Справа № 804/12549/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 р. Справа № 804/12549/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового засіданняЩербак
А.Ю. за участю представників сторін: від
позивача: від відповідача: ОСОБА_3
Горобець К.М. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
№,№, № від 07.08.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2014р. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_5 звернувся з позовом до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області та просить:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
прийняте відповідачем 07.08.2014р.;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
прийняте відповідачем 07.08.2014р.;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
прийняте відповідачем 07.08.2014р.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що вищевказані
податкові повідомлення-рішення
прийняті податковою інспекцією не на
підставі та не у межах повноважень, що
передбачені Конституцією та законами
України, є необґрунтованими,
прийнятими без урахування всіх
обставин, що мають значення для їх
прийняття, що має наслідком їх
протиправність та є підставою для
скасування посилаючись на те, що
позивачем відповідачеві у ході
перевірки були надані всі первинні
бухгалтерські документи, які
відповідають вимогам, встановленим
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та підтверджують фактичне
здійснення господарської операції між
сторонами по придбанню товару - з
контрагентами ПП «Альянс-СД», ТОВ
«Стек-Комп'ютер», ПП «АТМ» у зв'язку з
чим покладення в основу висновків
перевірки порушення, які були вчинені
контрагентами позивача на підставі
актів перевірок контрагентів позивач
вважає протиправним, оскільки
фіктивність і нікчемність правочинів
не може встановлюватися актами
перевірки, а лише виключно в судовому
порядку, а тому позивач вважає, що
висновки про нікчемність правочинів
укладених позивачем з вищевказаними
контрагентами є лише суб'єктивною
думкою контролюючого органу та такі
висновки не можуть бути об'єктивними
лише за результатами проведення лише
невиїзних перевірок. Окрім того,
позивач також посилається і на те, що
будь-яких дефектів у оформленні
первинних бухгалтерських документів
відповідачем не виявлено, а
відсутність товарно-транспортних
накладних, подорожніх листів та інших
товарно-транспортних документів не
може бути свідченням безтоварності
спірних господарських операцій. За
викладеного, позивач просить визнати
оспорювані податкові
повідомлення-рішення протиправними та
скасувати їх.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував, у
письмових запереченнях на позов
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог позивачеві посилаючись
на те, що до перевірки не надано
договори на перевезення товару,
товарно-транспортні накладні, дорожні
листи до товарно-транспортних
накладних, а також документи на
зберігання товару, згідно з
поясненнями ФОП ОСОБА_5 надання
товарно-транспортних накладних
неможливо через їх відсутність. Також,
відповідачем зазначено, що позивач мав
взаємовідносини з ПП «АТМ», однак
договір до перевірки не надавався.
Позивач мав взаємовідносини з ТОВ
«Стек-Комп'ютер» відносно якого СВ ФР
ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів
у м. Києві розслідується кримінальне
провадження за ознаками складу
злочину, передбаченого ч.3 ст. 212 КК
України та позивачем договір із
контрагентом - ТОВ «Стек-Комп'ютер» до
перевірки не надавався. З наведеного
вбачається, що фінансово-господарська
діяльність ТОВ «Стек-Комп'ютер»
здійснюється поза межами правового
поля, що свідчить про не набуття
належним чином цивільної
праводієздатності ТОВ
«Стек-Комп'ютер»,
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ
«Стек-Комп'ютер» та контрагентами є
фіктивними правочинами та такими, що
вчинені без наміру створення правових
наслідків, які обумовлені цими
правочинами (ст.234 ЦКУ). За викладеного,
відповідач зазначає, що в порушення
п.138.2 ст.138 ПК України позивач не має
права віднесення вказаних витрат за
2011р. - в сумі 3584,50 грн., за 2012р. - у сумі 4245
грн., за 2013р. - у сумі 48607,50 грн. до
декларації про майновий стан та доходи
за відповідні періоди у зв'язку з чим
перевіркою встановлено завищення
витрат в сумі 56 437 грн. Також позивач не
донарахував і єдиний соціальний внесок
у сумі 19741,64 грн. внаслідок допущених
порушень податкового законодавства,
які відображені у розділі 2.1.2
(Визначення витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу).
Представник відповідача посилається
і на те, що позивач також завищив і
податковий кредит у періоді з 01.01.2011р.
по 31.12.2013р. у сумі 9721,50 грн. у зв'язку з
тим, що у ході перевірки позивачем не
підтверджено наявність придбання
товарів від ПП «Альянс-СД», ТОВ «АТМ»,
ТОВ «Стек-Комп'ютер», що свідчить про
те, що правочини з вказаними
контрагентами позивачем здійснено без
мети настання реальних наслідків.

У судовому засіданні оголошувалася
перерва до 22.09.2014р.

Судом у ході судового розгляду справи
встановлені наступні обставини у
справі.

ОСОБА_5 14.02.1996р. зареєстрований як
фізична особа-підприємець виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на
обліку в ДПІ у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області, є
платником податку на додану вартість,
що підтверджується копією свідоцтва
про державну реєстрацію від 14.02.1996р. та
даними, наведеними у акті перевірки
від 01.07.2014р. (а.с. 12,69).

У період з 10.06.2014р. по 23.06.2014р.
податковою інспекцією на підставі
наказу №742 від 23.05.2014р., плану-графіку на
ІІ квартал 2014р., ст.20,75,77,82 Податкового
кодексу України була проведена планова
виїзна документальна перевірка ФОП
ОСОБА_5 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2011р. по 31.12.2013р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011р. по 31.12.2013р. виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р. за
результатами якої складено акт
№1767/173/НОМЕР_1 від 01.07.2014р. за
висновками якого було встановлено:

- в порушення п.177.2, п.177.4 ст.177 ПКУ ФОП
ОСОБА_5 за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.
занижено податок на доходи фізичних
осіб у розмірі 8465,47 грн.;

- п.п.198.3 ст.198, п.п.198.5 ст.198, п.п.198.6 ст.198,
п.п.201.1 ст.201 ПК України в результаті
чого занижено податок на додану
вартість на загальну суму 9721,50 грн. у
періоді - травень 2013р., жовтень 2013р.,
листопад 2013р.;

- в порушення п.4 ч.1 ст.4, п.2 ст.6, п.1 ч.2 ст.7,
п.11 ст.8 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» перевіркою
встановлено, що ФОП ОСОБА_5 не
донарахував єдиний соціальний внесок у
сумі 19741,64 грн. за 2011р., 2012р., 2013р. (а.с.11-53).

На підставі вищевказаного акту
перевірки, податковою інспекцією
07.08.2014р. були прийняті наступні
податкові повідомлення-рішення, а саме:

- форми «Р» № за яким позивачеві
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем для фізичних
осіб-підприємців, у т.ч. які обрали
спрощену систему оподаткування та
осіб, які проводять незалежну
професійну діяльність у загальній сумі
20728,72 грн., у тому числі за основним
платежем - 19741,64 грн., за штрафними
санкціями - 987,08 грн. (а.с.66);

- форми «Р» № за яким позивачеві
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб за
результатами річного декларування у
загальній сумі 10581,84 грн., у тому числі
за основним платежем - 8465,47 грн., за
штрафними санкціями - 2116,37 грн. (а.с.67);

- форми «Р» №3 за яким позивачеві
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у
загальній сумі 20151,88 грн., у тому числі
за основним платежем - 9721,50 грн., за
штрафними санкціями - 2430,38 грн. (а.с.68).

Позивач оспорює вищевказані податкові
повідомлення-рішення та просить
визнати їх протиправними та скасувати
посилаючись на те, що вони прийняті
необґрунтовано, без урахування всіх
обставин, що мають значення для їх
прийняття, оскільки реальність
господарських операцій позивача з ТОВ
«Альянс-СД», ПП «АТМ», ТОВ
«Стек-Комп'ютер» підтверджена
первинними бухгалтерськими
документами, які були надані до
перевірки, які не були враховані
податковою інспекцією, а в основу
порушення були безпідставно покладені
акти перевірок контрагентів позивача
та встановлена фіктивність та
нікчемність угод, тоді як фіктивність
чи нікчемність угод виключно
встановлюється лише в судовому
порядку.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, які брали участь у
судовому засіданні, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
належну правову оцінку,
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Нормами підпункту 14.1.191 пункту 14.1
статті 14 ПКУ передбачено, що постачання
товарів - це будь-яка передача права на
розпорядження товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду.

У відповідності до підпункту «а»
пункту 185.1 статті 185 ПКУ об'єктом
оподаткування є операції платника
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій , зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг - п.198.1 ст.
198 ПКУ.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище
Кодексу, визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПКУ
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4, 201.6 статті 201
ПКУ податкова накладна виписується у
двох примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, з аналізу наведених вище норм
видно, що підставами для формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань, витрат та доходів є
наявність у платника податків
належним чином оформлених первинних
бухгалтерських документів, що
підтверджують реальність здійснення
господарських операцій.

При цьому, підставою для формування
податкового кредиту є податкова
накладна, яка зареєстрована у
встановленому законодавством порядку
у Єдиному реєстрі податкових накладних
і лише відсутність такої накладної або
оформлення її з порушенням ст. 201 ПК
України позбавляє платника податку
права на формування податкового
кредиту та податкових зобов'язань.

Як свідчать матеріали справи, у тому
числі і зміст акту перевірки від
01.07.2014р. податковою інспекцією у ході
перевірки не виявлено фактів
відсутності у позивача податкових
накладних або оформлення їх з
порушенням ст. 201 ПК України.

Так, із відомостей, наведених в акті
перевірки від 01.07.2014р., які не
оспорюються сторонами, вбачається, що
видами діяльності позивача у
перевіряємий період були: ремонт і
технічне обслуговування
електронно-обчислювальної техніки:
оптова торгівля офісною технікою та
устаткуванням; ремонт комп'ютерів і
професійного устаткування; оптова
торгівля комп'ютерами, периферійним
устаткування і програмним
забезпеченням (а.с.14 ).

Позивач у своїй діяльності
використовував офісне приміщення
відповідно до договору оренди, що
розташоване за адресою: м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_3 а саме:
кімнати № 5 і 6 загальною площею 34,20
м.кв., що підтверджується як змістом
акту перевірки, так і копією
відповідного договору(а.с. 14, 202-206).

У перевіряємому періоді позивач не мав
у штаті найманих працівників, що
підтверджується даними акту перевірки
від 01.07.2014р. (а.с.17).

У перевіряємому періоді позивач мав
взаємовідносини з наступними
контрагентами, а саме: ПП «Альянс-СД»,
ПП «АТМ», ТОВ «Стек-Компютер» з приводу
придбання у вказаних контрагентів
запасних частин для ремонту
комп'ютерів та устаткування.

Так, між позивачем (замовником) та ПП
«Альянс-СД» ( виконавцем) було укладено
договір №230211 від 23.02.2011р. за умовами
якого виконавець (ПП «Альянс-СД»)
зобов'язувався поставити, а позивач як
замовник сплатити за продукцію (товар);
поставка і оплата продукції (товару)
проводиться по окремих рахунках, при
цьому, ПП «Альянс-СД» прийняв на себе
зобов'язання по постачанню продукції
(а.с.83).

Факт реального здійснення
господарської операції за вказаним
договором підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
копією відповідного договору
поставки, копією рахунку-фактури,
копією видаткової накладної, копією
податкової накладної, а також копіями
платіжних доручень від 24.02.2011р. про
оплату позивачем за придбаний товар, де
у складі вартості товару, позивачем у
тому числі сплачена і сума ПДВ (а.с.83-88).

Також, 20.09.2012р. між ПП «АТМ» (продавцем)
та ПП ОСОБА_5 (покупцем) був укладений
договір поставки № 200912 за умовами
якого ПП «АТМ» зобов'язувалося
передати у власність позивача як
покупця товар в обсязі, на умовах та в
строки, визначені цим договором, а
покупець зобов'язувався прийняти товар
і оплатити на умовах цього договору,
найменування,кількість та ціна товару
зазначається у накладних на відпуск
товару, що є невідємною частиною
договору (а.с.89-91).

Факт реального здійснення
господарської операції за вказаним
договором підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
копією відповідного договору
поставки, копією розходної накладної,
копією податкової накладної, а також
копією платіжного доручення від
28.09.2012р. про оплату позивачем за
придбаний товар, де у складі вартості
товару, позивачем у тому числі сплачена
і сума ПДВ (а.с.92-94).

Також, у ході судового розгляду справи
судом було встановлено, що між
позивачем (покупцем) та між ТОВ
«Стек-Компютер» (постачальником) у
період з квітня 2013р. по листопад 2013р. в
усній формі шляхом обміну
рахунками-фактурами у відповідності
до вимог ст. 181 ГК України було укладено
договір поставки за умовами якого
позивач придбавав у даного контрагента
запасні частини для ремонту
комп'ютерів.

Факт реального здійснення
господарської операції за вказаним
усним договором підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами, а саме: копіями
рахунків-фактур, копіями видаткових
накладних,копіями податкових
накладних, копіями платіжних доручень
про оплату позивачем за придбаний
товар, де у складі вартості товару,
позивачем у тому числі сплачена і сума
ПДВ (а.с.95-201).

Зазначені вище первинні бухгалтерські
документи відповідають вимогам ст.ст.1,
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», а тому є належними доказами
виконання господарських операцій за
вищенаведеними договорами та не
визивають у суду сумнівів щодо їх
недостовірності.

Незважаючи на те, що вищевказані
первинні бухгалтерські документи, які
були досліджені також у ході перевірки
і посадовими особами органу державної
податкової служби, у акті від 01.07.2014р.
зроблено висновки про те, що до
перевірки не надано договори на
перевезення товару,
товарно-транспортні накладні, не
надано дорожні листи до
товарно-транспортних накладних, а
також документи на зберігання товару;
не надано до перевірки договір між
позивачем та ПП «АТМ»; наявністю у
провадженні СВ ФР ДПІ у Дарницькому
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
кримінального провадження за ознаками
складу злочину, передбаченого ч.3 ст.212
КК України де встановлено діяльність
голови правління ТОВ «Стек-Компютер» у
сфері оптової та роздрібної торгівлі
побутовою технікою, у тому числі і
через мережі інтернет-магазинів; від
ДПІ у Личаківському районі м.Львова
податковою інспекцією був отриманий
акт від 27.11.2013р. за яким встановлені
порушення ТОВ «Стек-Компютер» норм
податкового законодавства при
формуванні податкового кредиту; також
податковою інспекцією використано акт
перевірки ПП «АТМ» за період з 01.09.2012р.
по 30.09.2012р. за яким також встановлено
порушення вказаним підприємством норм
податкового законодавства; у зв'язку з
чим зроблені висновки про те, що
позивачем завищено податковий кредит
по взаємовідносинах з вищевказаними
контрагентами та включена позивачем
сума ПДВ до складу податкового кредиту
по податкових накладних згідно
нікчемних правочинів з контрагентами,
які ніяких товарів не постачали та
виписані податкові накладні не є
звітними, податковими та одночасно
розрахунковими документами. При цьому,
також зазначено, що вищевказані
обставини щодо відсутності реальності
господарських операцій з наведеними
контрагентами призвели до заниження
позивачем податку на доходи фізичних
осіб у розмірі 8465,47 грн. в порушення
п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України та не
донарахування позивачем єдиного
соціального внеску у сумі 19741,64 грн. в
порушення ст.4, ст.6, ст.7, ст.8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (а.с. 21,50, 52).

Однак, такі висновками посадової
особи контролюючого органу державної
податкової служби є помилковими та не
ґрунтуються на нормах чинного
податкового законодавства України,
суперечать дослідженим податковою
інспекцією первинним бухгалтерським
документам, виходячи з наступного.

Статтею 20 Податкового кодексу України
контролюючим органам (податковим
органам) надано право, зокрема, для
здійснення функцій, визначених
податковим законодавством, отримувати
безоплатно від платників податків, у
тому числі благодійних та інших
неприбуткових організацій, у порядку,
визначеному цим Кодексом, інформацію,
довідки, копії документів (засвідчені
підписом платника податків або його
посадовою особою та скріплені
печаткою (за наявності) про
фінансово-господарську діяльність,
отримувані доходи, видатки платників
податків та іншу інформацію, пов'язану
з обчисленням та сплатою податків,
дотриманням вимог іншого
законодавства, здійснення контролю
за яким покладено на органи
державної податкової служби, а також
фінансову та статистичну звітність, в
порядку та на підставах, визначених цим
Кодексом; під час проведення перевірок
вимагати виготовлення і надання копій
первинних документів (засвідчені
підписом платника податків або його
посадовою особою та скріплені
печаткою), які свідчать про порушення
податкового та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, та отримувати їх
у платників податків у порядку,
встановленому цим Кодексом; під час
проведення перевірок вивчати та
перевіряти первинні документи, які
використовуються в бухгалтерському
та податковому обліку, інші
регістри, фінансову, статистичну
звітність, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів, виконанням
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
органи державної податкової служби.

Згідно Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984
(далі - Порядок № 984) визначено, що акт -
це службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. Факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі із посиланнями на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

З аналізу вищенаведених норм чинного
законодавства України, вбачається, що
відповідачу та його посадовим особам
відповідно до покладених на них
функцій та повноважень не надано
повноваження щодо встановлення у
висновках в акті перевірки фактів
реальності чи нереальність правочинів,
недійсності, нікчемності (фіктивності)
укладених правочинів суб'єктами
господарювання при перевірці їх
господарської діяльності.

Також слід зазначити, що є
безпідставними посилання податкової
інспекції на відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних,
дорожніх листів, а також документів на
зберігання товару, оскільки при
з'ясуванні обставин щодо перевезення
вказаного товару, судом було
встановлено, що позивач самостійно
здійснював перевезення вказаних
запасних частин за допомогою
автомобілів, які знаходяться у його
власності, що підтверджується
відповідними копіями свідоцтв про
реєстрацію транспортних засобів
(а.с.222-223).

Щодо перевезення товару з м.Львова до м.
Дніпропетровська, який був отриманий
позивачем від ТОВ «Стек-Компютер»
надані товарно-транспорті накладні на
перевезення товару, замовником якого
був ТОВ «Стек-Компютер», перевізником
ФОП ОСОБА_6, а вантажоотримувачем був
-ФОП ОСОБА_5, що підтверджується
відповідними копіями
товарно-транспортних накладних
(а.с.100,111,118, 124).

З огляду на те, що саме ТОВ
«Стек-Компютер» брав на себе
зобов'язання по перевезенню товару
позивачеві та був його замовником, такі
товарно-транспортні накладні можуть
знаходитися не у позивача, а у
замовника перевезень -
ТОВ»Стек-Компютер» .

Отже, вимоги податкової інспекції про
наявність саме у позивача
товарно-транспортних накладних на
перевезення товару є безпідставними,
оскільки зобовязання по перевезенню
товару позивач на себе не брав.

Між тим, слід зазначити, що згідно
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997р. №363
товарно-транспортна накладна є лише
документом, що підтверджує фізичне
переміщення товарно-матеріальних
цінностей у просторі під час його
транспортування.

В той же час, товарно-транспортна
накладна не є обов'язковим та єдиним
документом, який може підтверджувати
реальність господарської операції за
договором поставки, купівлі-продажу та
не є обов'язковим первинним документом
бухгалтерського обліку з урахуванням
того, що жодними нормами чинного
законодавства не передбачено
обов'язковість складання
товарно-транспортної накладної саме
за договорами поставки та
купівлі-продажу.

При цьому, і норми ст.ст.198, 201
Податкового кодексу України не
ставлять в залежність право платника
податків на формування податкового
кредиту та витрат від наявності чи
відсутності товарно-транспортної
накладної на поставлений товар чи
наявності у вказаних ТТН певних
недоліків у її оформленні за наявності
інших первинних документів, що
свідчать про рух активів підприємства,
отримання прибутку, сплату суми ПДВ у
складі придбаного товару та інше, а
тому відсутність документів, що
підтверджують розвантаження та
транспортування товару не може бути
безумовною підставою для позбавлення
платника податків права на формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань з ПДВ та віднесення
вказаних сум до податкового кредиту
підприємства у відповідному періоді
за наявності належно оформленої
податкової накладної, виданої
продавцем товару покупцю та
зареєстрованої в Єдиному державному
реєстрі податкових накладних.

Відповідачем ні в судовому засіданні,
ні у акті перевірки жодних доводів щодо
відсутності податкових накладних чи
оформлення їх з порушенням ст. 201 ПК
України не наведено та таких доказів
суду не надано, навпаки, акт перевірки
від 01.07.2014р. містить інформацію про те,
що податковим органом не виявлено
фактів формування податкового кредиту
за податковими накладними, не
зареєстрованими у Єдиному реєстрі
податкових накладних (а.с.47).

Не можуть бути прийняті судом і доводи
податкової інспекції про відсутність у
позивача договорів на перевезення та
документів на зберігання товару,
оскільки податковою інспекцією не
враховано було відсутність у позивача
необхідності в укладенні договорів на
перевезення товару, за наявності у
власності свого автотранспорту, окрім
того, жодними нормами чинного
законодавства України не передбачено
обов'язку укладання і договорів на
зберігання товару за умови наявності у
приватного підприємця в оренді
приміщення де він здійснює
господарську діяльність, а, відповідно,
може зберігати придбаний ним товар без
оформлення будь-яких договорів на
зберігання.

Частина 1 статті 71 КАС України
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Представником відповідача у ході
судового розгляду справи не доведено
належними і допустимими доказами
правомірність прийняття оспорюваних
податкових повідомлень-рішень з
підстав не надання позивачем до
перевірки первинних документів, що
підтверджують розвантаження товару,
транспортування товару, оскільки
жодними нормами чинного законодавства
України не передбачено позбавлення
платника податків права на формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань у разі відсутності
вищенаведених документів за наявності
інших належним чином оформлених
первинних бухгалтерських документів,
зокрема податкової накладної,
оформленої у відповідності до вимог ст.
201 ПК України.

При цьому, слід також зазначити, що є
безпідставними і покладення в основу
порушення позивачем норм податкового
законодавства податковою інспекцією у
ході перевірки і висновків актів
перевірок контрагентів позивача,
наявності кримінального провадження з
приводу діяльності ТОВ
«Стек-Компютер», оскільки у
відповідності до вимог ст. 61
Конституції України юридична
відповідальність носить
індивідуальний характер, а тому
позивач не може нести юридичної
відповідальності за дії своїх
контрагентів.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту або відшкодування
податку на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документально
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Відповідної правової позиції
дотримується і Вищий адміністративний
Суд України у своїх ухвалах від 09.11.2011р.
№ К-1837/10, від 15.09.2011р. № К-24505/10, від
08.11.2011р. № К-46076/09, від 26.11.2012р. №
К/9991/54239/12, а також в постанові від
14.11.2012р. №К/9991/50772/12.

Статтею 8 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у
своєму рішення від 22.01.2009р.(«Булвес «АД
проти Болгарії») зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз.
На думку Європейського Суду такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності. Право на
податковий кредит є «власністю»у
розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке
повинно розглядатися як таке, що
виникло у момент повного виконання нею
своїх зобов'язань щодо податкової
звітності з ПДВ. Визнання права на
нарахування податкового кредиту було
поставлено в залежність від виконання
обов'язків постачальником, в той час
коли це не залежало від волі одержувача
поставки - застосування відповідних
положень Закону «Про ПДВ» стало не
передбаченим і самовільним. Платник
податку не має абсолютно ніяких
повноважень відслідковувати,
контролювати і забезпечувати
виконання постачальником його
обов'язків із складення та подання
декларації з ПДВ, а також обов'язку зі
сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище
рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права та
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(рішення Європейського Суду від 09.01.2007р.
у справі «Інтерсплав проти України»).

З огляду на викладене, судом не
приймаються доводи відповідача щодо
покладення юридичної
відповідальності на позивача за
порушення, вчинені контрагентами
позивача, які викладені в акті
перевірки від 01.07.2014р., оскільки у
відповідності до ст. 61 Конституції
України та вищенаведених норм чинного
податкового законодавства позивач не
може нести відповідальність за дії
своїх контрагентів.

Також, судом враховується і те, що
прийняті оспорювані податкові
повідомлення-рішення щодо збільшення
грошових зобов'язань позивачеві у
зв'язку з заниженням податку на доходи
фізичних осіб та не донарахування
єдиного соціального внеску
ґрунтуються на вищевикладених
порушеннях з приводу нереальності
господарських операцій здійснених
позивачем з контрагентами - ТОВ
«Альянс-СД», ПП «АТМ», ТОВ
«Стек-Компютер», які спростовані в ході
судового розгляду справи, а тому
вказані податкові
повідомлення-рішення є протиправними.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що оспорювані
податкові повідомлення-рішення є
такими, що прийняті не у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, не обґрунтовано та без
врахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), а тому позовні вимоги
позивача про визнання їх
протиправними та скасування вказаних
рішень підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Виходячи з норм ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
та враховуючи, що позивачем при
поданні позову за платіжним дорученням
№114 від 13.08.2014р. сплачено судовий збір у
розмірі 182 грн. 70 коп.(а.с.2 ), то
зазначені судові витрати підлягають
стягненню з Державного бюджету на
користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161,
162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
№,№, № від 07.08.2014р. -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області №,№, № від
07.08.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 (49000,АДРЕСА_2, рнокпп НОМЕР_1) -
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 182 грн. 70 коп. (сто
вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
29.09.2014р.

Суддя С.О.
Конєва