Справа № 823/2474/14
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
справа № 823/2474/14

м. Черкаси

12 год. 45 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого - судді Паламара П.Г.,

при секретарі - Овсієнко О.І.,

за участю представника позивача
Кирмана О.Д. - за довіреністю,
представника відповідача Радченко О.П.
- за довіреністю, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Черкаси адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Будпроектсервіс» до
державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будпроектсервіс»
(далі - позивач) звернулося до суду з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області (далі - відповідач),
в якому, з урахуванням уточнень
позовних вимог, просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 04 червня 2014
року №, № та від 22.08.2014 року
№ 42/23-01-17-0508/36157419.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що з прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями не
погоджується, вважає їх протиправними
з огляду на те, що висновки викладені в
акті перевірки є незаконними, не
підтверджуються даними первинних
документів та зроблені на підставі
припущень, факт господарських відносин
та виконання договірних зобов'язань в
повному обсязі підтверджується
первинними документами
бухгалтерського обліку, а тому вони
підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
позов просив задовольнити з підстав,
викладених в позовній заяві та
додаткових поясненнях по справі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала повністю з підстав,
викладених у запереченнях на
адміністративний позов.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до наступного.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будпроектсервіс»
зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом Черкаської
міської ради 17.09.2008 року за
реєстраційним № 9,
ідентифікаційний код 36157419 та перебуває
на обліку як платник податків в ДПІ у м.
Черкасах ГУ Міндоходів у Черкаській
області з 18.09.2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до направлень від 17.04.2014р. №
314/23-01-22-01 та від 29.04.2014р. № 184/23-01-17-01, №
185/23-01-17-01 та наказу від 07.04.2014р. №588 ДПІ у
м. Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області, а
також на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.
77.4 ст.77, та п. 82.1 ст. 82 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI
(далі - ПКУ), посадовими особами
відповідача проведена документальна
планова виїзна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будпроектсервіс» щодо дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011р. по
31.12.2013р., про що складено акт від 22.05.2014р.
№ 162/23-01-22-0107/36157419

Відповідачем у акті перевірки зроблено
висновок щодо порушення позивачем:

1. п. 5.1 пп. 5.2.1 п.5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5,
пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР (у
редакції Закону України від 22 травня 1997
року № 283/97-ВР, із змінами та
доповненнями) та пп. 14.1.27, п. 14.1 ст. 14, п.
135.1, пп. 135.4.1 п. 135.4, п. 135.5 ст. 135, п. 137.1 ст.
137, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПКУ, в результаті чого встановлено
заниження податку на прибуток на
загальну суму 385473 грн., в тому числі: за
І квартал 2011 року на суму 2064 грн., за ІІ
квартал 2011 року на суму 71610 грн. за 3
квартал 2011 року на суму 94159 грн., за 4
квартал 2011 року на суму 150592 грн., за 2012
рік на суму 44757 грн., за 2013 рік на суму 22291
грн.

З урахуванням вимог п.102.1 ст. 102 ПКУ
перевіркою повноти визначення податку
на прибуток за період з 01.01.2011р. по
31.12.2013р. встановлено заниження податку
на прибуток, що за результатами
перевірки підлягає сплаті до бюджету
на загальну суму 383409 грн., в тому числі
за ІІ квартал 2011 року на суму 71610 грн., за
3 квартал 2011 року на суму 94159 грн., за 4
квартал 2011 року на суму 150592 грн., за 2012
рік на суму 44757 грн., за 2013 рік на суму 22291
грн.

2. п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.2 ст.201
ПКУ, встановлено заниження податку на
додану вартість на загальну суму 351939
грн., в тому числі по періодах: за
квітень 2011 року на суму 62219,43 грн., за
травень 2011 року на суму 14066,40 грн., за
червень 2011 року на суму 34167, 40 грн., за
липень 2011 року на суму 106924, 30 грн., за
серпень 2011 року на суму 41137, 60 грн., за
вересень 2011 року на суму 55709 грн., за
жовтень 2011 року на суму 5667 грн., за
листопад 2011 року на суму 21333 грн., за
липень 2012 року на суму 4515 грн., за
вересень 2012 року на суму 6200 грн.

З урахуванням вимог п.102.1 ст. 102 ПКУ
перевіркою повноти визначення податку
на прибуток за період з 01.01.2011р. по
31.12.2013р. встановлено заниження податку
на додану вартість, що за результатами
перевірки підлягає сплаті до бюджету
на загальну суму 289720грн., в тому числі
за травень 2011 року на суму 14066,40 грн., за
червень 2011 року на суму 34167, 40 грн., за
липень 2011 року на суму 106924, 30 грн., за
серпень 2011 року на суму 41137, 60 грн., за
вересень 2011 року на суму 55709 грн., за
жовтень 2011 року на суму 5667 грн., за
листопад 2011 року на суму 21333 грн., за
липень 2012 року на суму 4515 грн., за
вересень 2012 року на суму 6200 грн.

3. п. 57.1 ст. 57, пп. 164.2.16 та пп. 164.2.17 «г» п.
164.2 ст. 164, п. 164.5 ст. 164, пп.168.1.1 ПКУ, у
результаті чого визначено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб в сумі 10180,01 грн., п.
51.1 ст. 51 та п. 176.2 «б» ст. 176 ПКУ в
результаті відображення не в повному
обсязі інформації в Податковому
розрахунку за формою №1-ДФ, в
результаті застосовано штраф.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 04.04.2014 р. прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення №, у якому
визначено суму завищення бюджетного
відшкодування по податку на прибуток в
розмірі - 416934 грн., із яких 383409 грн. -
основний платіж, а 33525 грн. - штрафні
(фінансові) санкції, № , у якому
визначено суму завищення бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість в розмірі 410464 грн., із яких 289719
грн. - основний платіж, а 120745 грн. -
штрафні (фінансові) санкції, №
42/23-01-17-0508/36157419, у якому визначено суму
завищення бюджетного відшкодування по
податку на доходи фізичних осіб - 21687, 28
грн., із яких 10180, 01 грн. - основний
платіж, а 11507, 27 грн. - штрафні (фінансові)
санкції, в тому числі і за пенею.

Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач
подав скаргу від 13.06.2014р. № 28 до
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області.

Головне управління Міндоходів у
Черкаській області 14.07.2014 року прийняло
рішення № 14837/23-00-10-0210 «Про результати
розгляду скарги», згідно якого
податкові повідомлення-рішення від
04.06.2014р. № та № залишені без
змін, а податкове повідомлення рішення
№ 42/23-01-17-0508/36157419 скасоване в частині
збільшення грошового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб в сумі
5356 грн. 14 коп. (2517,06грн. основного
платежу, 1907,44 грн. штрафних санкцій, 931, 64
пені), в іншій частині, на суму 16331, 14 грн.
(7662, 95 грн. основного платежу, 8668, 19 грн.
штрафних санкцій та пені) податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скарга в цій частині товариства
з обмеженою відповідальністю
«Будпроектсервіс» - без задоволення.

Відповідачем 24.07.2014р. прийняте
податкове повідомлення-рішення
№51/23-01-17-0508/36157419 про визначення
грошового зобов'язання в частині
штрафних санкцій у розмірі 560,62 грн. та
пені у розмірі 2511, 78 грн.

Позивач, не погоджуючись із рішенням
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області, а також податковим
повідомленням-рішенням від 24.07.2014р.
№51/23-01-17-0508/36157419, подав повторну скаргу
від 28.07.2014р. № 15657/6 до Державної
фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби
України від 05.08.2014р. № 1010/6/99-9910-01-15
податкові повідомлення-рішення від
04.06.2014р. № та № залишені без
змін, а податкове повідомлення-рішення
від 24.07.2014р. №51/23-01-17-0508/36157419 скасоване.

У зв'язку із скасуванням податкового
повідомлення-рішення від 24.07.2014р.
№51/23-01-17-0508/36157419 ДПІ у м. Черкасах ГУ
Міндоходів у Черкаській області
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 22.08.2014р. №
55/23-01-17-0508/36157419 про донарахування
податку на доходи фізичних осіб в сумі
7662, 95 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій в т.ч. за пенею в сумі 5595, 79 грн.

Оцінюючи юридичну та фактичну
обґрунтованість висновків відповідача
у акті перевірки та, відповідно,
винесених на їх підставі спірних
рішень на відповідність вимогам ч. 3 ст.
2 КАС України, суд виходить з
наступного.

Платників податку на додану вартість,
податку на прибуток підприємств, а
також податку на доходи фізичних осіб,
їх об'єкти, базу та ставки
оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, порядок
обліку, звітування та внесення податку
до бюджету на час виникнення спірних
правовідносин визначав Податковий
кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із
змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 200.1 статті 200 ПК України
- сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Виходячи із
вищезазначеної норми, податкова
накладна є документом, що підтверджує
факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Підпунктом 138.1.1. п. 138.1 ст. 138 ПКУ витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку; витрати
банківських установ, до яких
відносяться: а) процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу; б)
комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління;
в)від'ємний результат (збиток) від
операцій з купівлі/продажу іноземної
валюти та банківських металів; г)
від'ємне значення курсових різниць від
переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до підпункту 153.1.3
пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ)
суми страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому статтею 159 цього
Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; е) витрати з придбання права
вимоги на виконання зобов'язань у
грошовій формі за поставлені товари чи
надані послуги (факторинг); є) витрати,
пов'язані з реалізацією заставленого
майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані
зі здійсненням банківських операцій та
наданням банківських послуг; з) інші
витрати, передбачені цим розділом.

Відповідно до пп. 139.1.9. п. 139 ст. 139 ПКУ не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Законом, який визначає правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності є Закон України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-XIV (далі - Закон України №996).

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України №
996 - бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України № 996
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Суд зазначає, що будь-які документи (у
тому числі договори, накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних документів
лише в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

На підтвердження реальності вчинених
операцій й виконання господарських
зобов'язань щодо виконання робіт
позивачем надані суду та досліджені
договори субпідряду від 07.09.2011р. № 110901,
№ 110902, № 110907; від 20.10.2011р. №111020
(додаткова угода №1 до договору
субпідряду № 111020 від 20.10.2011р.); від
21.10.2011р. №111021 укладені між ТОВ
«Будпроектсервіс» (підрядник) та ТОВ
«АТЗ - Сервіс» (субпідрядник),
відповідно до яких субпідрядник
зобов'язується за завданням підрядника
на свій ризик та власні сили виконувати
різні ремонтні, будівельні та монтажні
роботи.

Також, на підтвердження реальності
вчинених операцій й виконання
господарських зобов'язань щодо
виконання робіт позивачем надані суду
та досліджені договори субпідряду від
01.04.2011р. № 110401 (додаткова угода №1 до
договору субпідряду №110401 від 01.04.2011р.),
від 04.04.2011р. № 110404 (додаткова угода №1 до
договору субпідряду №110404 від 04.04.2011р.),
від 05.04.2011р. № 110405, від 06.04.2011р. № 110406, від
19.04.2011р. №110419 (додаткова угода №1 до
договору субпідряду №110419 від 19.04.2011р.),
від 19.05.2011р. № 110519, від 23.05.2011р. № 110523, від
24.05.2011р. № 110524 та № 110525, від 20.06.2011р. №
110620, від 01.07.2011 р. № 110701 (додаткова угоди
№1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 до договору
субпідряду № 110701 від 01.07.2011р.), укладені
між ТОВ «Будпроектсервіс» (підрядник)
та ТОВ «Агрохімпостач - 2003»
(субпідрядник), відповідно до яких
субпідрядник зобов'язується за
завданням підрядника на свій ризик та
власні сили виконувати різні ремонтні,
будівельні та монтажні роботи.

Виконання зазначених договорів
підтверджуються дослідженими судом
протоколами узгодження договірних цін,
актами приймання-здачі виконаних
робіт, довідками про вартість
виконаних будівельних робіт,
податковими накладними, а також
договорами будівельного підряду та
виконаних робіт.

Розрахунки з контрагентами проведено у
повному обсязі, про що свідчать надані
виписки з банку.

Також, на підтвердження реальності
виконаних робіт позивачем надано до
суду договори будівельного підряду ТОВ
«Будпроектсервіс» з ПАТ «УкрСиббанк»,
ДП «Сакура Глас» ТОВ «Сакура И», ТОВ
«ТІСО АМГ Констракшн», ТОВ «Ремком»,
виконання яких підтверджується
протоколами узгодження договірних цін,
довідками про вартість виконаних
будівельних робіт, актами
приймання-здачі виконаних робіт,
податковими накладними та виписками з
банку про перерахування коштів
позивачу замовниками робіт.

Відповідач та його представник не
заперечували факт виконання робіт для
зазначених контрагентів, проте
вказали, що такі роботи не могли бути
виконані ТОВ «АТЗ - Сервіс», ТОВ
«Агрохімпостач - 2003».

Зокрема, відповідач посилається на
вирок Бориспільського міськрайонного
суду Київської області від 13.09.2013 у
справі № 359/8722/13-к, яким визнано винним
гр. ОСОБА_3 у вчиненні злочину
передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України.

Зазначеним вироком затверджено угоду
про визнання винуватості укладену
30.08.2013р. між прокурором і ОСОБА_3 та
визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні
злочину передбаченого ч. 1 ст. 205 КК
України. Проте, у вироку відсутні
будь-які посилання на господарські
відносини позивача з ТОВ «АТЗ Сервіс»
та їх недійсність.

В обґрунтування неможливості
здійснення господарських відносин
позивача з ТОВ «Агрохімпостач 2003»
відповідач в акті перевірки
посилається на матеріали
кримінального розслідування відносно
посадових осіб ТОВ «Агрохімпостач -
2003» за ч. 3 ст. 212 КК України.

Проте, зазначена стаття Кримінального
кодексу України передбачає покарання
за ухилення від сплати податків, а не
за фіктивне підприємництво, а покази
допитаних свідків під час
кримінального розслідування не можуть
бути доказами в адміністративній
справі, з огляду на те, що відповідно до
ч. 1 ст. 72 КАС України не доказуються при
розгляді інших справ обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Крім того суд зазначає, що відповідно
до витягів з Єдиного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців ТОВ
«АТЗ Сервіс» ТОВ «Агрохімпостач - 2003»
припинено як юридичні особи, у зв'язку з
визнанням їх банкрутами за рішенням
Господарського суду Київської області
від 06.02.2013р. та від 04.11.2013р. відповідно,
але в жодному разі не за рішенням суду
про фіктивне підприємництво.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПКУ
визначено, що господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку відповідно до п.
36.5 статті 36 Податкового кодексу
України несе платник податків.
Зазначена відповідальність стосується
кожного окремого платника податку і не
може автоматично поширюватись на
третіх осіб, у тому числі на його
контрагентів.

Відповідно до ст. 47 ПКУ
відповідальність за неподання,
порушення порядку заповнення
документів податкової звітності,
порушення строків їх подання
контролюючим органом, недостовірність
інформації, наведеної у зазначених
документах несуть юридичні особи,
постійні представництва нерезидентів,
які відповідно до Кодексу визначені
платниками податків, а також їх
посадові особи. Отже, платник податку
несе самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податків і не може автоматично
поширюватись на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Отже, допущені порушення одним
платником податків у відображенні у
податковому обліку певної
господарської операції, не впливають
на права та обов'язки іншого платника
податків.

У той же час, суд вважає обґрунтованим
висновок відповідача щодо включення до
складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість не
підтверджені податковими накладними
ТОВ «Будтехцентр», ФОП ОСОБА_4 у розмірі
4514 грн. 67 коп. та подвійне включення до
складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість по ПП
«Олівде» у розмірі 6200 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ПКУ для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Частиною 3 ст. 44 ПКУ визначено, що
платники податків зобов'язані
забезпечити зберігання документів,
визначених у пункті 44.1 цієї статті, а
також документів, пов'язаних із
виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності. А
відповідно до ч. 5 ст. 44 ПКУ у разі
втрати, пошкодження або дострокового
знищення документів, зазначених в
пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник
податків зобов'язаний у п'ятиденний
строк з дня такої події письмово
повідомити орган державної податкової
служби за місцем обліку в порядку,
встановленому цим Кодексом для подання
податкової звітності, та митний орган,
яким було здійснено митне оформлення
відповідної митної декларації. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
органу державної податкової служби,
митного органу.

Позивач із заявами про втрату
податкових документів до відповідача
не звертався, а тому і не може бути
врахований 90 денний термін для
відновлення втрачених документів.

Також, позивачем не спростовано
твердження відповідача про подвійне
включення до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість у розмірі 6200 грн. у вересні 2012
року.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що за наявності у ТОВ
«Будпроектсервіс» первинних
документів, що були досліджені під час
розгляду справи, позивачем
підтверджено правомірність формування
податкових зобов'язань з податку на
прибуток підприємств та податку на
додану вартість за перевіряємий
період, в зв'язку з чим податкове
повідомлення-рішення від 04.06.2014р. №
підлягає до повного скасування, а
№ підлягає частковому
скасуванню в частині грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 394391, 5 грн., з якої 279004
грн. за основним платежем та 115387,5 грн.
за штрафними санкціями

Щодо включення до складу витрат та не
оподаткування виплаченого доходу
фізичним особам суд зазначає наступне.
Між ТОВ «Будпроектсервіс» та
працівниками ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладені
договори компенсації за використання
легкового автомобіля від 05.05.2010р. та
10.12.2010р. відповідно до яких позивач
використовує легкові автомобілі
працівників для службових цілей.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України визначено, що за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Частиною 1 ст. 760 цього Кодексу
предметом договору оренди може бути
річ, яка визначена індивідуальними
ознаками і зберігає свій первісний
вигляд при неодноразовому
використанні (неспоживна) річ.
Автомобіль, як наземний самохідний
транспорт засіб є предметом договору
оренди транспортного засобу.
Обов'язковими вимогами до договорів
оренди цього виду є письмова форма.
Статтею 799 Цивільного кодексу
передбачено, якщо договір найму
транспортного засобу складається за
участю фізичної особи, то він
обов'язково підлягає нотаріальному
посвідченню. Якщо такий договір не було
нотаріально посвідчено, він вважається
недійсним, внаслідок чого орендар
(підприємство) втрачає право на
включення до складу витрат, пов'язаних
з утриманням та експлуатацією
транспортного засобу, орендованого у
фізичної особи.

Суд зазначає, що дані договори оренди
нотаріально не посвідчені.

За таких обставин у задоволенні вимоги
позивача щодо скасування податкового
повідомлення - рішення від 22.08.2014 року
№ 42/23-01-17-0508/36157419 необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2. ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачем повністю не
доведено відсутність фактичного
здійснення господарських операцій та
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, а позивачем
підтверджено правомірність формування
податкових зобов'язань тільки з
податку на прибуток та податку на
додану вартість за перевіряємий
період.

За вказаних обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача підлягають до часткового
задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» визначено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

При поданні позову позивачем сплачено
судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп., а тому
на користь державного бюджету
необхідно стягнути частину
несплаченого судового збору
відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України та ч.
3 ст. 4 Закону України «Про судовий
збір»

Керуючись ст. ст. 9, 69-70, 86, 94, 97, 122, ст.ст.158
- 163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
04.06.2014 року № .

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
04.06.2014 року № в частині грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 394391,5 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Будпроектсервіс» на
користь Державного бюджету України
судовий збір в сумі 1 949 (одна тисяча
дев'ятсот сорок дев'ять) грн. 80 коп.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185 -
187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
П.Г. Паламар

Повний текст постанови виготовлений 21
листопада 2014 року.