Справа № 825/3583/14
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м.
Чернігів Справа
№ 825/3583/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Тищенко М.В.,

за участю представників сторін

від позивача
Прохоренка О.Г.,

від відповідача
Кумановського О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом державного
підприємства «171 Чернігівський
ремонтний завод» до Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «171
Чернігівський ремонтний завод»
звернулось до суду з адміністративним
позовом про скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області від 16.10.2014 №
.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, на думку позивача, були
порушені вимоги Податкового кодексу
України, у зв'язку з чим податковий
орган під час перевірки дійшов
необґрунтованих висновків, які
покладені в основу податкового
повідомлення-рішення. Зокрема,
висновки про порушення позивачем
податкового законодавства не
обґрунтовані посиланням на конкретні
обставини фінансово - господарської
діяльності, без врахування ухвали
господарського суду Чернігівської
області по справі № 927/16/4б/13, згідно
якої накладено мораторій на
задоволення вимог кредиторів -
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань щодо сплати
податків і зборів.

Таким чином, позивач вважає, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити у його задоволенні,
посилаючись на письмові заперечення (а.
с. 16-17), в яких зазначено, що згідно
чинного законодавства мораторій не
зупиняє виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після дня
введення мораторію, а отже, і не
припиняє заходів, спрямованих на їх
забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, ДПІ у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області
просить відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви та заперечень на неї,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ДПІ у м. Чернігові
було проведено камеральну перевірку
податкової звітності з частини чистого
прибутку (доходу), що підлягає сплаті до
державного бюджету державними
унітарними підприємствами та їх
об'єднаннями, за результатом якої
складено акт від 01.10.2014 № 349/15-124 (а. с.
19-21).

За висновками акту та викладених у
ньому порушень ПДІ у м. Чернігові
винесла податкове
повідомлення-рішення від 16.10.2014 №
(а. с. 6), яким позивача зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 94200,00 грн.

Відповідач у відповідності до п. 15.1 ст.
15 Податкового кодексу України (далі - ПК
України) є платником податків та згідно
п. п. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 цього Кодексу
зобов'язаний подавати до контролюючих
органів у порядку, встановленому
податковим та митним законодавством,
декларації, звітність та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів, сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Однак, позивачем порушено термін
сплати самостійно визначеного
грошового зобов'язання з податку на
прибуток протягом строків визначених
п. 57.1 ст. 57 ПК України.

Відповідно до ст. 126 Податкового
кодексу України у разі якщо платник
податків не сплачує узгоджену суму
грошового зобов'язання та/або
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів
включно, наступних за останнім днем
строку сплати суми грошового
зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків
погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів,
наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 20 відсотків погашеної суми
податкового боргу.

Доводи позивача, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
протиправно винесене без врахування
ухвали господарського суду
Чернігівської області по справі №
927/16/4б/13, згідно якої накладено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань щодо
сплати податків і зборів -
спростовуються наступним.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 15.01.2013 по
справі № 927/16/46/13 (а. с. 8-9) порушено
провадження у справі про банкрутство
ДП «171 Чернігівський ремонтний завод»
та встановлено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до статті 1 Закону України №
2343-ХІІ «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» мораторій на
задоволення вимог кредиторів це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Положення статті 12 Закону України №
2343-ХІІ, яка встановлює, зокрема,
заборону нараховувати протягом дії
мораторію неустойку (штраф, пеню), інші
фінансові (економічні санкції) за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), стосується вимог,
зобов'язань, які підпадають під поняття
мораторію. Таким чином, це положення
слід застосовувати у контексті статті 1
цього Закону, де наведене саме
визначення мораторію.

Згідно з частиною першою статті 19
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» мораторій на
задоволення вимог кредиторів -
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до дня введення
мораторію. Таким чином, мораторій не
зупиняє виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків та зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію, а отже, не припиняв і
заходів, спрямованих на їх
забезпечення. Таким чином, дія
мораторію поширюється лише на
задоволення вимог конкурсних
кредиторів. Поточні ж вимоги
кредиторів боржника знаходяться у
вільному правовому режимі до визнання
боржника банкрутом. За поточними
зобов'язаннями згідно із загальними
правилами нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють
правовідносини, що виникли між
боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання і заходи у зв'язку
з цим спрямовані на відновлення
платоспроможності боржника або його
ліквідації з метою задоволення
визнаних судом вимог кредиторів. З
порушенням провадження у справі про
банкрутство підприємницька діяльність
боржника не припиняється, він має право
укладати договори та вчиняти інші
правочини, у зв'язку з чим у нього
виникають права та обов'язки, виконання
яких забезпечується на загальних
засадах.

Системний аналіз змісту
вищезазначених норм права свідчить про
те, що мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після дня введення мораторію, а
отже, і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є
правопорушенням. Отже, нарахування
санкцій, застосування заходів
забезпечення за невиконання згаданих
зобов'язань та примусове стягнення на
підставі виконавчих документів коштів
на виконання таких грошових
зобов'язань та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також штрафних санкцій,
ґрунтується на законі.

Частиною 2 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена і
в постанові Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 № 15 «Про судову
практику у справах про банкрутство», в
якій зазначено, що мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію, а їх виконання для боржника
є обов'язковим, а також у постанові
Верховного Суду України від 04.07.2011 по
справі № 21-144а11.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У пункті 110 рішення Європейського Суду
з прав людини від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції»
визначив, що «...адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі і поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, довів в повній мірі
правомірність свого рішення.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову державного підприємства «171
Чернігівський ремонтний завод», -
відмовити.

Стягнути з державного підприємства «171
Чернігівський ремонтний завод» () судовий збір у розмірі 1753
(одну тисячу сімсот п'ятдесят три) грн 92
коп. на користь Державного бюджету
України (УК у м. Чернігові, код 38054398,
Банк отримувача: ГУ ДКСУ у
Чернігівській області, код банку 853592).

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України
апеляційна скарга подається через
Чернігівський окружний
адміністративний суд, а її копія
надсилається апелянтом до суду
апеляційної інстанції, протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, а у
разі проголошення її вступної та
резолютивної частин, або прийняття її у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
або її подано з пропуском строку, у
поновленні якого було відмовлено, а у
разі вчасного подання апеляційної
скарги, з набранням законної сили
рішенням апеляційної інстанції, якщо
оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя
Д.В. Лобан