Справа № 263/6825/14-а
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р.Справа №
263/6825/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області на
постанову Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від
12.09.2014р. по справі № 263/6825/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

17.07.14 позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом.

За результатами розгляду справи
постановою Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від
12.09.2014 року задоволено частково позов.
Визнано дії відповідача щодо не
нарахування та невиплати позивачу
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, за період з
17.01.2014 року по 02.08.2014 року з
відрахуванням фактично проведених
виплат. Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок пенсії позивачу
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 17.01.2014 року по 02.08.2014 року з
відрахуванням фактично проведених
виплат. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України та ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Представник позивача та представник
відповідача у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлялися належним чином про
причини неявки суд не повідомили.

Виходячи з приписів ст. 197 України
вищезазначена апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач відповідно до
ст.1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" є дитиною війни та
за приписами ст.6 цього закону має право
на отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції правильно застосував
до спірних правовідносин норми
матеріального права надавши перевагу
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" над постановою
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2011 р. за № 1381 "Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення", як
нормативно-правовому акту, що має вищу
юридичну силу. Також судом правильно
визначено розмір мінімальної пенсії за
віком, виходячи із приписів ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначено лише в ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір немає.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нарахування та виплата у
спірному періоді дітям війни
підвищення до пенсії або щомісячного
грошового довічного утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, повинні
здійснюватися відповідно до вимог
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та в ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідно до вимог ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач у спірному періоді до
позивача безпідставно застосовував
постанову Кабінету Міністрів України
від 28.12.2011р. за № 1381, оскільки повинен
був діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", яка має вищу юридичну силу ніж
зазначена постанова, нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Пенсійний фонд України діє відповідно
до Положення "Про Пенсійний фонд
України" і здійснює свої повноваження
на підставі п.15 зазначеного положення
через створені в установленому порядку
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
управління пенсійного фонду України за
місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої
територіальні управління, однак, вони
не вчинили жодної дії для нарахування
цих коштів та їх виплати, колегія
суддів вважає, що відповідач не виконав
свої обов'язки, чим порушив права
позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог є законним та обґрунтованим, а
тому не вбачає підстав для його
скасування.

Доводи апеляційної скарги з посиланням
на Закон України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" висновків суду не
спростовують, виходячи з наступного.

На підставі Закону України від 31 липня
2014 року "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік", який набув чинності 03 серпня
2014 року, "Прикінцеві положення" Закону
України "Про державний бюджет України
на 2014 рік" були доповнені п. 6-7, за яким
було установлено, що у 2014 році норми і
положення ст. ст. 5, 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Таким чином, Законом України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" з 03
серпня 2014 року надано повноваження
Кабінету Міністрів України визначати
розмір доплати до пенсії, передбачений
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджетів
на 2014 рік.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції відповідає
вимогам ст. 159 КАС України, а тому
відсутні підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги, з
наведених вище підстав, висновків суду
не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від
12.09.2014р. по справі № 263/6825/14-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.Судді
Катунов В.В. Ральченко І.М.