Справа № 750/8608/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/8608/14
Головуючий у 1-й інстанції: Клопот
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка
Є.О., розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14.10.2014 року
у справі за адміністративним позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові до Головного управління
юстиції у Чернігівській області про
визнання неправомірними дій та
скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14.10.2014 року
у позові відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить
скасувати постанову, оскільки вважає,
що суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до виконавчого листа
Деснянського районного суду м.
Чернігова, виданого 25.10.2011 року по
справі №2а-3413/09 управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м.
Чернігова зобов'язано здійснити з
01.08.2008 перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної і додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю віддовідно до ст.ст.
50,54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, як
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" із розрахунку 8 мінімальних
пенсій з віком та 75 % мінімальної пенсії
за віком відповідно, що обраховується з
розмір прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність.

На підставі виконавчого листа та заяви
стягувача, керуючись статтями 17, 19, 20, 25
Закону України "Про виконавче
провадження", старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області 31.07.2013 року
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, якою позивачу
встановлено строк до 07.08.2013 року, для
добровільного виконання рішення суду.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області від 05.08.2014 на
боржника було накладено штраф у
розмірі 680 грн. за невиконання рішення
суду без поважних причин.

Вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
позові, зазначив, що оскаржувана
позивачем постанова є правомірною та
прийнята на підставі Закону України
"Про виконавче провадження" (далі -
Закон), з дотримання всіх вимог,
встановлених даним
нормативно-правовим актом.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вжити заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом неупереджено,
своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 5 Закону вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно з законом.

Згідно до статті 75 Закону передбачає,
що після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Відповідно до статті Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Згідно з матеріалами справи, з підстав
невиконанням рішення суду без поважних
причин в наданий державним виконавцем
строк, 05.08.2014 року державним виконавцем
прийнято постанову про накладення
штрафу на боржника у розмірі 680 грн.

Згідно з матеріалами справи, позивачем
не надано суду доказів, які б свідчили
про факт неможливості виконання
судового рішення. При цьому, також не
надано жодних документів, на підставі
яких відповідач мав би можливість
надати оцінку поважності причин
невиконання судового рішення.

При цьому, щодо доводів позивача про
відсутність фінансування на виконання
судового рішення, суд апеляційної
зазначає, що це не є поважною причиною
невиконання рішення суду.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Натомість обов'язкове виконання
рішення суду, в тому числі, суб'єктами
наділеними владними повноваженнями,
покладається також конвенцією "Про
захист прав та свобод людини", яка
ратифікована Законом України "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод" від
17.07.1997 року. Стаття 6 вказаної Конвенції
гарантує неухильність виконання
рішення суду громадянами, юридичними
особами та всіма органами влади
України. Тобто, рішення суду, яке
набрало законної сили повинно бути
виконане, а інші обставини щодо його
невиконання суперечать основним
принципам права і до уваги судом не
беруться. У протилежному випадку буде
мати місце порушення принципу
юридичної визначеності, що є одним із
базових складових принципу
верховенства права, визнаного Україною
як на рівні Конституції, так і шляхом
ратифікації Європейської Конвенції з
прав людини.

Разом з тим слід зазначити, що
Європейським Судом з прав людини у
справі «Кечко проти України» вказано,
що органи державної влади не можуть
посилатись на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
вважає правильним висновок суду першої
інстанції, що оскільки позивачем не
надано належних доказів про існування
обставин, які ускладнювали виконання
судового рішення, підстав для
скасування постанови про накладення
штрафу, немає.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, п. 2 ч. 1 ст.
197, ст.ст. 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
залишити без задоволення, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 14.10.2014 року -
без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня складання в повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.В. Межевич

Суддя
Г.В. Земляна

Суддя
Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Межевич М.В.

Судді:
Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.