Справа № 2-а-1005/11/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/1943/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Костенка М.І.

за участю секретаря судового
засідання: Горголь І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Топфармінг»

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23 травня
2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2011 року

у справі № 2-а-1005/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Топфармінг»

до Лозівської об'єднаної державної
податкової інспекції у Харківській
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Топфармінг» (далі -
ТОВ «Топфармінг»; позивач)
звернулось до суду з позовом до
Лозівської об'єднаної державної
податкової інспекції у Харківській
області (далі - Лозівська ОДПІ у
Харківській області; відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 19 жовтня 2010 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23 травня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2011 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, позивач оскаржив їх
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ТОВ
«Топфармінг», посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 23
травня 2011 року, ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від
30 листопада 2011 року та прийняти
нове рішення, яким визнати
протиправним та скасувати
оскаржуваний акт індивідуальної дії.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач просить відмовити в її
задоволенні, а постановлені у справі
судові рішення залишити без змін.

Крім того, Лозівською ОДПІ у
Харківській області заявлено
клопотання про заміну відповідача у
справі - Лозівської ОДПІ у Харківській
області на Лозівську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Харківській області у зв'язку з
реорганізацією, яке згідно із статтею 55
Кодексу адміністративного судочинства
України підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Топфармінг» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 жовтня 2008 року по 30 червня 2010 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 жовтня 2008 року по 30 червня
2010 року, за результатами якої складено
акт № 819/23-304/34017373 від 08
жовтня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки Лозівською ОДПІ у
Харківській області прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 19 жовтня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 328 049,00 грн. (218 699,00
грн. - основний платіж, 109 350,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
товариством пунктів 1.5, 1.6, 1.7 статті 1,
підпункту 7.2.6 пункту 7.2, пунктів 7.7, 7.8
статті 7 Закону України від 03 квітня
1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним включенням до складу
податкового кредиту в червні 2009 року
сум податку на додану вартість на
підставі податкової накладної № 2734 від
05 травня 2008 року, виписаної на його
адресу Товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «НовоФарм», податкової
накладної № 585 від 19 травня 2008 року,
виписаної на його адресу Акціонерним
товариством закритого типу
«Агро-Союз», а також податкових
накладних № 6525 від 21 травня 2008 року та
№ 6526 від 29 травня 2008 року, виписаних на
його адресу Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія Агро-Союз».

Відмовляючи в задоволенні позову,
суди попередніх інстанцій дійшли
висновку про те, що платник податку має
право включити до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість на підставі податкових
накладних в тому звітному періоді, в
якому їх фактично отримано або в якому
оплачено товари (послуги).

А відтак, враховуючи те, що спірні
податкові накладні отримано
ТОВ «Топфармінг» в травні 2008 року,
що підтверджується реєстром отриманих
та виданих податкових накладних, а
товари (послуги) за зазначеними
податковими накладними оплачено
шляхом списання коштів з банківського
рахунку позивача також в травні 2008
року, що засвідчується копіями
банківських виписок, у товариства були
відсутні підстави для прийняття
самостійного рішення про відстрочення
реалізації свого права на отримання
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Проте, із вказаними доводами
погодитись не можна, зважаючи на таке.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит
- це сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Водночас при застосуванні
наведених норм слід враховувати також
положення пункту 5.1 статті
5 Закону України від 21 грудня 2000 року №
2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2181-III), яким передбачено право
платника податку змінити узгоджену
суму податкового зобов'язання, зокрема,
шляхом включення відповідних
показників, що впливають на розмір
податкового зобов'язання, до
податкової декларації за наступні
податкові періоди в межах строку
давності, встановленого підпунктом 15.1.1
пункту 15.1 статті 15 Закону № 2181-III.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
позивачем не порушено наведені
законодавчі вимоги при формуванні
податкового кредиту в червні 2009 року
шляхом його збільшення за рахунок сум
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних на
його адресу постачальниками в травні
2008 року, тобто в межах 1095 днів.

Згідно із статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

При цьому відповідно до частини 2
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України законним
вважається рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

За наведених обставин, порушення
судами норм матеріального права є
підставою для скасування
постановлених у справі судових рішень
та прийняття нової постанови про
задоволення позову.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Замінити в даній справі
відповідача - Лозівську об'єднану
державну податкову інспекцію у
Харківській області її
правонаступником - Лозівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Харківській області.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Топфармінг» задовольнити.

Скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
23 травня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2011 року.

Прийняти у справі нову постанову, якою
позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
№ /0 від 19 жовтня 2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Топфармінг» витрати
із сплати судового збору в розмірі 26,19
грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Костенко М.І.