Справа № 409/817/14-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р. Справа №
409/817/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Білокуракинському районі
Луганської області на постанову
Білокуракинського районного суду
Луганської області від 24.09.2014р. по
справі № 409/817/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Білокуракинському районі
Луганської області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання призначити пенсію за
віком на пільгових умовах,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Білокуракинському районі Луганської
області, в якому просив:

-визнати неправомірними дії
відповідача по відмові у призначенні
пенсії за віком на пільгових умовах по
списку №2 у відповідності до п. "б" ст. 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" як працівнику, зайнятому
повний робочий день на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці, -за списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 25 років, з них не менше 12 років 6
місяців за зазначених роботах";

-зобов'язати відповідача призначити
та оформити належним чином пенсію за
віком на пільгових умовах по Списку №2
у відповідності до п. "б" ст. 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" як
працівнику, зайнятому повний робочий
день на роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці, -за
списком №2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць
після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше 25 років, з них не менше 12
років 6 місяців за зазначених роботах" з
11.12.2013 року.

Постановою Білокуракинського
районного суду Луганської області від
24 вересня 2014 року позов задоволено в
повному обсязі.

Управління Пенсійного фонду України в
Білокуракинському районі Луганської
області не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернулося з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким в відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, повідомлених
належним чином і про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
рішення суду та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Вирішуючи справу, судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_1
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і на час подання
документів для призначення пенсії за
віком на пільгових умовах 1 1.12.2013 р.
досяг пенсійного віку (а.с. 50,51.52).

Згідно трудової книжки позивача, 10
грудня 1985 року він був переведений на
асфальтно-бетонний завод
Білокуракинської міжгосподарчої
шляхо-будівельної організації (яка в
подальшому була перейменована у
Білокуракинську міжгосподарчу шляхову
пересувну механізовану колону №33 -а.с.
14) варильником бітуму, де він проробив
до 26 вересня 1994 року, що
підтверджується відповідним записом у
трудовій книжці на сторінці 11 (а.с. 14).
Крім того обставини роботи позивачем
варильником бітуму підтверджуються
також архівною довідкою трудового
архіву Білокуракинського району №648
від 04.12.2013 року (а.с.19). У трудовій книжці
та вищевказаній архівній довідці
зазначено, що в цей період позивач
виконував лише обов'язки варильника
бітуму та не переводився на будь-яку
іншу посаду.

З 10.12.1985 року по 26.09.1994 року
Білокуракинська міжгосподарча шляхова
пересувна механізована колона №33
ліквідовано у зв'язку із визнанням
банкрутом 20.11.2007 року, що
підтверджується Довідкою із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії A3
№?0462662 (а.с.26.27).

Судом першої інстанції встановлено, що
з 03 серпня 2009 року по 31.08.2013 року ОСОБА_1
працював електрогазозварником ВП
Старобільського управління TOB
"Луганськвода", що підтверджується
відповідним записом у трудовій книжці
на сторінці 26-27, 28-29 (а.с. 18), а з 01 вересня
2013 року по теперішній час працює
електрогазозварником 5-го розряду
Білокуракинської дільниці ОКИ
"Компанії "Луганськвода". що
підтверджується відповідним записом у
трудовій книжці на сторінці 28-29 (а.с. 18).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
факт зайнятості позивача на роботах зі
шкідливими умовами праці
підтверджувався записами в трудовій
книжці, яка є основним документом, що
свідчить про наявність трудового стажу
для призначення пенсії, а також
уточнюючими довідками, а також з того,
що обов'язок проведення атестації
робочих місць покладено на керівників
підприємств, а тому її не проведення не
може позбавити громадян їх
конституційного права на соціальний
захист щодо вирішення питань надання
пенсій за віком.

Між тим, такі висновки суду першої
інстанції, на думку колегії суддів, не
відповідають нормам матеріального
права та фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту "б" частини першої
статті 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" мають право на пенсію за
віком на пільгових умовах, незалежно
від місця останньої роботи, працівники,
зайняті повний робочий день на інших
роботах зі шкідливими і важкими
умовами праці, - за списком N 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки -
після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше 25 років, з них не менше 12
років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при
стажі роботи не менше 20 років, з них не
менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється
на підприємствах, в організаціях та
установах незалежно від форм власності
і господарювання згідно з Порядком та
розробленими на виконання постанови N
442 Методичними рекомендаціями для
проведення атестації робочих місць за
умовами праці, затвердженими
постановою Міністерства праці України
(далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року N 41
(далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних
актів основна мета атестації полягає у
регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівниками у галузі реалізації права
на здорові й безпечні умови праці,
пільгове забезпечення, пільги та
компенсації за роботу у несприятливих
умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та
підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних
рекомендацій періодичність проведення
атестації робочих місць визначається
безпосередньо колективним договором
підприємства і проводиться не рідше
одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та
якісне проведення атестації
покладається на керівника
підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до
Порядку та Методичних рекомендацій
передбачає: установлення факторів і
причин виникнення несприятливих умов
праці; санітарно-гігієнічне
дослідження факторів виробничого
середовища, важкості й напруженості
трудового процесу на робочому місці;
комплексну оцінку факторів
виробничого середовища і характеру
праці на відповідність їхніх
характеристик стандартам безпеки
праці, будівельним та санітарним
нормам і правилам; установлення
ступеня шкідливості й небезпечності
праці та її характеру за гігієнічною
класифікацією; обґрунтування
віднесення робочого місця до категорії
зі шкідливими (особливо шкідливими),
важкими (особливо важкими) умовами
праці; визначення (підтвердження) права
працівників на пільгове пенсійне
забезпечення за роботу у несприятливих
умовах; складання переліку робочих
місць, виробництв, професій та посад із
пільговим пенсійним забезпеченням
працівників; аналіз реалізації
технічних і організаційних заходів,
спрямованих на оптимізацію рівня
гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку
відомості про результати атестації
робочих місць заносяться до картки
умов праці, форма якої затверджується
Мінпраці разом з Міністерством охорони
здоров'я України. Перелік робочих
місць, виробництв, професій і посад з
пільговим пенсійним забезпеченням
працівників, який складається за
результатами проведеної атестації
робочих місць, після погодження з
профспілковим комітетом
затверджується наказом по
підприємству, організації і
зберігається протягом 50 років. Витяги з
наказу додаються до трудової книжки
працівників, професії та посади яких
внесено до переліку.

Отже, необхідними умовами для
виникнення у особи права на пенсійне
забезпечення на пільгових умовах
відповідно до пункту "б" статті 13 Закону
N 1788-XII є формальна констатація факту
перебування особи на посаді або
виконання нею робіт, що містяться у
списку N 2, а також документальне
підтвердження зайнятості працівника
за відповідною професією за
результатами атестації умов праці, яке
полягає у наявності результатів
атестації відповідного робочого місця
за умовами праці. Документами, які
підтверджують результати атестації
робочого місця за умовами праці, можуть
бути: карта умов праці, наказ по
підприємству про затвердження
переліку робочих місць, виробництв,
професій і посад з пільговим пенсійним
забезпеченням працівників; трудова
книжка із записом про витяг із
зазначеного наказу або з додатком
такого витягу.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України по
справі 21-183а13 від 10.09.2013 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
судів України. Суди зобов"язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
Управлінням Пенсійного фонду України в
Білокуракинському районі Луганської
області відмовлено позивачу в
зарахуванні до пільгового стажу період
роботи з 22.08.1992 року по 25.09.1994 року, з
10.02.2004 року по 08.12.2004 року та з 17.06.2005
року по 27.07.2009 року у зв'язку з
відсутністю атестації робочих місць за
умовами праці.

Також відмовлено в зарахуванні до
пільгового стажу період роботи з
03.08.2009 року по 31.08.2013 року по 31.08.2013 року
та з 01.09.2013 року, оскільки згідно листа
відокремленого підрозділу компанії
"Луганськвода" за № 01/103 від 04.02.2014 року
за результатами проведення атестації
робочого місця
електрогазозварювальника не
підтверджено право на пільгове
пенсійне забезпечення, передбачене
Списком №2.

Таким чином, поза увагою суду першої
інстанції залишена обставина, що для
підтвердження стажу роботи зі
шкідливими і важкими умовами праці
подається трудова книжка із оформленим
належним чином записами про займану
посаду і період виконуваної роботи,
виписка із наказу по підприємству про
проведення атестації на відповідному
робочому місці та, у разі відсутності в
трудовій книжці відомостей, що
визначають право на пенсію на
пільгових умовах, уточнюючу довідку,
передбачену п.20 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №3 від 12
серпня 1993 року.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає помилковим висновок суду
першої інстанції, про те, що відмова
відповідача зарахувати періоди роботи
позивача на підприємстві варильником
бітуму та електрозварником у періоди з
22.08.1992 року по 25.09.1994 року, з 10.02.2004 року
по 08.12.2004 року та з 17.06.2005 року по 27.07.2009
року, 03.08.2009 року по 31.08.2013 року по 31.08.2013
року та з 01.09.2013 року до пільгового
стажу внаслідок не проведення
атестації цих посад є неправомірною,
оскільки атестація робочих місць не
проводилась.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів, керуючись п.3, п.4 ч.1 ст. 202 КАС
України вважає необхідним, скасовуючи
постанову суду першої інстанції,
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197 п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Білокуракинському районі Луганської
області задовольнити.

Постанову Білокуракинського районного
суду Луганської області від 24.09.2014р. по
справі № 409/817/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Білокуракинському районі
Луганської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
призначити пенсію за віком на
пільгових умовах - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Бершов Г.Є. Ральченко І.М.