботу із
суб'єктами господарювання для
отримання коштів в сумі 119244.05 грн. за
реалізовану лісопродукцію;

у зв'язку з тим, що підприємством не
проведено перегляд посадових окладів
працівників, останніми недоотримано
дохід у вигляді заробітної плати на
загальну суму 335066.00 грн., відтак,
позивачу слід провести донарахування
та виплатити працівникам заробітну
плату за посадовими окладами на
загальну суму 335066.00 грн.;

у зв'язку з наданням юридичним та
фізичним особам різного роду допомог в
розмірі, що перевищує 1 відсоток
чистого прибутку, одержаного за
результатами фінансово-господарської
діяльності за результатами
попереднього звітного року та надання
яких не було передбачено фінансовими
планами підприємства, на загальну суму
29231.33 грн., необхідно провести
претензійно-позовну роботу з
одержувачами благодійної допомоги
щодо повернення коштів, в іншому
випадку стягнути з осіб, винних у
безпідставному наданні благодійної
допомоги, на суму 29231.33 грн., шкоду у
порядку та розмірі встановленому
чинним законодавством;

у зв'язку з непроведенням
претензійно-позовної роботи,
пропущення термінів позовної давності,
що призвело до нанесення ДП «Хустське
ЛДГ» збитків через втрату боржників у
зобов'язанні на загальну суму 81937.45 грн.,
в порядку статей 130, 133, 136 Кодексу
законів про працю України необхідно
відшкодувати за рахунок винних осіб
шкоду на загальну суму 81937.45 грн.;

у зв'язку з неперерахуванням до
державного та місцевого бюджетів
майнових стягнень за шкоду, заподіяну
порушенням природоохоронного
законодавства, та невідображення в
бухгалтерському обліку підприємства
такої заборгованості, відобразити в
обліку заборгованість перед
відповідними бюджетами в сумі 44139.16 грн.
та перерахувати до Державного бюджету
належні кошти майнових стягнень в сумі
13241.75 грн. та до місцевого бюджету - в
сумі 30897.41 грн.;

у зв'язку з нестачею транспортних
засобів балансовою вартістю 91321.42 грн.,
розмір збитків від чого становить 225298.28
грн., стягнути з винних осіб нестачу
основних засобів на суму 225298.28 грн. в
порядку та розмірах встановлених
статтями 130-136 Кодексу законів про працю
України, постановою Кабінету Міністрів
України від 22 січня 1996 року № 116, з яких
в порядку, визначеному вказаною
постановою, перерахувати в дохід
Державного бюджету 179637.57 грн.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
виявлення відповідачем порушення
природоохоронного законодавства є
підставою для невідкладного
повідомлення про це керівнику
контролюючого органу чи його
заступнику, які в свою чергу
забезпечують інформування відповідних
державних органів про такі факти,
відтак, вимога ДФІ в Закарпатській
області в частині зобов'язання
позивача відобразити в обліку
заборгованість перед відповідними
бюджетами в сумі 44139.16 грн. та
перерахувати до Державного бюджету
належні кошти майнових стягнень в сумі
13241.75 грн. та до місцевого бюджету - в
сумі 30897.41 грн. (пункт 12 вимоги) є
протиправною та підлягає скасуванню. В
решті оскаржувана вимога прийнята ДФІ
в Закарпатській області на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
передбачений Конституцією та законами
України.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженим Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року № 499/2011,
Державна фінансова інспекція України
(Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4
вказаного Положення Держфінінспекція
України відповідно до покладених на
неї завдань вживає в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальність винних осіб, а саме:
вимагає від керівників та інших
підконтрольних установ усунення
виявлених порушень законодавства;
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 цього ж
Положення Держфінінспекція України
для виконання покладених на неї
завдань має право в установленому
порядку, зокрема, пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства; при
виявленні збитків, завданих державі чи
об'єкту контролю, визначати їх розмір
згідно з методикою, затвердженою
Кабінетом Міністрів України.

Також цим Положенням передбачено, що у
разі, якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні», згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави для висновку, що органу
державного фінансового контролю
надано можливість здійснювати
контроль за використанням коштів
державного і місцевого бюджету та у
разі виявлення порушень законодавства
пред'являти обов'язкові до виконання
вимоги щодо усунення таких
правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звертатися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Таким чином, орган державного
фінансового контролю вправі заявляти
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

Як видно з матеріалів справи, за
результатами проведеної ревізії
позивача, ДФІ в Закарпатській області
пред'явила вимогу від 11 січня 2012 року №
15-13/22 щодо усунення виявлених ревізією
фінансових порушень.

При цьому пункти 2, 3, 4, 8, 10, 15
оскаржуваної вимоги вказують на
виявлені збитки та їхній розмір.

Враховуючи те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення
перевіряється судом, який розглядає
цей позов, а не за позовом
підконтрольної установи про
скасування вимоги.

Вказана правова позиція узгоджується з
висновками Верховного Суду України,
викладеними, зокрема, в постановах від
15 квітня 2014 року по справі № 21-40а14 та
від 13 травня 2014 року по справі №
21-89а14.

Зазначені обставини судом першої
інстанції не враховано, що призвело до
помилкового дослідження правомірності
оскаржуваної вимоги в цій частині по
суті.

Що стосується правомірності
оскаржуваної вимоги в частині
зобов'язання позивача провести
донарахування та виплату працівникам
заробітної плати за посадовими
окладами на загальну суму 335066.00 грн.
(пункт 5 вимоги), то слід зазначити
наступне.

Як встановлено відповідачем при
проведенні ревізії, посадові оклади
працівників позивача не приведені у
відповідність до законодавчо
встановленого розміру прожиткового
мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем не оспорювався факт
порушення ним вимог чинного трудового
законодавства та умов колективного
договору, натомість, він посилався на
відсутність у ДФІ в Закарпатській
області повноважень на проведення
перевірки з даного питання та
вирішення колективних спорів між
сторонами колективного договору.

Позицію з даного питання було
висловлено Верховним Судом України в
його постанові від 13 листопада 2012 року
у справі № 21-358а12. Зокрема, Верховний
Суд України зробив висновок про те, що
встановлені статтею 2 Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні» завдання щодо
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяття
зобов'язань, презюмують наділення
контрольно-ревізійної служби правом
проводити перевірки стосовно
дотримання законодавства при
нарахуванні та виплаті установою
державної форми власності заробітної
плати працівникам.

Відтак, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про
правомірність пункту 5 оскаржуваної
вимоги.

Щодо висновку відповідача про
протиправність неперерахування
позивачем до державного та місцевого
бюджетів майнових стягнень за шкоду,
заподіяну порушенням
природоохоронного законодавства, та
невідображення в бухгалтерському
обліку підприємства такої
заборгованості, що послужило підставою
для зобов'язання позивача відобразити
в обліку заборгованість перед
відповідними бюджетами в сумі 44139.16 грн.
та перерахувати до Державного бюджету
належні кошти майнових стягнень в сумі
13241.75 грн. та до місцевого бюджету
- в сумі 30897.41 грн. (пункт 12 пред'явленої
вимоги), то суд апеляційної інстанції
вважає, що вимога в цій частині є
правомірною з огляду на наступне.

Так, при проведенні ревізії було
встановлено, що накладені на позивача
майнові стягнення за шкоду, заподіяну
порушенням природоохоронного
законодавства, ним не перераховано до
державного та місцевого бюджетів та не
відображено відповідну заборгованість
в бухгалтерському обліку підприємства,
що є порушенням вимог пунктів 1, 5 статті
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» пункту 15 статті 48 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та пункту 7 статті 47, пункту 48
статті 6 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік».

Враховуючи те, що ДФІ в Закарпатській
області вимагала від позивача
відобразити в обліку заборгованість
перед відповідними бюджетами та
перерахувати до державного і місцевих
бюджетів належні кошти майнових
стягнень, що відповідає її
повноваженням, визначених статтею 10
Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні», а не вживала заходів щодо
усунення виявлених порушень вимог
природоохоронного законодавства,
оскаржувана вимога в частині пункту 12
скасуванню не підлягає.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог про визнання
протиправними та скасування пунктів 2,
3, 4, 5, 8, 10, 12, 15 вимоги ДФІ в Закарпатській
області від 11 січня 2012 року № 15-13/22.

Оскільки постанова суду першої
інстанції в частині визнання
протиправним та скасування пункту 12
вимоги ДФІ в Закарпатській області від
11 січня 2012 року № 15-13/22 прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
оскаржувану постанову в цій частині
слід скасувати та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Хустське лісове
дослідне господарство» задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Закарпатській
області задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2012
року по справі № 2а-529/12/0770 - скасувати в
частині визнання протиправним та
скасування пункту 12 вимоги Державної
фінансової інспекції в Закарпатській
області від 11 січня 2012 року № 15-13/22
та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні
адміністративного позову Державного
підприємства «Хустське лісове
дослідне господарство» до Державної
фінансової інспекції в Закарпатській
області про визнання протиправними дій
та часткове скасування вимоги в цій
частині.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський