Справа № 810/3150/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/3150/14
1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменка В.О.

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Еркер» на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«Еркер» до Управління Пенсійного фонду
України у м. Білій Церкві Київської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року Приватне підприємство
«Еркер» звернулося до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Білій Церкві Київської області, в
якому просили суд визнати визнання
протиправними і скасування вимог від
16.07.2009 № Ю-2527, від 04.03.2010 № Ю-2527, від 05.05.2010
№ 2527.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 17.06.2010, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01.03.2011 позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 09.04.2014 скасовано постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 17.06.2010 і
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2011,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
Постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати в
повному обсязі Постанову Київського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2014 року та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні
адміністративного позову. Свої вимоги
апелянт аргументує тим, що постанова є
незаконною, оскільки вона винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а висновки суду,
викладені в ній, не відповідають
фактичним обставинам справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги наявними у справі доказами,
колегія суддів приходить до
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
приватне підприємство «Еркер» є
юридичною особою 22.05.2007 зареєстрованою
Виконавчим комітетом Білоцерківської
міської ради Київської області.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
м. Білій Церкві Київської області.

Позивач 20 березня, 18 травня і 15 червня
2009 року подав 6 платіжних доручень на
загальну суму 317 372 гривні 23 копійки до
Білоцерківського відділення АБ «Банк
регіонального розвитку», якими доручив
Банку перерахувати страхові внески із
свого розрахункового рахунку на
рахунок відповідача.

16.07.2009 Управлінням Пенсійного фонду
України у м. Білій Церкві Київської
області прийнято вимогу про сплату
боргу № Ю-2527 у сумі 306694,16 грн.

04.03.2010 Управлінням Пенсійного фонду
України у м. Білій Церкві Київської
області прийнято вимогу № Ю-2527 про
сплату боргу у сумі 92724,81 грн.

05.05.2010 Управлінням Пенсійного фонду
України у м. Білій Церкві Київської
області прийнято вимогу № Ю-2527 про
сплату боргу у сумі 93140,81 грн.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Законом України
від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (надалі - Закон № 1058-IV),
Інструкцією «Про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 за № 21-1.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV
страхові внески - кошти відрахувань на
соціальне страхування, збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше; надходження від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1058-IV, цей
Закон регулює відносини, що виникають
між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 14 Закону № 1058-IV
страхувальниками відповідно до цього
Закону є роботодавці підприємства,
установи і організації, створені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру.

Статтею 15 Закону № 1058-IV визначено, що
платниками страхових внесків до
солідарної системи є страхувальники.
Страхувальники набувають статусу
платників страхових внесків до
Пенсійного фонду з дня взяття їх на
облік територіальним органом
Пенсійного фонду.

Згідно з пунктом 6 частини другої
статті 17 Закону № 1058-IV страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Із аналізу наведених норм Закону № 1058-IV
вбачається, що страхові внески на
обов'язкове державне пенсійне
страхування є обов'язковими платежами,
які сплачуються страхувальниками.

Відповідно до статті 20 Закону № 1058-IV (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що сплата страхових
внесків здійснюється виключно в
грошовій формі шляхом внесення
відповідних сум страхових внесків до
солідарної системи на банківські
рахунки виконавчих органів Пенсійного
фонду (частина четверта). У разі
перерахування сум страхових внесків у
безготівковій формі з банківського
рахунку страхувальника на банківський
рахунок органу Пенсійного фонду, днем
їх сплати вважається день списання
установою банку, установою Державного
казначейства України суми платежу з
банківського (спеціального
реєстраційного) рахунку
страхувальника незалежно від часу її
зарахування на банківський рахунок
органу Пенсійного фонду.

Згідно з абзацом третім пункту 3.9
Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 року № 22 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 29 березня 2004 року за № 377/8976 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) документальним
підтвердженням про сплату платником
утриманих із заробітної плати/доходу
сум податків і зборів/страхових
внесків є примірники платіжних
доручень про їх перерахування, у яких у
реквізиті «Призначення платежу»
платник зазначив період, за який
заробітна плата нарахована, а банк
платника заповнив реквізит «Дата
виконання», або оригінал документа
відповідного органу про звільнення
цього платника від сплати податку чи
збору/страхового внеску, або наявність
за ним переплати.

Як вбачається із ухвали Вищого
адміністративного суду України від
09.04.2014, суд касаційної інстанції
зазначив, що оскільки на платіжних
дорученнях про перерахування
відповідачу страхових внесків на
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування, взятих до уваги судами,
наявні лише відмітки Банку про їх
прийняття та відсутні відмітки про їх
опрацювання, то, враховуючи наведені
норми законодавства, вони не є доказом
оплати позивачем внесків до Пенсійного
фонду. Отже, висновок судів попередніх
інстанцій про виконання позивачем
своїх зобов'язань зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування є
передчасним.

Відповідно до частини п'ятою статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення, є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при розгляді справи.

Під час перегляду справи судом
апеляційної інстанції досліджувались
додані до позовної заяви платіжні
доручення, на яких, як, у тому числі,
зазначив суд касаційної інстанції,
відсутні відмітки про їх опрацювання
банком. Будь-яких інших платіжних
доручень або платіжних документів на
виконання вимог ухвали суду від 23.05.2014
позивачем суду надано не було. Позивач
не спростував доводів відповідача щодо
ненадходження коштів на рахунки
Пенсійного фонду України у м. Білій
Церкві Київської області.

Крім того, відповідно до наявної в
матеріалах справи копії листа АБ «Банк
Регіонального Розвитку» від 15.02.2010 №
01/477 вбачається, що переказ коштів ПП
«Еркер» для сплати страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування не був
завершений.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що оскільки фактично кошти не
були зараховані на рахунок Пенсійного
фонду України, то позивачем не виконано
обов'язку щодо сплати страхових
внесків, що також підтверджується
даними виписки з картки особового
рахунку страхувальника, яка надана
суду відповідачем.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Приватного
підприємства «Еркер» на Постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.