Справа № 755/12119/14-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року
м. Київ К/800/52518/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Донця О.Є.,

суддів:
Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційні скарги ОСОБА_2 на
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2014 року
та управління Пенсійного фонду України
в Дніпровському районі м. Києва на
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 04.06.2014 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Дніпровському районі м. Києва
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 04.06.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 було задоволено. Визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва щодо
відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_2,
починаючи з 02.08.2011 року. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва провести
перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно
до Закону України «Про державну
службу» з 02.08.2011 року в розмірі 90 %
заробітної плати з урахуванням сум,
зазначених у довідці від 01.08.2011 року №
16-31/898, а саме: матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань, індексації заробітної плати,
грошової винагороди за сумлінну працю
в органах державної влади, премії, в
тому числі до державних, професійних
свят та ювілейних дат. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва
провести виплату пенсії ОСОБА_2
відповідно до Закону України «Про
державну службу» з 02.08.2011 року в розмірі
90 % заробітної плати з урахуванням сум,
зазначених у довідці від 01.08.2011 року №
16-31/898, а саме: матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань, індексації заробітної плати,
грошової винагороди за сумлінну працю
в органах державної влади, премії, в
тому числі до державних, професійних
свят та ювілейних дат.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2014 року
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва
було задоволено частково. Постанову
Дніпровського районного суду м.
Києва від 04.06.2014 року в частині
задоволення позову ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Дарницькому районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання провести перерахунок та
виплату пенсії ОСОБА_2, відповідно до
Закону України «Про державну службу» з
02.08.2011 року по 07.12.2013 року в розмірі 90 %
заробітної плати з урахуванням сум,
зазначених у довідці від 01.08.2011 року №
16-31/898, а саме: матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань, індексації заробітної плати,
грошової винагороди за сумлінну працю
в органах державної влади, премії, в
тому числі до державних, професійних
свят та ювілейних дат - скасовано та в
цій частині позовні вимоги залишено
без розгляду. В решті постанову
Дніпровського районного суду м. Києва
від 04.06.2014 року - залишено без змін.

У касаційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва, не
погоджуючись з даними рішеннями,
посилаючись на допущені судами
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Дніпровського
районного суду м. Києва від 04.06.2014 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2014 року
та ухвалити нову постанову, якою
відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не
погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01.10.2014 року та залишити в силі
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 04.06.2014 року.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва подано
заперечення на касаційну скаргу
ОСОБА_2, в яких воно просить відмовити
позивачу у задоволенні його скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва задоволенню не підлягають,
оскільки рішення суду апеляційної
інстанції та рішення суду першої
інстанції, змінене рішенням суду
апеляційної інстанції, постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не надають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 02.08.2011 року
ОСОБА_2 управлінням Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі міста
Києва було призначено пенсію як
інваліду війни 2 групи згідно Закону
України «Про державну службу».
Обчислення розміру пенсії було
здійснено на підставі поданої довідки
з останнього місця роботи, виданої
Державним управлінням справами
Президента України про складові
заробітної плати. Розмір пенсії склав
9533,85 грн. При розрахунку пенсії не було
враховано окрему графу «інші виплати»,
а саме: виплати матеріальної допомоги
на оздоровлення, матеріальної допомоги
на вирішення соціально-побутових
питань, індексації заробітної плати,
грошової винагороди за сумлінну працю
в органах державної влади, премії, в
тому числі до державних, професійних
свят та ювілейних дат.

Відповідно до статті 37 Закону України
«Про державну службу» пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За кожний повний рік роботи понад 10
років на державній службі пенсія
збільшується на один відсоток
заробітку, але не більше 90 відсотків
заробітної плати.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону
України «Про оплату праці», заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату
праці» визначено структуру заробітної
плати, до якої входить: основна та
додаткова заробітна плата, а також
заохочувальні та компенсаційні
виплати.

Частиною 2 статті 33 Закону України «Про
державну службу» передбачено, що
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення, матеріальна допомога
для вирішення соціально-побутових
питань, індексація заробітної плати,
грошової винагороди за сумлінну працю
в органах державної влади, премії, в
тому числі до державних, професійних
свят та ювілейних дат входили до
системи оплати праці державного
службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини 1 статті 66 цього
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Враховуючи, що у даних правовідносинах
перевагу мають спеціальні норми, що
визначають виплати (доходи) для
обчислення пенсії, за наведених
обставин - стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та стаття 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», а не
положення Закону України «Про державну
службу» та Закону України «Про оплату
праці», які щодо спірних відносин є
загальними, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов вірного висновку про
те, що матеріальна допомога на
оздоровлення, матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань,
індексація заробітної плати, грошової
винагороди за сумлінну працю в органах
державної влади, премії, в тому числі до
державних, професійних свят та
ювілейних дат, на які нараховувався
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, підлягають включенню в
заробіток для обчислення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
20.02.2012 року у справі за позовом ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у м.
Харцизьку Донецької області,
управління Пенсійного фонду України в
м. Харцизьку Донецької області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до статті 2442 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Враховуючи, що ОСОБА_2 з позовом, в якому
просив зобов'язати управління
Пенсійного фонду України у
Дніпровському раціоні м. Києва
здійснити перерахунок та виплату
пенсії у відповідності до Закону
України «Про державну службу» з 02.08.2011
року у розмірі 90% заробітної плати з
урахуванням сум, зазначених у довідці
від 01.08.2011 року, звернувся до суду 08.05.2014
року, тобто з пропуском встановленого
законом строку, не довівши поважності
пропуску даного строку, суд
апеляційної інстанції дійшов вірного
висновку, скасувавши постанову
Дніпровського районного суду м. Києва
від 04.06.2014 року в частині задоволення
позовних вимог за період з 02.08.2011 року
по 07.12.2013 року та залишивщи в цій
частині вимоги без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва -
залишити без задоволення, а ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2014 року
та постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 04.06.2014 року, змінену
рішенням суду апеляційної інстанції, у
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз