Справа № 2а-3285/10/1970
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2014р. м.
Київ К/800/54421/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. ,
розглянувши в порядку письмового
провадження скаргу ОСОБА_2 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2013р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства фінансів України ,
Головного управління Державного
казначейство України при Міністерстві
фінансів України , Державної судової
адміністрації України , Апеляційного
суду Тернопільської області про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Міністерства
фінансів України , Головного
управління Державного казначейство
України при Міністерстві фінансів
України , Державної судової
адміністрації України , Апеляційного
суду Тернопільської області, в якому
просив зобов'язати Міністерство
фінансів України перерахувати на
рахунок Державної судової
адміністрації України кошти в сумі
173000,16 грн. для виплати йому
недоплаченої заробітної плати,
зобов'язати Державну судову
адміністрацію України перерахувати на
рахунок апеляційного суду
Тернопільської області кошти в сумі
173000, 16 грн., зобов'язати апеляційний суд
Тернопільської області нарахувати та
виплатити 173000,16 грн. недоплаченої
заробітної плати з утриманням
прибуткового податку та всіх інших
обов'язкових платежів.

Постановою Тернопільського
окружного адміністративного суду від
02.11.2010р. позов задоволено. Зобов'язано
Міністерство фінансів України списати
на рахунок Державної судової
адміністрації України для виплати
позивачу кошти в сумі 173000,16 грн.
недоплаченої заробітної плати.
Зобов'язано Державну судову
адміністрацію України перерахувати на
рахунок апеляційного суду
Тернопільської області для виплати
позивачу кошти в сумі 173000,16грн.
недоплаченої заробітної плати.
Зобов'язано апеляційний суд
Тернопільської області нарахувати та
виплатити позивачу кошти в сумі 173000,16
грн. недоплаченої заробітної плати з
утриманням прибуткового податку та
всіх інших обов'язкових платежів.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2013р.
скасовано постанову суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судом апеляційної інстанції,
просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з липня 2003 року позивач
працює на посаді судді апеляційного
суду Тернопільської області. З червня
2005 року по серпень 2010 року позивачу
була нарахована заробітна плата на
загальну суму 491405,43 грн., виходячи з
мінімальної заробітної плати 332 грн.,
без її підвищення протягом спірного
періоду. Позивач вважає, що з
урахуванням підвищення мінімальної
заробітної плати на підставі законів
України про Державний бюджет України
на 2005-2010 роки сумарний розмір його
заробітної плати за вказаний період
повинен складати 664 405, 59 грн. Отже,
недоплачена йому сума заробітної
плати, на його думку, становить 173 000, 16
грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції
України статус суддів визначається
виключно Законами України, а
матеріальне та соціально-побутове
забезпечення, в тому числі заробітна
плата суддів, є елементом статусу судді
(ст.ст. 42-45 Закону України «Про статус
суддів», який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин). Збереження
існуючого статусу судді, недопущення
його скасування або звуження змісту та
обсягу є однією із основоположних
гарантій незалежності судді.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що положення
постанов Кабінету Міністрів України
№865, №1243, якими встановлювались
посадові оклади суддів нечинними не
визнавалися, а отже підлягали
виконанню, тому заробітна плата
позивачу нарахована правомірно.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції з
огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. №865, яка набрала чинності з
01.01.2006р., затверджено схеми посадових
окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховані з кратності до мінімальної
заробітної плати, а також розміри
надбавок до посадових окладів суддів
за кваліфікаційні класи.

У пункті 4-1 зазначеної постанови
(доповненого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.12.2005р. №1310)
установлено, що розміри посадових
окладів, передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Аналогічні обмеження щодо
розміру посадових окладів, в тому числі
суддів, встановлювалися і постановою
Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р.
№ 1243.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19.03.2007р., яка набрала
законної сили 03.12.2007р., визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
Постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. № 865.

Проте не зазнали змін і не були
одночасно визнані незаконними та
нечинними положення постанови
Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р.
№1243, які теж визначали розмір
посадових окладів суддів, виходячи з
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при її підвищенні
перерахунку не підлягали.

Судовими рішеннями Окружного
адміністративного суду м. Києва від
21.05.2008р., Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.08.2009р.
постанова Кабінету Міністрів України
від 21.12.2005р. №1243 визнавалася лише
незаконною в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям, а не
щодо його обмеження. Крім того,
постановою Вищого адміністративного
суду України від 13.04.2011р. попередні
рішення скасовані і в задоволенні
позову про визнання постанови
незаконною відмовлено.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 162, ч. 11 ст. 171
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Резолютивна частина постанови
суду про визнання нормативно-правового
акта незаконним або таким, що не
відповідає правовому акту вищої
юридичної сили, і про визнання його
нечинним невідкладно публікується
відповідачем у виданні, в якому його
було офіційно оприлюднено, після
набрання постановою законної сили.

Виходячи зі змісту наведених норм, суд,
визнавши оскаржуваний акт
нормативного характеру протиправним,
повинен визначити правові наслідки
цього порушення, тобто визнати його
нечинним. При цьому, такий нормативний
акт втрачає чинність з моменту
набрання судовим рішенням законної
сили.

З урахуванням вказаних обставин суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
дав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27.09.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановлених статтями 237-244 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя - доповідач
В.М. Кочан

судді

К.С. Винокуров

С.С. Пасічник