Справа № 826/16075/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2014 року 08:17
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючий суддя Кобилянський К.М.,
судді Санін Б.В., Скочок Т.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до 1) Державної
виконавчої служби України 2) Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про визнання протиправними дій,
визнання незаконною постанови,
зобов'язання вчинити дії, ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовною заявою до
Державної виконавчої служби України
(далі - відповідач-1) та головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Думанської А.Л. (далі - відповідач-2), в
якій просить визнати протиправними дії
відповідача-2 щодо винесення 07.10.2014
постанови про закінчення виконавчого
провадження №43789573, визнати незаконною
постанову від 07.10.2014 про закінчення
виконавчого провадження № 43789573,
зобов'язати відповідача-2 відновити
виконавче провадження.
Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначив, що відповідач не мав правових
підстав для винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження,
оскільки, на думку позивача,
відповідачем не було вжито всіх
передбачених законом заходів для
забезпечення примусового виконання
рішення суду. На думку позивача,
постанова про закінчення виконавчого
провадження є передчасною, а тому вона
є незаконною, а виконавче провадження
має бути відновлене.

Відповідач-1 проти задоволення
позовних вимог заперечив. Посилався на
те, що відповідачем-2 було вжито усі
передбачені законодавством дії,
направлені на примусове виконання
судового рішення боржником, однак у
зв'язку з невиконанням ним рішення суду
у добровільному порядку та
неможливості виконання такого рішення
без участі боржника, відповідач-2
видала оскаржувану постанову про
закінчення виконавчого та направила
подання до правоохоронних органів про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності. Відповідач-1 вказав
на те, що оскаржувані дії відповідача-2
вчинені у чіткій відповідності до
вимог законодавства.

Відповідач-2 у судове засідання не
з'явилась, про дату, час і місце
судового засідання повідомлена
належним чином.

У судове засідання 05.11.2014 представник
відповідача-2 не прибув, про дату, час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта,
керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.08.2013 у справі №826/2019/13-а, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2013 позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність
Департаменту земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) в частині підготовки та
подання на розгляд проекту рішення
Київської міської ради про надання
(передачу) або відмову в наданні
(передачі) ОСОБА_1 (позивачу) земельної
ділянки з кадастровим номером 96:059:003,
розміром площі - 0,11 га, розташованої по
АДРЕСА_1 безоплатно у приватну
власність. Зобов'язано Департамент
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
підготувати та передати на розгляд
Київської міської ради проект рішення
Київської міської ради про надання
(передачу) або відмову в наданні
(передачі) ОСОБА_1 безоплатно у приватну
власність земельної ділянки з
кадастровим номером 96:059:003, площею 0,11 га
для ведення садівництва, яка
розташована по АДРЕСА_1. Зобов'язано
Київську міську раду розглянути
питання щодо розгляду проекту рішення
Київської міської ради про надання
(передачу) або відмову в наданні
(передачі) ОСОБА_1 безоплатно у приватну
власність земельної ділянки з
кадастровим номером 96:059:003, площею 0,11 га
для ведення садівництва, яка
розташована по АДРЕСА_1 та прийняти
рішення у порядку, передбаченому
чинним законодавством України.
Зобов'язано Київську міську раду
розглянути питання про внесення змін
до п. 3 Рішення Київської міської ради
від 28.12.2010 № 526/5338 щодо передачі
обслуговуючому кооперативу
«Садівничий кооператив «Вікторія» у
довгострокову оренду строком на 24 роки
земельну ділянку площею 31,96 га для
ведення колективного садівництва у
мкр. Осокорки у Дарницькому районі
міста Києва в частині вилучення із цієї
земельної ділянки площею 31.96 га
земельної ділянки з кадастровим
номером 96:059:003 площею 0,11 га для ведення
садівництва, розташованої по АДРЕСА_1, у
разі прийняття позитивного рішення
щодо надання ОСОБА_1 безоплатно у
приватну власність земельну ділянку з
кадастровим номером 96:059:003, площею 0,11 га
для ведення садівництва, яка
розташована по АДРЕСА_1.

Після набрання законної сили
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.08.2013 у справі №826/2019/13-а, позивачу був
виданий виконавчий лист від 04.04.2014
№826/2019/13-а.

25.06.2014 відділом примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України постановою від 25.06.2014 відкрито
виконавче провадження №43789573 з
примусового виконання виконавчого
листа Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04.04.2014 №826/2019/13-а
про зобов'язання Київської міської
ради розглянути питання щодо розгляду
проекту рішення Київської міської ради
про надання (передачу) або відмову в
наданні (передачі) ОСОБА_1 безоплатно у
приватну власність земельної ділянки з
кадастровим номером 96:059:003, площею 0,11 га
для ведення садівництва, яка
розташована по АДРЕСА_1 та прийняти
рішення у порядку, передбаченому
чинним законодавством України.
Зобов'язання Київської міської ради
розглянути питання про внесення змін
до п. 3 Рішення Київської міської ради
від 28.12.2010 № 526/5338 щодо передачі
обслуговуючому кооперативу
«Садівничий кооператив «Вікторія» у
довгострокову оренду строком на 24 роки
земельну ділянку площею 31,96 га для
ведення колективного садівництва у
мкр. Осокорки у Дарницькому районі
міста Києва в частині вилучення із цієї
земельної ділянки площею 31.96 га
земельної ділянки з кадастровим
номером 96:059:003 площею 0,11 га для ведення
садівництва, розташованої по АДРЕСА_1, у
разі прийняття позитивного рішення
щодо надання ОСОБА_1 безоплатно у
приватну власність земельну ділянку з
кадастровим номером 96:059:003, площею 0,11 га
для ведення садівництва, яка
розташована по АДРЕСА_1.

Відповідач-2 направила на адресу
Київської міської ради дві вимоги
державного виконавця щодо негайного
виконання виконавчого листа Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.07.2014 №708/2.-3 та від 04.04.2014 №826/2019/13-а.

Однак, Київська міська рада вимоги
державного виконавця не виконала та не
вчинила дій, направлених на виконання
вказаного виконавчого листа.

Суд встановив, що у зв'язку з
невиконанням рішення суду боржником,
відповідач-2 двічі накладала на
Київську міську раду штраф у розмірі
680,00 грн. та 1360,00 грн. постановами про
накладення штрафу від 24.07.2014 та від
19.08.2014 у ВП №43789573.

07.10.2014 відповідач-2 видала постанову про
закінчення виконавчого провадження
№43789573, якою дане виконавче провадження
закінчено на підставі пункту 11 частини
1 статті 49, статті 50 Закону України «Про
виконавче провадження».

Проте, колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно i в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів виконавчого провадження
видно, що державний виконавець не
вчинив жодних дій для встановлення
причин невиконання постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23.08.2013 у справі
№826/2019/13-а.

У відповідності до 1 ст. 7 Закону України
«Про державну виконавчу службу»
працівник органу державної виконавчої
службизобов'язаний сумлінно
виконувати службові обов'язки, не
допускати в своїй діяльності порушення
прав громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України.

Положеннями ст. 55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Подальша реалізація прав людини і
громадянина, передбачених статтею 55
Конституції України знайшла своє
закріплення в статті 124 Конституції
України.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно з ч. 1 ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до частини 1 ст. 75 Закону
України «Про виконавче провадження»
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Водночас, в матеріалах виконавчого
провадження відсутні будь-які
підтвердження того, що державний
виконавець вчиняв дії щодо перевірки
виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

В той же час, статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Європейський суд з прав людини
приділяє особливу увагу тривалості
виконання рішення в світлі заходів,
вжитих державою для прискорення
вирішення внутрішніх систематичних
проблем (остаточна ухвала щодо
прийнятності у справі «Сокур проти
України»; рішення у справах «Півень
проти України», «Жовнір проти України»,
«Войтенко проти України», «Шмалько
проти України», «Ромашов проти
України»). У своїх рішеннях Суд
зазначає, що, не виконуючи рішення суду,
державні органи позбавили положення
статті 6 § 1 будь-якого сенсу.

Тобто, невиконання рішення суду, яке
набрало законної сили порушує права
людини та громадянина, а також принципи
закладені в Конституції України,
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, Кодексі
адміністративного судочинства України
та інших Законах, які направлені на
захист цих прав. Таке невиконання
судових рішень підриває авторитет та
довіру до суду та держави в цілому, що є
неприпустимим у демократичній і
правовій державі.

Суд звертає увагу на те, що у
Рекомендації Rec (2003) 16 Комітету
Міністрів Ради Європи державам-членам
щодо виконання рішень
адміністративних і судових органів у
галузі адміністративного права,
ухваленої Комітетом Міністрів Ради
Європи на 851 засіданні заступників
міністрів 9 вересня 2003 року, Комітет
Міністрів на підставі статті 15 (b)
Статуту Ради Європи, уважає, що
примусове виконання судових рішень в
галузі адміністративного права,
зокрема в тому разі, коли вони
спрямовані на адміністративні органи,
є вимогою ефективного правосуддя.

У додатку до Рекомендації Rec (2003) 16
визначено, що Держави-члени мають
забезпечити виконання судових рішень
адміністративними органами в межах
розумного строку. Вони мають уживати
всіх необхідних заходів згідно з
законом з метою надання цим рішенням
повної сили.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права, суд приходить до
висновку, що головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Думанська А.Л. не
здійснила всіх заходів, необхідних для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення суду, а тому
передчасно винесла постанову від 07.10.2014
ВП №43789573 про закінчення виконавчого
провадження, з огляду на що зазначена
постанова підлягає визнанню
протиправною та скасуванню.

Позовна вимога про зобов'язання
відповідачів відновити виконавче
провадження №43789573 не підлягає
задоволенню, оскільки наслідком
скасування постанови від 07.10.2014 ВП
№43789573 про закінчення виконавчого
провадження, є автоматичне відновлення
виконавчого провадження, а тому
додаткового зобов'язання відповідача-2
відновити виконавче провадження не
потребує

Частиною 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

У відповідності до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладені обставини,
виходячи з системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94,
160-163, 181 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Думанської А.Л. щодо винесення 07.10.2014
постанови про закінчення виконавчого
провадження №43789573.

3. Визнати протиправною та скасувати
постанову Державної виконавчої служби
України про закінчення виконавчого
провадження №43789573 від 07.10.2014.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_1) судові витрати в сумі 48,72 грн.
(сорок вісім гривень 72 коп.).

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя
К.М. Кобилянський

Судді
Б.В. Санін

Т.О. Скочок