Справа № 872/13978/13
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2013 року

справа № 808/5420/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання: Манцова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Український графіт" і Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2013 року

у адміністративній справі № 808/5420/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства "Український графіт" до Запорізької митниці Державної митної служби України, Запорізької митниці Міндоходів, та Головного управління Державної казначейської служби у Запорізькій області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

Крім того, позивач в заявленому у цій справі позові ставив питання про стягнення з Державного бюджету України на його (ПАТ "Український графіт") користь митні платежі в сумі 1 100 193,25 грн. (один мільйон сто тисяч сто дев'яносто три грн. 25 коп.), що були сплачені до Державного бюджету України ПАТ "Український графіт"; та про зобов’язання в порядку ст. 267 КАСУ Запорізької митниці - не пізніше 20 робочих днів з моменту набрання постановою суду законної сили, надати Запорізькому окружному адміністративного суду звіт про виконання постанови суду, що набрала законної сили, і Запорізьку митницю Міндоходів - не пізніше 20 робочих днів з моменту набрання постановою суду законної сили, надати Запорізькому окружному адміністративного суду звіт про виконання постанови суду, що набрала законної сили.

В обґрунтування заявлених у цій справі вимог, позивач послався на безпідставність та незаконність направлення митним органом до ПАТ «Український графіт» запиту щодо надання додаткових документів та прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням другорядного методу - за ціною договору щодо ідентичних товарів, оскільки при митному оформленні товарів, які ввозились на територію України, ПАТ «Український графіт» визначив митну вартість ввезених ним товарів за основним методом - ціною договору (контракту), заявив цей показник в декларації, до якої додав документи, що підтверджують визначену позивачем митну вартість товару за ціною договору (контракту), згідно з визначеним Митним кодексом України переліком. Вказує на те, що коригування митної вартості згідно з рішенням митного органу, та подання нової митної декларації, і сплата всіх митних платежів, у тому числі різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, було здійснено ним вимушено та з метою випуску задекларованих товарів у вільний обіг, але з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів позивач не погоджується, тому ним було ініційовано судовий спір у цій справі.

В решті позовних вимог ПАТ "Український графіт" судом першої інстанції відмовлено з тих підстав, що права позивача в даному випадку вже поновлені судом шляхом скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмов, і відсутності нормативно визначеного обов'язку митниці в такому випадку приймати рішення про визначення митної вартості товару за основним методом, а також у зв’язку з тим, що застосування положень ч.1 ст.267 КАС України є є правом суду, а не його імперативним обов'язком.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку як позивачем в частині відмови у задоволенні частини його вимог, так і відповідачем по справі - Запорізької митниці Міндоходів в частині задоволення вимог позивача по справі. Кожен із апелянтів просить скасувати рішення суду першої інстанції у відповідній частині: позивач – щодо відмови у задоволені частини позовних вимог, відповідач – в частині задоволення вимог позивача, відповідно, кожний із апелянтів просять апеляційну інстанцію прийняти нове рішення у справі.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області в судове засідання не прибув, а в письмових поясненнях цей відповідач просить розглянути справу за відсутності уповноваженого представника, звертаючи увагу апеляційної інстанції на відсутність підстав для перерахування коштів позивачу із-за відсутності відповідного висновку митного органу щодо повернення ПАТ "Український графіт" з бюджету помилково або надмірно сплачених митних платежів.

Заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Український графіт" – підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів – слід залишити без задоволення виходячи з нижченаведеного.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою митного оформлення імпортованого за вказаним вище контрактам товару, позивачем в період лютого-червня 2013 року в електронному вигляді до Запорізької митниці подавалися:

На кожний із вище перелічених запитів позивач надавав відповідді, в яких зазначав про надання до митного оформлення товару всіх документів, передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України, необхідних для здійснення митного оформлення товару відповідно до обраного першого методу визначення митної вартості - за ціною договору (контракту), і відповідно про неможливість надання витребуваних митним органом додаткових документів. Одночасно, позивач для підтвердження заявленої митної вартості, відповідно до ч.6 ст.53 МКУ надсилав митному органу додаткові документи: лист продавця - фірми OU LALIBELLOS № 06-31 від 06.02.2013 року, щодо підтвердження підпису (щодо вантажно митної декларації МД-2 №112050000/2013/002179 від 06.02.2013 року); висновок Запорізької ТПП про вартісні характеристики товару від 15.04.2013 № 05.6.1/356, акт експертизи Запорізької ТПП від 15.04.2013 № 0-634, а також зазначено, що естонська митна декларація вилучена на кордоні у країні відправника. Щодо надання інших додаткових документів, витребуваних митницею зазначено про те, що зазначених додаткових документів немає в наявності, тому надати їх неможливо та зроблена посилання на лист продавця OU LALIBELLOS від 25.04.2013р. вих. № 04-25 (щодо вантажно митної декларації МД-2 № 112050000/2013/009713 від 25.04.2013 року); висновок Запорізької ТПП про вартісні характеристики товару від 15.04.2013 № 05.6.1/356, акт експертизи Запорізької ТПП від 15.04.2013 № 0-634, а також зазначено, що естонська митна декларація вилучена на кордоні у країні відправника. Щодо надання інших додаткових документів, витребуваних митницею зазначено про те, що зазначених додаткових документів немає в наявності, тому надати їх неможливо та зроблена посилання на лист продавця OU LALIBELLOS від 25.04.2013р. вих. № 04-25 (щодо вантажно митної декларації МД-2 № №112050000/2013/010285 від 30.04.2013 року); висновок Запорізької ТПП про вартісні характеристики товару від 15.04.2013 № 05.6.1/356, акт експертизи Запорізької ТПП від 15.04.2013 № 0-634, а також зазначено, що естонська митна декларація вилучена на кордоні у країні відправника. Щодо надання інших додаткових документів, витребуваних митницею зазначено про те, що зазначених додаткових документів немає в наявності, тому надати їх неможливо та зроблена посилання на лист продавця OU LALIBELLOS від 25.04.2013 вих. № 04-25 (щодо вантажно митної декларації МД-2 № №112050000/2013/011738 від 20.05.2013 року); висновок Запорізької ТПП про вартісні характеристики товару від 15.04.2013 № 05.6.1/356, акт експертизи Запорізької ТПП від 15.04.2013 № 0-634, а також зазначено, що естонська митна декларація вилучена на кордоні у країні відправника. Щодо надання інших додаткових документів, витребуваних митницею зазначено про те, що зазначених додаткових документів немає в наявності, тому надати їх неможливо та зроблена посилання на лист продавця OU LALIBELLOS від 25.04.2013 вих. № 04-25 25 (щодо вантажно митної декларації МД-2 № №112050000/2013/012167 від 23.05.2013 року); висновок Запорізької ТПП про вартісні характеристики товару від 15.04.2013 № 05.6.1/356, акт експертизи Запорізької ТПП від 15.04.2013 № 0-634, а також зазначено, що естонська митна декларація вилучена на кордоні у країні відправника.. Щодо надання інших додаткових документів, витребуваних митницею зазначено про те, що зазначених додаткових документів немає в наявності, тому надати їх неможливо та зроблена посилання на лист продавця OU LALIBELLOS від 25.04.2013 вих. № 04-25 (щодо вантажно митної декларації МД-2 № 112050000/2013/012505від 27.05.2013 року); висновок Запорізької ТПП про вартісні характеристики товару від 15.04.2013 № 05.6.1/356, акт експертизи Запорізької ТПП від 15.04.2013 № 0-634; а також зазначено, що естонська митна декларація вилучена на кордоні у країні відправника. Щодо надання інших додаткових документів, витребуваних митницею зазначено про те, що зазначених додаткових документів немає в наявності, тому надати їх неможливо та зроблена посилання на лист продавця OU LALIBELLOS від 25.04.2013 вих. № 04-25 (щодо вантажно митної декларації МД-2 № 112050000/2013/013474 від 04.06.2013 року) .

За результатами розгляду поданих позивачем вищезазначених документів, Запорізькою митницею були прийняті рішення про коригування митної вартості ввезених позивачем товарів, згідно з якими вартість задекларованого позивачем товару митний орган визначив за другорядним методом 2а, тобто, за ціною договору щодо ідентичних товарів згідно наявної у митного органу інформації:

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ст.4 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI (який набув чинності з 01.06.2012 року) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а згідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. При цьому, згідно зі ст.57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Тобто, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Отже, лише у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. Тільки у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої виходив з протиправності витребування митницею у позивача додаткових документів, протиправності висновків митниці про наявність розбіжностей та про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом - за ціною контракту, і відповідно з протиправності оспорюваних у цій справі рішень митного органо про коригування митної вартості товарів, оскільки митний орган у спірних випадках мав можливість та був зобов'яаний визначити митну вартість за першим основним методом - за ціною контракту, і відповідно не мав права застосовувати другорядний метод визначення митної вартості у зв’язку з тим, що ч.2 ст.53 Митного Кодексу України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість, і ці всі документи були надані позивачем митниці при митному оформленні товарів, а відповідачі по справі в свою чергу не доведи суду того, що подані декларантом документи не містили відомостей на підтвердження числових значень митної вартості, чи декларант неправильно здійснювався розрахунок, вносилися до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

За вказаних обставин, та відсутності існування у спірних випадках яких-небудь обмежень для визначення митної вартості задекларованих позивачем товарів за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, суд першої інстанції правильно визначив, що вимоги позивача про визнання протиправними дії Запорізької митниці Державної митної служби України щодо направлення запитів про надання додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення, про визнання протиправними та скасування рішень Запорізької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення – є законними та обґрунтованими, і відповідно підлягають задоволенню.

А висновків митниці про наявність розбіжностей і про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом - за ціною контракту, і відповідно підставою для прийняття оскаржуваних у цій справі рішень митного органу про коригування митної вартості товарів: №112050000/2013/000077/2, №112050000/2013/000085/2,№112050000/2013/000109/2,№112050000/2013/000111/2,№112050000/2013/000127/2,№112050000/2013/000228/2,№112050000/2013/000257/2,№112050000/2013/000324/2,№112050000/2013/000340/2,№112050000/2013/000406/2, №112050000/2013/000416/2, №112050000/2013/000422/2; № 112050000/2013/000461/2 – слугувало те, що основний метод не застосовувався у зв'язку з використання декларантом відомостей, не підтверджених документально, а саме, не надання позивачем на запити інпекторів митного органу: договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов'язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписок з бухгалтерської документації; каталогів, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару; копій митної декларації країни відправлення; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судова колегія також звертає увагу на те, що представник митниці в судових засіданнях не заперечував про відсутність у митниці жодних доказів можливої підробки підписів на документах.

Відповідно до ст. 44 МК України митний орган має право вимагати документи про походження товару, а декларант зобов'язаний їх подати при митному оформленні товарів лише у передбачених законом випадках, але судом першої та апеляційної інстанції не встановлено жодної обставини, яка б могла слугувати підставою неможливості здійснення митного оформлення у зв'язку із неподанням сертифікату про походження товару. До того ж сертифікатом про походження не є єдиним документом, що підтверджує країну походження товару, оскільки згідно п. 1 ст. 43 МК України до таких документів відносяться також засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. В даному випадку позивачем до митного органу подавалися декларації про походження товару, що підтверджується графою 18 шифр 7014 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, а також передбачені Митним кодексом України документи, які підтверджують країну походження, та виробника продукції, а саме: комерційні рахунки (інвойси), на яких міститься письмова заява про країну походження товару (декларація про походження товару), паспорти якості, а в графі 18 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів декларація про походження товару зазначена серед поданих декларантом документів як окремий документ (шифр 7014) та паспорт якості естонського виробника (шифр 9000). Більш того, в оскаржуваних рішеннях про коригуванні митної вартості в графі "21 код країни походження" та в графі "22 код країни виробництва" митниця самостійно визначила Естонію, тому сумніви в достовірності зазначеної в цих документах інформації щодо країни походження товарів в митниці не виникли й в запитах про надання додаткових документів, а також в оскаржуваних рішеннях про це не зазначено.

Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що згідно ч 3 ст. 44 МКУ сертифікат про походження товару обов’язково подається лише: на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита; на товари, щодо ввезення яких в Україну застосовуються кількісні обмеження (квоти) або заходи, вжиті органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; або якщо це передбачено законами України та міжнародними договорами України, але жодна з цих обставин в даному випадку не мала місце й не визначена митницею, як підстава неможливості здійснення митного оформлення в зв'язку із неподанням сертифікату про походження товару.

Дійсно, якщо у митниці виникли сумніви щодо наявності в ПАТ "Укрграфіт" оригіналів поданих до митного оформлення документів, митниця мала витребувати в ПАТ "Укрграфіт" надання оригіналів саме цих документів, як встановлено положеннями ст. 264 МК України, проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, митниця не витребувала у позивача саме оригінал додаткового погодження, а лише протиправно рахувала ненадання позивачем оригіналу додаткового погодження (при наданні шляхом електронного декларування засвідченої копії зазначеного додаткового погодження) розбіжністю.

Перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги митного органу колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відносини, з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України, відповідно до ст. 246 якого, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку

переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів ст. 318 МК України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

В свою чергу, відповідно до положень ст. 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 МК України).

Згідно із вимогами ч.ч. 4,5 ст. 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

У відповідності до положень ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

З аналізу положень ч. 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що законодавцем передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

В свою чергу, згідно із ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно із положеннями ч.ч. 4-6 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм, колегія суддів дішла висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого

декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов'язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Окрім того, відповідно до положень п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, будучі суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти заявленого позову, не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у деклараціях митної вартості було зазначено не всі складові числового значення митної вартості імпортованого ним товару, чи неправильно було здійснено розрахунок, чи внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до листа фірми OU LALIBELLOS від 02.07.2013р. вих. № 07-02 естонські митні декларації, що зазначалися в графі 23 залізничних накладних – були відсутні у позивача, оскільки такі декларації необхідні для випуску товару з території Естонії, та відповідно залишаються у естонській митниці на кордоні Естонії. До того ж, естонські митні декларації не транспортним документом і жодним чином не впливають на визначення транспортних витрат, а чинним законодавством та залізничними накладними не визначено, що естонські митні декларації повинні надаватись українській митниці для виконання ними функцій, визначених ч. 1 та ч. 2 ст. 54 МК України, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, кореспондується з пунктами 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011р. № 3018-VІ, та якою встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією.

Беззапереченими також судова колегія визнає висновки суду першої інстанції в частині відповідності фактичної вартості імпортованих позивачем товарів рівню світових цін, що підтверджується висновком Запорізької торгово-промислової палати від 15.04.2013 вих. № 05.6.1/356, а також щодо безпідставності висновків митного органу стосовно неможливості ідентифікувати заявлений товар по поданим позивачем документам із-за відсутності посилання в сертифікаті походження на інвойс, а також на контракт в межах якого здійснюється зовнішньоекономічна операція і про те, що обсяги товару зазначені в сертифікаті про походження не відповідають зазначеним у митній декларації, оскільки: чинним законодавством не перебачено обов'язковості зазначення в сертифікаті походження реквізитів контракту чи інвойсу; а зазначений сертифікат походження товару (який до речі не є обов'язковим документом для визначення митної вартості з підстав зазначених вище) виданий естонською Торгово-промисловою палатою на замовлення і на адресу виробника VKG OIL AS. При цьому позивач не має жодних договірних відносин виробником товару VKG OIL AS, натомість позивач має договірні відносини з продавцем Фірмою OU LALIBELLOS. Зазначене також підтверджується листом Фірмою OU LALIBELLOS від 01.07.2013 вих. № 07-01. Отже, в сертифікаті походження товару, який видається виробнику VKG OIL AS (графа 1 сертифікату про походження) не можуть зазначатись реквізити контракту між ПАТ "Украграфіт" та Фірмою OU LALIBELLOS. Натомість в сертифікаті походження зазначаються конкретні номери вагонів та грузоотримувач, які повністю співпадають з усіма товаросупровідними документами, в яких зазначені: назви, кількість, якість товару, сторони контракту, виробник, країна походження товару, тощо (в тому числі з контрактом та інвойсом).

Суд першої інстанції також правильно звернув увагу на те, що у листі фірми OU LALIBELLOS від 01.07.2013 вих. № 07-01 зазначається про те, що в паспортах якості, які видає виробник VKG OIL AS, не можуть зазначатись реквізити (номер, дата, тощо) контракту між ПАТ "Украграфіт" та фірмою OU LALIBELLOS, так як ПАТ "Украграфіт" купує кокс смоляний не у VKG OIL AS, а у OU LALIBELLOS. Отже в паспортах якості, які видаються виробником VKG OIL AS не можуть зазначатись реквізити контракту між ПАТ "Укрграфіт" та OU LALIBELLOS (так як виробник, який видає паспорта якості не має відношення до контракту між ПАТ "Украграфіт" та OU LALIBELLOS і відповідно не має підстав зазначати його у паспортах якості), так як ПАТ "Украграфіт" не є контрактоутримувачем з виробником VKG OIL AS. При цьому в паспортах якості зазначені реквізити контрактів між VKG OIL AS та OU LALIBELLOS.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують відсутність у позивача об'єктивної можливості виконати вимоги митного органу та надати для митного оформлення витребувані відповідачем документи, а саме естонські митні декларації, договір із третіми особами, пов'язаний з договором на поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайслисти) виробника товару. Інші документи, що витребовувалися митницею під час митного оформлення імпортованого позивачем товару, які є похідними, та були відсутні у позивача.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності відмови митного органу у визнанні задекларованої позивачем за основним методом митної вартості товару та визначенні митної вартості за резервним методом, та як наслідок обґрунтованості заявлених позовних вимог, які судом першої інстанції були задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при митному оформленні та при розгляді справи судом першої і апеляційної інстанцій, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України. Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості надіслання ним позивачу запитів, та прийнятих ним рішень про коригування митної вартості товарів і карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що є предметом оскарження позивачем у цій справі.

Судова колегія вважає у зазначений в попередньому абзаці спосіб, суд першої інстанції виходячи за межі позовних вимог ПАТ "Український графіт", повністю забезпечив захист прав та інтересів позивача в частині повернення позивачу з Державного бюджету України надмірно сплачених ним з вини суб’єкту владних повноважень платежів у розмірі 1 100 193,25 грн.

Поряд з обумовленим, суд з метою повного захисту прав та інтересів позивача вважає за можливе

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції у цій справі в вищеописаній частині - відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги Запорізької митниці Міндоходів, доводи якої не спростовують висновків суду з наведених вище підстав.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині відмови ПАТ "Український графіт" в задоволені позовних вимог щодо зобов'язання відповідачів прийняти письмове рішення про визнання митної вартості з тих підстав, що права позивача в даному випадку вже поновлені судом шляхом скасування рішень про коригування митної вартості товарів та

карток відмов, і не визначення чинним законодавство обов'язку митниці в такому випадку приймати рішення про визначення митної вартості товару за основним методом.

Помилковість висновків суду першої інстанції в наведеній частині, судова колегія вважає полягають в тому, що ч.3 ст.54 Митного кодексу України прямо передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу, частиною девятою якої чітко визначено, що …«у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом».

Задоволення вимог позивача у наведеній в попередньому абзаці частині є логічним, оскільки чинним законодавством лише митний орган уповноважений приймати письмові рішення щодо визнання заявленої митної вартості, на підставі яких повинні бути надані висновки про повернення позивачу з Державного бюджету України коштів, як помилково та/або надмірно сплачених, і іншому способу захисту прав позивача законодавцем не передбачено.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія –

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український графіт" – задовольнити.

Апеляційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів – залишити без задоволення.

- кокс смоляний по ЕЕ 10528765 ТS 8:2011, в кількості 153900 кг., по митній вартості, заявленій ПАТ “Укрграфіт” згідно вантажної митної декларації МД-2 № 112050000/2013/002620 від 12.02.2013р.;

- кокс смоляний по ЕЕ 10528765 ТS 8:2011, в кількості 314100 кг., по митній вартості, заявленій ПАТ “Укрграфіт” згідно вантажної митної декларації МД-2 № 112050000/2013/003270 від 19.02.2013р.;

- кокс смоляний по ЕЕ 10528765 ТS 8:2011, в кількості 584850 кг., по митній вартості, заявленій ПАТ “Укрграфіт” згідно вантажної митної декларації МД-2 № 112050000/2013/003390 від 20.02.2013р.;

- кокс смоляний по ЕЕ 10528765 ТS 8:2011, в кількості 402400 кг., по митній вартості, заявленій ПАТ “Укрграфіт” згідно вантажної митної декларації МД-2 № 112050000/2013/007324 від 03.04.2013р.;

- кокс смоляний по ЕЕ 10528765 ТS 8:2011, в кількості 364350 кг., по митній вартості, заявленій у ПАТ “Укрграфіт” згідно вантажної митної декларації МД-2 № 112050000/2013/009713 від 25.04.2013р.;

- кокс смоляний по ЕЕ 10528765 ТS 8:2011, в кількості 431350 кг., по митній вартості, заявленій ПАТ “Укрграфіт” згідно вантажної митної декларації МД-2 № 112050000/2013/010285 від 30.04.2013р.;

- кокс смоляний по ЕЕ 10528765 ТS 8:2011, в кількості 503250 кг., по митній вартості, заявленій ПАТ “Укрграфіт” згідно вантажної митної декларації МД-2 № 112050000/2013/011738 від 20.05.2013р.

- кокс смоляний по ЕЕ 10528765 ТS 8:2011, в кількості 104050 кг., по митній вартості, заявленій ПАТ “Укрграфіт” згідно вантажної митної декларації МД-2 № 112050000/2013/012167 від 23.05.2013р.;

- кокс смоляний по ЕЕ 10528765 ТS 8:2011, в кількості 107200 кг., по митній вартості, заявленій ПАТ “Укрграфіт” згідно вантажної митної декларації МД-2 № 112050000/2013/012505 від 27.05.2013р.;

- кокс смоляний по ЕЕ 10528765 ТS 8:2011, в кількості 278 000 кг., заявлену ПАТ Укрграфіт” згідно вантажної митної декларації МД-2 № 112050000/2013/013474 від 04.06.2013 р.;

Стягувачем є Публічне акціонерне товариство “Український графіт”

В іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2013 року – залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, що визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов