Справа № 822/3391/14
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3391/14

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
А.М.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

13 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б.

за участю секретаря судового
засідання: Лозінській Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Моносюка В.В.

відповідача - Сурника М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Сансервіс" на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Сансервіс" до
Хмельницької митниці Міндоходів про
визнання дій неправомірними,
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сансервіс"
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Хмельницької митниці
Міндоходів , в якому просить визнати
неправомірними дії відповідача щодо
неприйняття митної вартості товару за
основним методом та визначення митної
вартості за третім методом; визнати
протиправними та скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів №
400040000/2014/000007/1, а також картку відмови №
400040000/2014/00007; зобов'язати відповідача
зарахувати неправомірно сплачені
позивачем кошти у розмірі 18913 грн. 64 коп.
в рахунок майбутніх платежів позивача
з митного оформлення (розмитнення)
товарів; судові витрати покласти на
відповідача.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду 04 вересня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказану постанову та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача (апелянта) апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечив, посилаючись на її
необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши, суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що між ТОВ "Сансервіс"
(покупець) та підприємством "IDEVIT SERAMIK
SAN.VE TIC. A.S." (Туреччина) (продавець) 14
жовтня 2013 року укладено контракт
№14/10/2013, відповідно до умов якого
продавець продає, а покупець купує
товар за цінами, зазначеними у
рахунку-фактурі, на умовах постачання
EXW. Istanbul.

12 лютого 2014 року ТОВ "Сансервіс" подало
до митного оформлення ЕМД №400040000/2014/000705
до М/п "Славута Хмельницької митниці
Міндоходів на митне оформлення партії
товару.

За результатами контролю митницею
встановлено, що надані до митного
оформлення документи за митною
декларацією від 12.02.2014 року
№400040000/2013/007057 містять розбіжності та не
містять всіх відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 54, ч. 2, ч.
3 ст. 53 МК України.

Крім того, відповідачем було надано
повідомлення від митниці декларанту
19914 - ТОВ "Сансервіс" про необхідність
подати додаткові документи: страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування; виписку з бухгалтерської
документації; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товарів або сировини.

Листом від 13.02.2014 року №13/02 на
електронне повідомлення декларанту 19914
уповноваженою особою декларанта
(представником митного брокера ТОВ
"ЕПАС") І.В. Поліщук було повідомлено про
те, що митниці був наданий весь пакет
документів, передбачений ч. 2 ст. 53 МК
України. Також вказав, що під час
декларування була подана довідка про
транспортні витрати від 07.02.2014 року, в
якій вказано, що страхування не
проводилося. Зазначив, що відповідно до
ч. 5 ст. 53 МК України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 МК
України).

13.02.2014 року відповідачем було надано
повідомлення від митниці декларанту
19965 з інформацією про те, що відповідно
до умов зовнішньоекономічного
договору (контракту) від 14.10.2013 року
№14/10/2013 поданого декларантом разом з
ЕМД від 12.02.2014 №400040000/2014/000705 визначено,
що умовами поставки є EXW Istanbul (пп.5.1. п.5).
При поясненні умов постачання
застосовуються положення "Інкотермс -
2010". На умовах франко-завод (назва місце)
покупець несе всі витрати і ризики у
зв'язку із перевезенням товарів з
підприємств продавця до місця
призначення. При визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювальні товари, відповідно до п. 10
ст. 58 МК України у тому числі додаються
такі витрати (складові митної
вартості): вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням;
витрати на навантаження, вивантаження
та обробку оцінюваних товарів,
пов'язаних з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України,
витрати на страхування цих товарів.
Договором транспортно-експедиційних
послуг від 25.10.2013 року №25/10 передбачено
забезпечення наявності страхування,
наявність такого страхування має бути
підтверджено документально, вартість
послуг з урахуванням страхування,
фрахту, всіх додаткових платежів,
податків і зборів узгоджується
сторонами в заявках, що є невід'ємною
частиною дійсного договору. Згідно
заявки від 05.02.2014 року №05/02 передбачено,
що вартість послуг по страхуванню та
навантаженню у вартість наданих
транспортних послуг не враховано. В
довідці про транспортні витрати від
07.02.2014 року №б/н не враховано всі
понесені затрати, що суперечить умовам
договору транспортно-експедиційних
послуг від 25.10.2013 року №25/10. Відповідно
до договору на перевезення вантажів у
міжнародному автомобільному
сполученні та по території України від
15.10.2013 року №15/10 передбачено обов'язки
експедитора, а саме те, що організовує
навантаження/розвантаження також
відповідно до зазначеного договору в
обов'язки експедитора входить упаковка
і кріплення вантажу. В жодному
документі (зовнішньоекономічному
договорі (контракті), рахунку-фактурі
(інвойсі) та пакувальному листі) не
зазначено вартість упаковки, що
включена в фактурну вартість товарів.
Таким чином, документи подані згідно ч.
2 ст. 53 МК України містили розбіжності,
та не містили всіх відомостей, що
підтверджують числові значення митної
вартості.

Отже вимога митного органу, яка була
викладена в повідомлення від митниці
декларанту 19914 - ТОВ "Сансервіс" про
необхідність подати додаткові
документи, а саме: страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування; виписку з
бухгалтерської документації; висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товарів або сировини і доведена до
відома уповноваженої особи декларанта,
виконана не була, що потягло за собою
прийняття рішення про коригування
митної вартості товарів № 400040000/2014/000007/1
від 14.02.2014 року, в якому також зазначено,
що причиною незастосування першого
методу стало неподання до митного
оформлення документів, які
підтверджують складові митної
вартості. Також в рішенні зазначено, що
метод 1- не застосовано відповідно до
вимог ч. 3 ст. 53 та ч. 6 ст. 54, ч.2 ст. 58 МК
України. Проведено консультацію з
представником митного брокера та
посадовою особою ТОВ "Сансервіс".
Другорядний метод за ціною договору
щодо ідентичних товарів не застосовано
через відсутність інформації в
декларанта та митного органу, щодо
оформлення ідентичних товарів;
застосовано другорядний метод за ціною
договору щодо подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, зокрема
ЕМД №40040000/2013/007049 від 24.12.2013, ЕМД
№400040000/2014/000690 від 12.02.2014.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що рішення відповідача прийнято
обґрунтовано, з урахування усіх
обставин що мають значення для
прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції вірно
зазначено, що правовідносини які
виникли між сторонами урегульовано
Митним Кодексом України від 13.03.2012 року
№4495-VІ, який набрав чинності з 01.06.2012
року.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон, є їх
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 51 МК України встановлено, що
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою .

За змістом ст.54 МК України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 4 зазначеної статті
передбачено, що митний орган під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний:

1) здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари;

2) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію про причини, за яких
заявлена ними митна вартість не може
бути визнана;

3) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих у разі коригування митної
вартості, а також щодо підстав
здійснення такого коригування;

4) випускати у вільний обіг товари, що
декларуються:

у разі визнання митним органом
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю;

у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
X цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим
Кодексом, здійснювати коригування
заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших
країн із запитами щодо надання
відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст. 57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) а ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно п.7 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 року за
№1766, для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
декларант зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Також п.11 зазначеного Порядку
передбачено, що для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи.

Посадова особа митного органу у графі
"Для відміток митниці" декларації
митної вартості робить запис про
необхідність подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість товарів, із складенням
переліку, зазначає дату і прізвище та
ставить свій підпис. Декларант
ознайомлюється з таким записом,
зазначає під ним дату, прізвище та
ставить свій підпис.

Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

З матеріалів справи вбачається, що
апелянтом не додано належних доказів
обґрунтування митної вартості за
першим методом, а тому при митному
оформленні та при перевірці
правильності митної вартості товарів,
у митного органу виникли сумніви щодо
вартості імпортованого товару.

У зв'язку з встановленими обставинами,
декларанту, відповідно до п.3 ст.53
Митного кодексу України, митницею було
запропоновано надати додаткові
документи, а саме: страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування; виписку з
бухгалтерської документації; висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товарів або сировини і доведена до
відома уповноваженої особи декларанта.

З огляду на викладене та враховуючи
приписи Митного кодексу України, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що митний орган в межах своїх
повноважень витребував додаткові
документи для перевірки правильності
зазначеної митної вартості товару,
оскільки у нього були обґрунтовані
підстави для сумніву в правильності
митної оцінки товару, що переміщується
через митний кордон України.

Доводи позивача про те, що підстав для
витребування додаткових документів не
було є безпідставними, оскільки саме
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості
відповідно до норм Митного кодексу
України та Порядку здійснення контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою КМУ від 09.04.2008 року №339 та
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщаються через
митний кордон України та подання
відомостей для їх підтвердження,
затвердженого постановою КМУ від20.12.2006
року №1766.

В рішеннях про коригування митної
вартості товару № 400040000/2014/000007/1 від
14.02.2014 року, відповідачем надано
обґрунтування щодо неможливості
застосування методу визначення митної
вартості товару зазначеного
декларантом. Так само, при здійсненні
митної оцінки Хмельницькою митницею не
застосовано додатковий другий метод, з
огляду на відсутність цінової
інформації щодо ідентичних та подібних
товарів (у відповідності до статей 58,59
МК України).

Зважаючи на дані обставини
Хмельницькою митницею було прийнято
рішення про визначення митної вартості
товарів за єдино можливим у даному
випадку методом визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів.

З огляду на викладене, є безпідставним
посилання позивача на те, що
Хмельницькою митницею застосовано
другорядний метод за ціною договору
щодо подібних товарів без надання
оцінки попереднім, оскільки обставини
щодо неможливості їх застосування
викладено в рішеннях.

Слід зазначити, що за змістом ч.4 ст.57 МК
України застосуванню другорядних
методів передує процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Сансервіс"
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
20 листопада 2014 року .

Головуючий
/підпис/ Біла Л.М.

Судді
/підпис/ Гонтарук В. М.

/підпис/ Матохнюк Д.Б.

З оригіналом згідно:

секретар