Справа № 757/26893/14-а
Суддя: Остапчук Т. В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року cуддя Печерського
районного суду Остапчук Т.В. ,
розглянувши в порядку скороченого
провадження в м. Києві адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в
Бородянському районі Київської
області, Пенсійного Фонду України , 3-тя
особа Держава Україна , в особі
Державної казначейської служби
України про визнання дій протиправними
та зобов'язання призначити пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного
Фонду України в Бородянському районі
Київської області, Пенсійного Фонду
України в якому просить визнати
незаконною бездіяльність Пенсійного
фонду України щодо не забезпечення
своєчасного і в повному об'ємі
фінансування і виплати пенсії
позивачу, а також дії Управління
Пенсійного Фонду України в
Бородянському районі Київської
області щодо непризначення та виплати
пенсії за віком як пенсіонеру,
проживаючому за межами України та
зобов'язати відповідача призначити та
виплачувати пенсію за віком з 5березня
2014 року за межі України - в Ізраїль.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, 5
березня 2014 року через уповноважених
осіб звернувся до Правління Пенсійного
Фонду України , Управління Пенсійного
Фонду України в Бородянському районі
Київської області із заявою про
призначення та виплату пенсії за
віком, на що останній своїм листом від
10.06.2014р. відмовив у призначенні пенсії.
Вважає такі дії відповідача
неправомірними, просить суд
задовольнити її позовні вимоги.

До суду надійшли письмові заперечення
від відповідачів, відповідно до яких
позов не визнають, оскільки позивач
проживає за межами України, між
державами Україна та Ізраїль відсутній
міжнародний договір щодо призначення
та виплати пенсій громадянами України,
які проживають на території Ізраїлю,
Пенсійний фонд України безпосередньо
не здійснює поновлення та виплату
пенсій. Такі дії здійснюють
територіальні органи Пенсійного Фонду
України.

Враховуючи наведене та дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставах, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, є постраждалим від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
4 ї категорії , в 1997 року виїхав з
України до Ізраїлю на постійне місце
проживання.

До виїзду за кордон ОСОБА_1 мешкав за
адресою АДРЕСА_1 .

5 березня 2014 року він звернувся до
Пенсійного Фонду України, Управління
Пенсійного Фонду України в
Бородянському районі Київської
області із заявою про призначення та
виплату пенсії за віком, на що своїми
листами від 21.03.2014р. та 10.06.2014року
відмовили у призначенні пенсії.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» право на отримання пенсій
та соціальних послуг із солідарної
системи мають:

П. 1.1 - громадяни України, які
застраховані згідно з цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані інвалідами
в установленому законодавством
порядку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж, а в разі смерті цих осіб
члени їхніх сімей, та інші особи,
передбачені цим Законом;

П. 1.4 - іноземці та особи без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах, мають
право на отримання пенсійних виплат та
соціальних послуг із системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування нарівні з
громадянами України на умовах та в
порядку передбачених цим Законом, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до Постанови Правління
Пенсійного фонду України № 22-1 від
25.11.2005 «Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в п. 16 зазначено що особа,
яка зверталася за пенсією повинна
пред'явити паспорт (або інший документ,
що засвідчує цю особу, місце її
проживання (реєстрації) та вік.

Статтею 29 цього Порядку передбачено, що
за документ, який засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування. Іноземні громадяни та
особи без громадянства подають також
копію посвідки на постійне проживання
(реєстрації).

Відповідно до ст. 30 вищезазначеного
Порядку, документи, необхідні для
призначення пенсії, можуть бути подані
як в оригіналах, так і копіях,
засвідчених у нотаріальному порядку
або адміністрацією підприємства,
установи, організації, що подає
документи заявника для призначення
пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну
плату подаються тільки в оригіналах. У
разі, якщо підтвердженням страхового
стажу є трудова книжка, подається копія
з неї, засвідчена адміністрацією
підприємства, установи, організації за
місцем останньої роботи або органом, що
призначає пенсію.

Ч.2 ст.44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено , що заява про
призначення пенсії та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або уповноваженого ним органу
особисто або через представника , що
діє на підставі виданої йому
довіреності , посвідченої нотаріально.

Відповідачі, в своїх запереченнях на
позов, не посилаються на незвернення
особисто з заявою про призначення
пенсії, що спростовується наданими
позивачем документами, однак суд
вважає вказану причину відмови
призначити та виплачувати пенсію
позивачу надуманою. На думку суду,
відповідач приходить до помилкового
висновку про відсутність у позивача
законних підстав для призначення
пенсії.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 закони,
правові акти або їх окремі положення,
визнані за цими рішеннями
неконституційними, не підлягають
застосуванню як такі, що відповідно до
частини другої ст.152 Конституції
України втратили чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
рішення про їх неконституційність.

Верховний Суд України у
конституційному поданні порушив
питання про визнання
неконституційними положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі Закон) щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання за
кордоном у разі, якщо Україна не уклала
з відповідною державою міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення і якщо згода на
обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України. Реалізація конституційного
права громадян на соціальний захист, як
вважає суб'єкт права на конституційне
подання, законодавчо поставлена в
залежність від факту укладення
Україною з відповідною державою
міжнародного договору з питань
пенсійного забезпечення. Оспорюваними
положеннями Закону створено правову
ситуацію, у якій громадяни, які
працювали на території України,
сплачували страхові внески і отримали
право на пенсію, але обрали постійним
місцем проживання державу, з якою
Україна не уклала міжнародний договір
щодо виплати громадянам України
пенсій, зароблених в Україні,
позбавлені можливості їх одержувати.

Стаття 24 Конституції України визначає,
що громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина має право на
вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишити будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.

З урахуванням наведеного, суд не
погоджується з тим, що до спірних
правовідносин необхідно застосовувати
положення ст. 92 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», відповідно до
якої громадянам, які виїхали на
постійне проживання за кордон, пенсії
не призначаються, оскільки дана норма
Закону неконституційною не
визнавалась з огляду на те, що в пункті 4
мотивувальної частини рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
№ 25-рп/2009 до законів, які підлягають
приведенню у відповідність із
Конституцією, віднесено й положення
статті 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», однак, вказаний припис
Конституційного Суду України не
виконано.

Суд приходить до висновку , що
проживаючі в Ізраїлі , позивач має такі
ж самі конституційні прва як і інші
громадяни України , оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема на отрмання пенсії за ознакою
місця проживання .

Аналогічна позиція викладена в
рішеннях Вищого адміністративного
суду України від 6.06.2013р. у справі №
К9991/51100/12 та від 11.06.2013р. у справі №
К/9991/81240/12.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачі не надали суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
правомірності своєї бездіяльності.

Позивач направив до суду позовну заяву
15.09.2014р. в межах строку передбаченого
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України

З огляду на зазначене вище, суд дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача в частині призначення
та виплати пенсії, відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення» є
обґрунтованими та відповідно такими,
що підлягають задоволенню починаючи з
5 березня 2014року.

Разом з тим, до компетенції Пенсійного
фонду України не належить прийняття
рішення про призначення пенсії чи про
відмову в її призначення, адже
відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» призначення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про
звернення громадян» якщо питання,
порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

З огляду на це , наявні достатні та
необхідні правові підстави для
визнання протиправною бездіяльності
відповідача , яким у порушення вимог
ст.19 ч.2 Конституції України та ч.3 ст.7
Закону України "Про звернення громадян"
не було направлено заяву ОСОБА_1 про
призначення та виплату пенсії за
належністю.

За таких підстав, суд дійшов висновку
про задоволення позову .

Керуючись Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Постановою Правління
Пенсійного фонду України № 22-1 від
25.11.2005 року «Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та ст. 2, 9, 69-71, 89, 94, 97, ст.
183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в
Бородянському районі Київської
області, Пенсійного Фонду України , 3-тя
особа Держава Україна , в особі
Державної казначейської служби
України про визнання дій протиправними
та зобов'язання призначити пенсію -
задовольнити .

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного Фонду України в
Бородянському районі Київської
області в призначенні та виплаті
пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України в Бородянському районі
Київської області призначити та
виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 5 березня
2014р.

Визнати протиправною безздіяльність
Пенсійного Фонду України щодо
непередання уповноваженому
територіальному органу Пенсійного
фонду України заяви ОСОБА_1 про
призначення та виплату пенсії для
прийняття відповідного рішення.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1збір в розмірі 73 грн.
08 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня отримання її копії до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Печерський районний суд м. Києва.

Суддя
Остапчук Т.В.