Справа № 813/3030/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2014 року
№ 813/3030/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі колегії:
головуючого - судді Сидор Н.Т., суддів
Потабенко В.А., Мричко Н.І.,
за участі секретаря судового засідання
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідачів
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області,
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання протиправними та
скасування рішень суб'єктів владних
повноважень, поновлення в органах
внутрішніх справ,
До Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до Головного
управління внутрішніх справ України у
Львівській області, Міністерства
внутрішніх справ України та з
врахуванням доповнень позовних вимог,
позивач просить суд :
- визнати протиправним та скасувати
наказ міністра Міністерства
внутрішніх справ України №744 від 29.06.2010
року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників ДДАІ та УДАІ ГУМВС України
у Львівській області» в частині
звільнення підполковника міліції
ОСОБА_1 з органах внутрішніх справ;
- визнати протиправним та скасувати
наказ начальника Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області №216 о/с від 15.07.2010
року «По особовому складу» в частині
звільнення підполковника міліції
ОСОБА_1, начальника Львівського відділу
реєстраційно-екзаменаційної роботи
Державної автомобільної інспекції при
Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області з органів внутрішніх справ у
запас збройних сил України за п. 64 «є»
(за порушення дисципліни);
- поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх
справ, залишивши перебувати у
розпорядженні Головного управління
внутрішніх справ України у Львівській
області, згідно наказу №78 о/с від 01.04.2010
Позовні вимоги позивач обґрунтовує,
незаконністю винесених наказів з тих
підстав, що наказом від 01.04.2010 року № 78
о/с ОСОБА_1 був увільнений від посади
начальника Львівського відділу
реєстраційного-екзаменаційної роботи
ДАІ при ГУМВС та залишений в
розпорядженні ГУМВС з 31.03.2010 року, та
поряд з цим, наказом начальника
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області № 216 о/с від 15.07.2010 року «По
особовому складу» його звільнено з
органів внутрішніх справ у запас
збройних сил України за п. 64 «є» (за
порушення дисципліни), що на думку
позивача є притягненням його двічі до
відповідальності. Під час судового
розгляду позивачем було збільшено
позовні вимоги, а саме просить також
суд про скасування наказу міністра
Міністерства внутрішніх справ України
№744 від 29.06.2010 року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників ДДАІ та УДАІ ГУМВС України
у Львівській області» в частині
звільнення його з органах внутрішніх
справ. Даний наказ вважає незаконним, з
тих причин, що такий винесений на
підставі висновків службового
розслідування, котрі спростовуються
вироком Шевченківського районного
суду м. Львова від 01.07.2013 року,
ухваленого стосовно позивача, та
котрий набрав законної сили. З
наведених обставин просить суд позов
задовольнити повністю.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали з мотивів наведених у
позовній заяві та доповненні до неї.
Просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідачів в
судовому засіданні позов не визнав,
надав суду письмові заперечення проти
заявленого позову, зокрема зазначив, що
позивача було звільнено з органів
внутрішніх справ за порушення
дисципліни, яке полягає у грубому
порушенні положень Закону України "Про
міліцію", Дисциплінарного статуту ОВС
України, вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 23.12.2009 року №1371,
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів". Наголошує на тому,
що оскаржувані позивачем накази
прийняті на підставі проведеного
згідно вимог чинного законодавства
службового розслідування, за
наслідками котрого встановлено факт
вчинення позивачем дисциплінарного
проступку, у зв'язку з чим до позивача
застосовано стягнення у вигляді
звільнення зі служби.

У зв'язку з викладеним, представник
відповідача просив відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні
сторони, оцінивши представлені у
справі докази, суд встанови наступні
факти.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем 25.03.2010 року на ім'я начальника
ГУМВС України у Львівській області
подано рапорт про звільнення позивача
з займаної ним посади начальника
Львівського ВРЕР за власним бажанням.

З матеріалів справи встановлено, що
згідно наказу ГУ МВС України у
Львівській області від 01.04.2010 року № 78
о/с, ОСОБА_1 був увільнений від посади
начальника Львівського відділу
реєстраційного-екзаменаційної роботи
ДАІ при ГУМВС, залишивши його в
розпорядженні ГУМВС, з 31.03.2010 року.

Висновком службового розслідування за
результатами перевірки діяльності
Львівського ВРЕР ДАІ ГУМВС України у
Львівській області від 11.06.2013 року,
встановлено грубе порушення позивачем
ст. 5 Закону України «Про міліцію», ст.
ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, вимог
постанови Кабінету міністрів України
від 23.12.2009 року №1371, п.п. 1, 4, ст. ст. 8, 22, 28,
40 Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів" затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1388 від 07.09.1998 року, що виразилось в
таких діях позивача, як в неналежному
прийнятті документів, ідентифікації
осіб власників під час реєстрації,
перереєстрації та знятті з обліку
транспортних засобів, незібрані
матеріалів про сплату їх власниками
передбачених законодавством податків
та зборів, безвідповідальному
ставленні до перевірки документів, що
надходили з митних органів, за
відсутність контролю за діяльністю та
обліково-реєстраційною дисципліною
особового складу, за що позивача
службова комісія вважає, слід
звільнити з органів внутрішніх справ.

Так, серед інших фактичних обставин
висновком службового розслідування,
зокрема встановлено, що протягом 2009-2010
років видано 703 посвідчення водія
іноземним громадянам, які не
проживають на території України, а
також 58 посвідчень особам, які
зареєстровані на території інших
адміністративно-територіальних
одиниць України.

Наказом МВС України від 29.06.2010 року № 744
«Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності ДДАІ та УДАІ ГУМВС
України у Львівській області" ОСОБА_1
звільнений з органів внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС України у Львівській
області від 15.07.2010 року № 216 о/с "По
особовому складу" відповідно до
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, звільнено з
органів внутрішніх справ у запас
збройних сил за п. 64 "є" (за порушення
дисципліни) підполковника міліції
ОСОБА_1 /М-064734/, який перебуває у
розпорядженні ГУМВС, з 15.07.2010 року.

Вирішуючи спір суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України
"Про міліцію" від 20.12.1990 року, службова
особа міліції, яка порушила вимоги
закону або неналежно виконує свої
обов'язки, несе відповідальність у
встановленому порядку.

Згідно ст. 5 Закону України "Про міліцію"
міліція виконує свої завдання
неупереджено, у точній відповідності з
законом. Ніякі виняткові обставини або
вказівки службових осіб не можуть бути
підставою для будь-яких незаконних
дій або бездіяльності міліції. Для
забезпечення громадського порядку
працівники міліції зобов'язані вживати
заходів незалежно від свого
підпорядкування.

Пунктом 64 "є" Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
затвердженого постановою КМ УРСР від
29.07.1991 року № 114, з наступними змінами,
передбачено звільнення із служби в
органах внутрішніх справ з підстав
порушення дисципліни особою
середнього, старшого і вищого
начальницького складу ОВС.

Положення Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
затвердженні Законом України від 22.02.2006
року № 3460-IV (надалі -Дисциплінарний
статут), визначає сутність службової
дисципліни, обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного
статуту, службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.
Службова дисципліна в органах
внутрішніх справ досягається:
створенням належних умов проходження
служби особами рядового і
начальницького складу; набуттям
високого рівня професіоналізму;
забезпеченням гласності та
об'єктивності під час проведення
оцінки результатів службової
діяльності; дотриманням законності і
статутного порядку; повсякденною
вимогливістю начальників до підлеглих,
постійною турботою про них, виявленням
поваги до їх особистої гідності;
вихованням в осіб рядового і
начальницького складу високих
моральних і ділових якостей;
забезпеченням соціальної
справедливості та високого рівня
соціально-правового захисту; умілим
поєднанням і правильним застосуванням
заходів переконання, примусу,
дисциплінарного та громадського
впливу; належним виконанням умов
контракту про проходження служби.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту,
дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту
встановлюється, що службова дисципліна
базується на високій свідомості та
зобов'язує кожну особу рядового і
начальницького складу: дотримуватися
законодавства, неухильно виконувати
вимоги Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів і
наказів начальників; захищати і
охороняти від протиправних посягань
життя, здоров'я, права та свободи
громадян, власність, довкілля, інтереси
суспільства і держави; поважати
людську гідність, виявляти турботу про
громадян і бути готовим у будь-який час
надати їм допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету; з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Дисциплінарного
статуту, за вчинення дисциплінарних
проступків особи рядового і
начальницького складу несуть
дисциплінарну відповідальність згідно
з цим Статутом.

Частиною 12 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України
передбачено, що на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни може бути
накладено такий вид дисциплінарного
стягнення, як звільнення з органів
внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного
стягнення встановлений ст. 14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, якою
визначено, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.

Позивач ж твердить, що факт видачі 703-х
посвідчень водія іноземним громадянам,
які не проживають на території України,
котрий слугував для висновків
службового розслідування, було
виключено з обвинувачення у
кримінальній справі по обвинуваченню
ОСОБА_1 у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК
України, і відповідно дана обставина
підтверджена вироком у даній
кримінальній справі, що в свою чергу
спростовує факт допущення такого
порушення позивачем, про котре
значиться у висновках акту службового
розслідування.

Суд, вивчаючи вирок Шевченківського
районного суду м. Львова від 01.07.2013 року
у кримінальній справі №1-233/11, не
встановив факту надання
Шевченківським районним судом м.
Львова правової оцінки діям ОСОБА_1 по
факту видачі 703-х посвідчень водія
іноземним громадянам, оскільки такі у
вину ОСОБА_1 стороною обвинувачення не
ставились.

А відтак, твердження позивача про те, що
факт видачі 703-х посвідчень водія
іноземним громадянам, та котрий ліг в
основу висновку службового
розслідування спростовується, вироком
Шевченківського районного суду м.
Львова від 01.07.2013 року у кримінальній
справі №1-233/11, судом відхиляються, адже
як було встановлено судом при вивчені
зазначеного вироку, даній обставині не
надавалась юридична оцінка при
розгляді кримінальної справи, а відтак
даним вироком як не підтверджується
висновок службового розслідування по
факту видачі 703-х посвідчень водія
іноземним громадянам, так і в це же час,
відповідно і даним вироком також, такий
факт і не спростовується.

Доказів в спростування факту видачі
703-х посвідчень водія іноземним
громадянам, мова про котрі йде у
висновках службового розслідування,
позивач суду також не надав.

Окрім цього, як було встановлено судом,
відповідачем 11.06.2010 року проведено
службове розслідування, та як це
вбачається з висновку службового
розслідування за результатами
перевірки діяльності Львівського ВРЕР
ДАІ ГУМВС України у Львівській області
від 11.06.2013 року, встановлено грубе
порушення позивачем ст. 5 Закону
України «Про міліцію», ст. ст. 1, 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, вимог
постанови Кабінету міністрів України
від 23.12.2009 року №1371, п.п. 1, 4, ст. ст. 8, 22, 28,
40 Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів" затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1388 від 07.09.1998 року.

Позивач твердить, що висновок
службового розслідування за
результатами перевірки діяльності
Львівського ВРЕР ДАІ ГУМВС України у
Львівській області від 11.06.2013 року, яким
встановлено грубе порушення позивачем
ст. 5 Закону України «Про міліцію», ст.
ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, вимог
постанови Кабінету міністрів України
від 23.12.2009 року №1371, п.п. 1, 4, ст. ст. 8, 22, 28,
40 Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів" затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1388 від 07.09.1998 року спростовується
вироком Шевченківського районного
суду м. Львова від 01.07.2013 року у
кримінальній справі №1-233/11 про
обвинувачення позивача у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 1 ст.
365 КК України.

А саме стверджує, що оскільки позивача
в інкримінованому йому злочині,
передбаченому ч. 3 ст. 364 КК даним
вироком було визнано невинуватим та
виправдано по інкримінованих йому
епізодах порушень вимог постанови
Кабінету Міністрів України від 23.12.2009
року №1371, п.п. 1, 4, ст. ст. 8, 22, 28, 40 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів" затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1388 від 07.09.1998 року, і саме про
порушення норм котрих йдеться й у
висновках службового розслідування на
підставі котрого прийнято оскаржувані
позивачем накази, то саме факт
оправдання позивача за ч. 3 ст. 364 КК
України вважає є тією обставиною, що
служить для скасування наказів про
звільнення та поновлення його на
посаді.

Як встановлено судом, то в основу
обвинувачення за ч. 3 ст. 364 КК України
лягли дії підсудного ОСОБА_1 по епізоду
неподання в органи державної
податкової служби інформації щодо
реєстрації транспортних засобів.

І, як це вбачається з вироку
Шевченківського районного суду м.
Львова від 01.07.2013 року у кримінальній
справі №1-233/11, інкримінований позивачу
злочин передбачений ч. 3. ст. 364 КК
України (Зловживання владою або
службовим становищем), об'єктивна
сторона котрого полягала в тому, що
позивач працюючи на посаді начальника
Львівського ВРЕР ДАІ ГУМВС України у
Львівській області, виконуючи функції
представника влади - працівника
правоохоронного органу, маючи
спеціальне звання підполковника
міліції, будучи службовою особою,
уповноваженою, згідно із
функціональними обов'язками,
затвердженими начальником УДАІ ГУ МВС
України у Львівській області,
здійснювати загальне керівництво
відділенням
реєстраційно-екзаменаційної роботи,
приймати рішення про реєстрацію,
перереєстрацію та зняття з обліку
автомототранспорту всіх форм
власності, перевіряти наявність всіх
документів, які були підставою для
реєстрації транспортних засобів, а
також зобов'язаним, згідно ст. ст. 5, 20
Закону України «Про міліцію»
виконувати свої завдання неупереджено,
у точній відповідності з законом, при
виконанні покладених обов'язків
керуватися тільки законом та діяти в
його межах, будучи зобов'язаним у
відповідності до «Положення про
державну автомобільну інспекцію
Міністерства внутрішніх справ»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №341 від 14.04.1997р.
забезпечувати проведення державної
реєстрації (перереєстрації) та обліку
призначених для експлуатації на
вулично-дорожній мережі загального
користування усіх типів транспортних
засобів, контролювати внесення
обов'язкових платежів власниками
транспортних засобів, достовірно
знаючи, що згідно вимог постанови
Кабінету міністрів України від 23.12.2009
року №1371 Про внесення змін до деяких
постанов Кабінету Міністрів України
зокрема, до «Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1388 від 07.09.1998 року, відповідно до п.п.3,8
котрої державна реєстрація
транспортних засобів проводиться
підрозділами Державтоінспекції з
метою здійснення контролю, зокрема,
за дотриманням законодавства, що
визначає порядок сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
державна реєстрація транспортних
засобів проводиться за умови сплати їх
власниками передбачених
законодавством податків і зборів
(обов'язкових платежів), що відповідно
до ст. ст. 3, 5, 6 Закону України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів
сплачується у відповідних розмірах при
першій реєстрації в Україні
(реєстрація транспортного засобу в
Україні, яка здійснюється
уповноваженими державними органами
України вперше щодо цього
транспортного засобу), що у разі
відсутності документів про сплату
податку або документів, які дають право
на користування пільгами, перша
реєстрація в Україні, реєстрація,
перереєстрація, зняття з обліку і
технічний огляд транспортних засобів
не провадяться, зловживаючи своїм
службовим становищем, діючи умисно, з
корисливих мотивів та в інтересах
третіх осіб, протягом березня 2008 по
березень 2010 року, незважаючи на
отримання запитів із ДПА у Львівській
області та її структурних підрозділів
щодо надання інформації про реєстрацію
транспортних засобів, свідомо не
подавав вказаної інформації в
податкові органи для укриття фактів
реєстрації в Львівському ВРЕР УДАІ ГУ
МВС України у Львівській області
транспортних засобів без сплати
податку з власників транспортних
засобів та позбавлення податкових
органів можливості здійснювати
контроль за повнотою та своєчасністю
сплати вказаного податку, внаслідок
чого, протягом 2009-2010 років у
Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВСУ у
Львівській області, згідно із актом КРУ
у Львівській області №08-22/52 від 16.11.2010
року, проведено реєстрацію
транспортних засобів у 235 випадках
частково без сплати податку з
власників транспортних засобів, що
реєструються вперше в Україні, а у 1711 -
повністю, що спричинило ненадходження
до місцевого бюджету податку з
власників транспортних засобів на
загальну суму 45 578 100 грн., чим завдав
істотної шкоди державним інтересам та
спричинив тяжкі наслідки.

Однак, Шевченківським районним судом м.
Львова було зазначені дії
перекваліфіковано на ч. 2 ст. 367 КК
України. (Службова недбалість).

Підставою для зміни кваліфікації з
інкримінованого ОСОБА_1 злочину
передбаченого ч. 3. ст. 364 КК України
(Зловживання владою або службовим
становищем) на злочин передбачений ч. 2
ст. 367 КК України (Службова недбалість),
була відсутність складу злочину, а саме
складової частини суб'єктивної сторони
злочину, передбаченого ч. 3. ст. 364 КК
України, такої як відсутність
корисливого мотиву.

В той же час, наведені вище дії
позивача, за наслідками
перекваліфікації судом злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України
(Зловживання владою або службовим
становищем), сформували об'єктивну
сторону злочину, передбаченого ч. 2 ст.
367 КК України (Службова недбалість).

І як це вбачається із згаданого вище
вироку, позивача було засуджено, окрім
як за злочин, передбачений ч. 1 ст. 365 КК
України, так і за злочин, передбачений
ч. 2 ст. 367 КК України.

Факт засудження ж позивача за вчинення
ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК
України підтверджує висновки акту щодо
до того, що позивач, працюючи
відповідно до наказу начальника ГУ МВС
України у Львівській області №72о/с від
12.02.2008 року на посаді начальника
Львівського відділу
реєстраційно-екзаменаційної роботи
УДАІ ГУ МВС України у Львівській
області, виконуючи функції
представника влади - працівника
правоохоронного органу, маючи
спеціальне звання підполковника
міліції, будучи службовою особою,
уповноваженою, згідно із
функціональними обов'язками,
затвердженими начальником УДАІ ГУ
МВСУ у Львівській області, здійснювати
загальне керівництво відділенням
реєстраційно-екзаменаційної роботи,
приймати рішення з питань допуску
громадян до іспитів та одержання
посвідчень водія відповідної
категорії, контролювати за якістю
підготовки кандидатів у водії, а також,
будучи у відповідності до ст. ст. 5, 20
Закону України «Про міліцію»
зобов'язаним виконувати свої завдання
неупереджено, у точній відповідності з
законом, при виконанні покладених
обов'язків керуватися тільки законом
та діяти в його межах, достовірно
знаючи, що згідно «Положення про
порядок видачі посвідчень водія та
допуску громадян до керування
транспортними засобами»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №340 від 08.05.1993 року, в
редакції, яка діяла до 20.05.2009 року,
екзамени на одержання посвідчення
водія приймаються місцевими
реєстраційно-екзаменаційними
підрозділами Державтоінспекції тільки
від осіб, які проживають в даній
місцевості, а в редакції, яка діяла
після 20.05.2009 року, такі іспити складають
у місцевих
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції тільки
ті особи, місце проживання яких
зареєстроване на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, що рішення про допуск до
складання іспитів осіб, які проживають
чи місце проживання яких зареєстроване
на території інших
адміністративно-територіальних
одиниць або в іншій державі, можуть
приймати керівники управлінь
(відділів) Державтоінспекції головних
управлінь, управлінь МВС в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, протягом 2008-2010 років,
приймав до розгляду заяви про
складання іспитів, необхідних для
одержання посвідчення водія, вчиняв
резолюції на них та приймав рішення про
допуск до складання іспитів осіб, які
проживають та місце проживання яких
зареєстроване в інших
адміністративно-територіальних
одиницях України.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України
вирок суду у кримінальному провадженні
або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що вирок Шевченківського районного
суду м. Львова від 01.07.2013 року у
кримінальній справі №1-233/11, не
спростовує висновків службового
розслідування від 11.06.2013 року за
результатами перевірки діяльності
Львівського ВРЕР ДАІ ГУМВС України у
Львівській області, а навпаки лише їх
підтверджує, що в свою чергу не дає суду
підстав, даний висновок та оскаржувані
накази про звільнення позивача з
органів внутрішніх справ вважати
протиправними, а лише такими,
правомірність котрих підтверджена
судовим рішенням, що набрало законної
сили.

Колегія суддів також приходить до
висновку про те, що дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення з
органів внутрішніх справ було
накладено на позивача з дотриманням
порядку та строків накладення
дисциплінарних стягнень, передбачених
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України, адже дана
обставина підтверджується
матеріалами справи.

Стосовно тверджень позивача про
притягнення його двічі до
дисциплінарної відповідальності,
оскільки наказом від 01.04.2010 року № 78 о/с,
позивач був увільнений від займаної
ним посади, а наказом № 216 о/с від 15.07.2010
року «По особовому складу» його
звільнено з органів внутрішніх справ у
запас збройних сил України за п. 64 «є»,
то такі судом відхиляються так як, вони
спростовуються наявним в матеріалах
справи рапортом позивача від 25.03.2010
року оформленого на ім'я начальника
ГУМВС України у Львівській області про
звільнення його з займаної посади
начальника Львівського ВРЕР за власним
бажанням.

Таким чином, при накладенні
дисциплінарного стягнення відповідачі
діяли правомірно, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, і
правових підстав для визнання рішень
суб'єктів владних повноважень
неправомірними у суду не має.

Згідно п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Суд, згідно ст. 86 КАС України, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні

З урахуванням всіх обставин по справі,
а саме враховуючи те, що дії позивача за
наслідками перекваліфікації
Шевченківським районним судом м.
Львова, злочину зловживання владою (ч. 3.
ст. 364 КК України), котрий був
інкримінований позивачу, підпали під
ознаки злочину службова недбалість (ч. 2
ст. 367 КК України), та за даною статтею
позивача визнано винним у вчиненні
останнього, що в свою чергу руйнує
доводи позивача про не вчинення ним
дій, зазначених у висновках службового
розслідування, адже даним вироком, лише
підтверджується встановлені
обставини, що викладені у висновку
службового розслідування, суд дійшов
до переконання, що права позивача не
порушені, а тому в задоволенні позовних
вимог позивачу суд відмовляє, оскільки
такі заявлені безпідставно.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст. 94 КАС України, стягненню зі
сторін не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не
підлягають.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Повний текст постанови складено
та підписано 12.11.2014 року.

Головуючий суддя

Сидор Н.Т.

Суддя
Потабенко
В.А.

Суддя
Мричко
Н.І.