Справа № 2а-19272/10/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/60153/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у місті Києві по роботі з
великими платниками податків на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.03.2011 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.08.2011 у
справі №2а-19272/10/2670 за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Укрнафта» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції у місті
Києві по роботі з великими платниками
податків про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.03.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.08.2011,
позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства «Укрнафта»
(далі - ВАТ «Укрнафта», позивач) до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у місті Києві по роботі з
великими платниками податків (далі -
СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП,
відповідач) задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення СДПІ
у м. Києві по роботі з ВПП від 30.07.2010
№/0 про застосування до позивача
суми штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 132500,00грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій, СДПІ у
м. Києві по роботі з ВПП 13.09.2011
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 12.10.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.03.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30.08.2011, прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог
відповідач посилається на порушення
судами норм матеріального права,
зокрема, пункту 13 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

На підставі належних та допустимих
доказів, досліджених з дотриманням
норм процесуального права, судами
попередніх інстанцій встановлено, що
08.07.2010 уповноваженими особами
Державної податкової адміністрації у
Київській області було проведено
перевірку господарської одиниці
позивача - АЗС №09/030, розташованої за
адресою: Київська область,
Бориспільський район, село Рогозів, а/д
Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя,
км. 100+70 щодо дотриманням суб'єктами
господарювання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торговельних патентів і ліцензій, за
результатами якої контролюючим
органом складено акт №0210/2665/41/00135390.

На підставі висновків викладених у
вказаному акті перевірки СДПІ у м.
Києві по роботі з ВПП прийнято рішення
від 30.07.2010 №/0 про застосування до
позивача суми штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 132500,00грн.

Фактичною підставою для застосування
до ВАТ «Укрнафта» суми штрафних
(фінансових) санкцій став висновок
податкового органу про порушення
позивачем вимог пункту 13 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», яке полягало у
не забезпеченні відповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків (1643,80грн.) сумі коштів, яка
зазначена в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій (28143,80грн.) на
загальну суму 26500,00грн.

Статтею 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» встановлено обов'язки
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг.

Відповідно до пункту 13 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Згідно зі статтею 2 цього Закону місце
проведення розрахунків - це місце, де
здійснюються розрахунки із покупцем за
продані товари (надані послуги) та
зберігаються отримані за реалізовані
товари (надані послуги) готівкові
кошти, а також місце отримання покупцем
попередньо оплачених товарів (послуг)
із застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо.

Підпунктом 2.7 пункту 2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№637 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.01.2005 за №40/10320
передбачено, що підприємствам, що
здійснюють операції з готівкою в
національній валюті, дозволено
встановлювати ліміт каси та строки
здавання готівкової виручки (готівки)
відповідно до вимог глави п'ятої цього
Положення.

Положеннями підпункту 5.2 пункту 5
вказаного Положення визначено, що
установлення ліміту каси проводиться
підприємствами самостійно на підставі
розрахунку встановлення ліміту
залишку готівки в касі, що підписується
головним (старшим) бухгалтером та
керівником підприємства (або
уповноваженою ним особою). До
розрахунку приймається строк здавання
підприємством готівкової виручки
(готівки) для її зарахування на рахунки
в банках, визначений відповідним
договором банківського рахунку. Для
кожного підприємства та його
відокремленого підрозділу складається
окремий розрахунок встановлення
ліміту залишку готівки в касі.
Установлений ліміт каси
затверджується внутрішніми наказами
(розпорядженнями) підприємства. Для
відокремлених підрозділів ліміт каси
встановлюється і доводиться до їх
відома відповідними внутрішніми
наказами (розпорядженнями)
підприємства - юридичної особи.

Згідно до вимог підпункту 5.1 пункту 5
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні
строки здавання підприємствами
готівкової виручки (готівки) для її
зарахування на рахунки в банках
визначаються підприємством і
встановлюються за погодженням з
відповідним банком (у якому відкрито
рахунок підприємства, на який
зараховуються кошти).

Судами встановлено, що для
господарської одиниці позивача - АЗС
№09/030 розпорядженням «Про організацію
інкасації грошових коштів через
внутрішній сейф АЗС» №37-в від 10.12.2009,
підписаного начальником відділення,
визначено розмір готівкової суми, що
виводиться з касового апарату до
внутрішнього сейфу через операцію
«службове вилучення» у сумі 4000,00грн., у
зв'язку з чим, по мірі накопичення
готівкових коштів у реєстраторі
розрахункових операцій у розмірі понад
4000,00грн., оператор АЗС здійснює
вилучення грошових коштів з
реєстратора розрахункових операцій до
внутрішнього сейфу з роздрукуванням
чека із застосуванням операції
«службове вилучення», оформленням
прибуткового касового ордера на
вилучену суму коштів та здійсненням
запису до касової книги.

На підставі належних та допустимих
доказів судами попередніх інстанцій
встановлено, на час проведення
перевірки АЗС №09/030, яка розпочала
08.07.2010 о 13год. 45хв., оператором АЗС вже
було проведено операцію «службове
вилучення» на загальну суму 26500,00грн, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, зокрема, чеками
«службове вилучення». Зазначену суму
коштів було оприбутковано позивачем,
що підтверджується прибутковими
касовими ордерами та витягом з касової
книги, та підготовлено для інкасації,
про що свідчать видаткові касові
ордери, копія супровідної відомості до
сумки з готівковою виручкою від 08.07.2010.
Вказані документи в повній мірі було
досліджено в процесі розгляду справи.

Пунктом 4.5 пункту 4 Порядку реєстрації,
опломбування та застосування
реєстраторів розрахункових операцій
за товари (послуги) затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації №614 від 01.12.2000 та
зареєстрованого в Мін'юсті 05.02.2001 за
№107/5298, встановлено, що видача готівки з
місця проведення розрахунків повинна
реєструватися через реєстратор
розрахункових операцій «службова
видача», якщо така видача пов'язана з
проведенням розрахункових операцій.

Таким чином, сума готівкових коштів,
яка знаходилась на місці проведення
розрахунків, повністю відповідала сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій, а
різниця у сумі 26500,00грн. була вилучена у
встановленому законодавством порядку
за операцією «службове вилучення» для
подальшої інкасації, а тому ВАТ
«Укрнафта» не було допущено
невідповідності грошових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів, зазначеній в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій.

Враховуючи вищевикладене, та за
встановлених обставин, висновок судів
попередніх інстанцій щодо
безпідставності застосування до
позивача суми штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 132500,00грн. є
правомірним.

Доводи касаційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом першої та
апеляційної інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частини п'ятої статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції у місті
Києві по роботі з великими платниками
податків залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.03.2011 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.08.2011 у
справі №2а-19272/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв