Справа № 1423/6047/2011
Суддя: Чернієнко С. А.
Дата ухвалення: 2013-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________
Справа №
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 липня 2013 року
м.
Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в
особі судді Чернієнка С.А., розглянувши
в порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва про визнання неправомірною
бездіяльності відповідача щодо
ненарахування та невиплати щомісячної
доплати до пенсії, передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», -

В С Т А Н О В И В :

07 квітня 2011 року позивачка звернулася
до Центрального районного суду м.
Миколаєва з позовом до Управління
пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва. У
позовній заяві позивачка просила
визнати неправомірною бездіяльність
відповідача щодо ненарахування та
невиплати у період з 01 січня 2006 року по
31 грудня 2010 року щомісячної доплати до
пенсії, передбаченої ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», у розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком, про стягнути з відповідача
недоплачену частину цієї надбавки та
зобов'язати нараховувати і виплачувати
вказану надбавку у такому ж розмірі в
майбутньому.

Ухвалою судді від 10.02.2012р. позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині визнання
неправомірною бездіяльності
відповідача щодо ненарахування та
невиплати щомісячної доплати до
пенсії, передбаченої ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 01 січня 2006 року по 07
жовтня 2010 року залишено без розгляду
через пропуск встановленого ч. 1 ст. 100
КАС України строку.

Заперечення Управління пенсійного
фонду України в Центральному районі
міста Миколаєва на позовну заяву
надійшли до суду 29 жовтня 2012 року. В
запереченні відповідач просить
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на те, що позивачка
має пільги встановлені законодавством
України для учасників бойових дій.
Відповідно до п.2 розділу 4 ЗУ "Про
соцільний захист дітей війни" від 18.11.2004
року № 2195-4, особам, які мають право на
пільги відповідно до цього Закону та ЗУ
"Про статус ветеранів війни, гарантій
їх соціального захисту", пільги
надаються за їх вибором згідно з одним
із зазначених законів. Позивачці на
підставі п.20 ст. 14 ЗУ "Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту" від 22.10.1993 року №
3551-12 щомісяця пенсія підвищується на 10
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, тому
не має права на отримання підвищення до
пенсії як "дитина війни".

Вивчивши зміст позовної заяви та
заперечень на неї, надані позивачем
докази, суд встановив наступне.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов’язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Правовий статус дітей війни та основи
їх соціального захисту встановлені
Законом України “Про соціальний
захист дітей війни”. Відповідно до ст. 1
Закону України “Про соціальний захист
дітей війни”, дитина війни - особа, яка
є громадянином України та якій на час
закінчення (2 вересня 1945 року) Другої
світової війни було менше 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
народилася 14 лютого 1931 року, що
підтверджується паспортом серії ЕО №
928830, тобто станом на час закінчення
Другої світової війни їй було менше 18
років, тому вона є особою, яка віднесена
до категорій осіб, визнаних дітьми
війни.

З огляду на вищенаведене, позивач
відноситься до категорії громадян, які
мали право на отримання підвищення
пенсії, яке передбачено Законом
України “Про соціальний захист дітей
війни”.

При цьому суд приймає до уваги, що
позивачка має пільги встановлені
законодавством України для учасників
бойових дій, та щомісяця отримувала
підвищення до пенсії як "учасник війни"
на підставі п. 20 ст. 14 ЗУ "Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту" від 22.10.1993 року №
3551-12, а саме, щомісяця пенсія
підвищується на 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Пунктом 20 ст. 14 ЗУ "Про статус ветеранів
війни, гарантій їх соціального захисту"
від 22.10.1993 року № 3551-12 передбачено
надання пільг для учасників війни,
зокрема, позачергове влаштування до
закладів соціального захисту
населення, а також обслуговування
службами соціального захисту
населення вдома. У разі неможливості
здійснення такого обслуговування
закладами соціального захисту
населення відшкодовуються витрати,
пов'язані з доглядом за учасником
війни, в порядку і розмірах, що
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 2 розділу 4 ЗУ "Про соцільний
захист дітей війни" від 18.11.2004 року №
2195-4 встановлено, що особам, які мають
право на пільги відповідно до цього
Закону та Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", пільги надаються
за їх вибором згідно з одним із
зазначених законів.

За таких обставин, виходячи з положень
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", суд вважає, що позивачка
не має права на отримання підвищення до
пенсії як "дитина війни", оскільки
отримує пільги встановлені
законодавством України для учасників
війни.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 71, 94, 162, 163, 183-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
Фонду України у Центральному районі
міста Миколаєва про визнання
неправомірною бездіяльності
відповідача щодо ненарахування та
невиплати щомісячної доплати до
пенсії, передбаченої ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» - відмовити.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку, шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Центральний районний суд м.
Миколаєва, протягом десяти днів з дня
отримання її копії.

Суддя: