Справа № 810/3714/13-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України у
Згурівському районі Київської області
на постанову Київського окружного
адміністративного суду від "05" серпня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України у Згурівському районі
Київської області про визнання
протиправною та скасування вимоги та
рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Згурівському районі Київської області
про визнання протиправною та
скасування вимоги та рішення.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від "05" серпня
2013 року позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволені
позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Згурівському районі Київської області
- залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від "05" серпня
2013 року - без змін виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.
Згідно ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Як було встановлено судом
першої інстанції, позивач має статус
фізичної особи-підприємця,
зареєстрований державним реєстратором
Згурівської районної державної
адміністрації Київської області та
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України у
Згурівському районі Київської області
як платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до довідки № 53/2р/383/17-10/185 від
30.07.2013 року позивач з 1 січня 2011 року
обрав спрощену систему оподаткування і
є платником єдиного податку.

Позивач є громадянином, який постійно
працював або працює, або проживав у
зонах безумовного (обов'язкового) та
гарантованого добровільного
відселення, що підтверджується копію
свідоцтва, а також пенсіонером за віком
з 2008 року, що підтверджується копією
пенсійного посвідчення, виданим
довічно.
Управлінням Пенсійного
фонду України у Згурівському районі
Київської області позивачу надіслано
вимогу про сплату боргу № Ф-24 від 30.05.2013
року, згідно з якою вимагалося сплатити
недоїмку по сплаті єдиного внеску в
сумі 5237,98 грн.
31 травня 2013 року відповідачем винесено
Рішення № 92 про застосування штрафних
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою звітності, передбаченої Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яким
застосовано до позивача штрафні
санкції у розмірі 170 грн.
Не погоджуючись з викладеними
обставинами, позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Київський окружний
адміністративний суду прийшов до
висновку про необхідність
задовольнити позов.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є роботодавці, у тому
числі фізичні особи - підприємці.
6 серпня
2011 року набрав чинності Закон України
"Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від 07.07.2011
року № 3609-VI, яким статтю 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою, відповідно до якої
фізичні особи-підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.
Із аналізу вищевказаної
норми закону вбачається, що фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування та одночасно є
пенсіонерами, що отримують пенсію за
віком або по інвалідності, можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.
Отже, в силу пункту 4 частини
першої статті 4 вказаного Закону
фізичні особи - підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.

Пенсія "за віком" є одним з видів
трудової пенсії, що передбачені
статтею 2 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".
Розділ ІІ "Трудові
пенсії" Закону України "Про пенсійне
забезпечення" містить норми, що
регулюють питання набуття права на
пенсію за віком.
Так, статтею 12 Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
встановлено загальні умови
призначення пенсій за віком,
відповідно до яких право на пенсію за
віком мають: чоловіки - після
досягнення 60 років і при стажі роботи
не менше 25 років; жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років.
Водночас,
статтями 13 - 22 розділу ІІ "Трудові
пенсії" Закону України "Про пенсійне
забезпечення" врегульовано
особливості набуття права на пенсію за
віком певними категоріями осіб
(працівниками, які набувають права на
пенсію за віком на пільгових умовах за
списками №1 та №2; працівниками,
зайнятими на підземних і відкритих
гірничих роботах та в металургії;
громадянами, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи;
багатодітними матерями і матерями
інвалідів з дитинства; інвалідами,
учасниками війни, сім'ями загиблих
(померлих) військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ тощо).
Так, стаття 15 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" містить
відсилочну норму, згідно з якою умови,
норми та порядок пенсійного
забезпечення громадян, які постраждали
від Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом Української РСР
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" або їм
надається право на одержання пенсій на
підставах, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених положень Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
дозволяє дійти висновку про те, що
чинне законодавство України
передбачає загальні умови набуття
особами права на пенсію, а також
допускає існування особливостей для
певних категорій громадян (існування
загальних і спеціальних норм).

Нормами іншого законодавчого акта -
Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" також визначено умови
призначення пенсії за віком.

Так, відповідно до
статті 26 Закону України від 09.07.2003 №
1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення чоловіками 60 років,
жінками - 55 років та наявності
страхового стажу не менше п'яти років (у
редакції, що діяла на 02.10.2009, тобто на
момент набуття позивачем права на
пенсію за віком).

Водночас, в силу положень статті 55
Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування":
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які працювали у
зоні відчуження з моменту аварії до 1
липня 1986 року незалежно від кількості
робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року - не менше 5 календарних
днів - 10 років; які працювали у 1987 році у
зоні відчуження не менше 14 календарних
днів - 8 років; які працювали з 1 липня 1986
року по 31 грудня 1986 року у зоні
відчуження від 1 до 5 календарних днів, у
1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у
1988 році - не менше 30 календарних днів, на
діючих пунктах санітарної обробки
населення і дезактивації техніки або
їх будівництві - не менше 14 календарних
днів у 1986 році - 5 років.
Норми усіх
перелічених законодавчих актів є
чинними і сукупно утворюють правове
регулювання відносин з приводу набуття
особами права на пенсію за віком в
Україні. Системний аналіз
статей 2, 15 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", статті 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" дозволяє
дійти висновку, що особи, які працювали
або проживали на територіях
радіоактивного забруднення та
отримали право на пенсію за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", належать до кола
осіб, які отримали право на пенсію за
віком як різновиду трудової пенсії.

Положення
пункту 4 частини першої статті 4
вказаного Закону України від 08.07.2010
року №2464-VI "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
якого фізичні особи - підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу,
поширюються на усіх пенсіонерів за
віком або інвалідів.
Жодних обмежень для осіб,
які набували права на пенсію за віком
або визнані в установленому порядку
інвалідами в різний час у минулому і на
підставі різних законодавчих актів,
положення Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" не
встановлюють.
Отже, як вбачається
із системного аналізу законодавства
України у сфері пенсійного
забезпечення є декілька видів трудових
пенсій, в тому числі і пенсія за віком,
яка включає в себе пенсію за віком на
пільгових умовах.
Громадяни
України, які в установленому законом
порядку набули певних прав і керуються
у своїх відносинах з державою нормами
чинного законодавства, діють
правомірно, що повністю узгоджується з
принципом правової визначеності.
Існування законодавчих актів, які, на
думку уповноважених органів суб'єктів
владних повноважень, по різному
регулюють одні й ті ж питання, не
повинно негативно впливати на зміст
прав громадян. Протилежний підхід,
відповідно до яких норми певних
законів мають ігноруватися
громадянами, є шкідливим для
правопорядку, а визнання за
громадянами певних прав в залежності
від того, в який час і на підставі якого
законодавчого акта вони їх набули, не
відповідає принципу рівності усіх
перед законом. В силу
положень пункту 4 частини першої статті
4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" позивач є
звільненим від сплати за себе єдиного
соціального внеску.
Враховуючи викладене, повно та
всебічно перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від
05.08.2013 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

З огляду на
наведене, колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції
було вірно встановлено фактичні
обставини справи, надано належну
оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Згурівському районі Київської області
- залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від "05" серпня
2013 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволені апеляційної скарги
Управління Пенсійного фонду України в
м. Буча Київської області - відмовити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від "05" серпня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.