Справа № 2а-6/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року Справа №
9104/95430/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Глушка І.В.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Сокальського
районного суду Львівської області від
18 травня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до начальника управління
Держкомзему у Сокальському районі
Львівської області, управління
Держкомзему в Сокальському районі
Львівської області про визнання
бездіяльності протиправною,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до начальника управління Держкомзему у
Сокальському районі Львівської
області, управління Держкомзему в
Сокальському районі Львівської
області в якому просив, з урахуванням
уточнень(50-51), визнати бездіяльність
начальника управління Держкомзему у
Сокальському районі щодо невидачі
правовстановлюючих документів на
землю та реєстрацію прав на нерухоме
майно(земельну ділянку) - протиправною
та зобов'язати начальника управління
Держкомзему у Сокальському районі
видати правовстановлюючі документи на
успадковану земельну ділянку та
провести державну реєстрацію прав.

Постановою Сокальського районного
суду Львівської області від 18 травня 2011
року позовні вимоги задоволено
частково, визнано бездіяльність
начальника управління Держкомзему у
Сокальському районі Львівської
області, щодо звернення ОСОБА_1 від
15.07.2009 року про виготовлення державного
акта на землю-протиправною, у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його
в апеляційному порядку, вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
він звернувся з вимогою про визнання
бездіяльності протиправною начальника
управління Держкомзему у Сокальському
районі Львівської області щодо
невидачі правовстановлюючого
документа та реєстрації прав на
нерухоме майно(земельну ділянку). Свої
вимоги обґрунтовував тим, що отримавши
свідоцтво про право на спадщину за
законом на земельну ділянку, у
відповідності до ч. 1 статті 1299
Цивільного кодексу України, якщо у
складі спадщини яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють реєстрацію
нерухомого майна.

Оскільки реєстрація прав на земельну
ділянку відноситься до компетенції
територіальних органів Держкомзему за
місцем знаходження об'єкта нерухомості
,15.07.2009 року ОСОБА_1 звернувся до
начальника управління Держкомзему у
Сокальському районі Шевчук С.П. з
заявою про видачу правовстановлюючого
документа та реєстрацію прав, до заяви
додав документи що підтверджують
виникнення, перехід прав на нерухоме
майно.

14.08. 2009 року ОСОБА_1 отримав від Шевчук
С.П. лист № 470/01-12 де зазначалось що дана
заява потребує вивчення. Оскільки в
подальшому Шевчук С.П. не реагував на
заяву про проведення реєстрації
речових прав, він 19 вересня 2009 року
звернувся до суду за захистом прав.

В процесі судового розгляду справи
26.10.2010 року ОСОБА_1 було вручено копію
листа №572/01-11 від 14.09.2009 року де
пропонувалось виготовити документи на
право користування і тому реєстрація
прав на нерухоме майно та видача
правовстановлюючого документа
неможлива.

Отримавши вище зазначену копію листа,
вбачаючи небажання провести
реєстрацію прав на нерухоме майно,
ОСОБА_1 збільшив, та 17.03..2011 року уточнив
позовні вимоги, а саме, просив визнати
бездіяльність начальника управління
Держкомзему у Сокальському районі
Шевчука С.П. щодо невидачі ОСОБА_1
правовстановлюючого документа та
реєстрації прав на нерухоме
майно(земельну ділянку), та
зобов'язання видати
правовстановлюючий документ та
провести державну реєстрацію прав на
успадковану земельну ділянку. Вимогу
про визнання бездіяльності з приводу
звернення ОСОБА_1 не заявляв.

У постанові від 18 травня 2011 року судом
визнано бездіяльність начальника
Держкомзему у Сокальському районі
Львівської області Шевчука Степана
Петровича щодо звернення ОСОБА_1 від
15.07.2009 року про виготовлення державного
акта на землю протиправною. Суд вирішив
вимогу яка не ставилась в позовних
вимогах.

У задоволенні вимоги про реєстрацію
прав на нерухоме майно, суд відмовив.
Однак відповідно до ч. 1 статті 1299
Цивільного кодексу України якщо у
складі спадщини яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію, нерухомого майна.

Висновки суду, що покійний ОСОБА_4, з
моменту введення в Україні права
приватної власності на землю, до дня
смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1 року), мав право
переоформити статус спірної земельної
ділянки з довічного успадкованого
володіння у свою власність, але цим
правом не скористався, є
безпідставними і не відповідають
обставинам справи.

Відповідно до Декларації про державний
суверенітет України земля є власністю
її народу. Кожен громадянин
Української РСР має право на земельну
ділянку. У довічне успадковане
володіння земля надається громадянам
Української РСР для ведення
селянського (фермерського)
господарства.

Відповідно до пункту 8 Постанови
Верховної ради України від 13.03.92 року
№2200 «Про прискорення земельної
реформи та приватизації землі»
громадяни, підприємства, установи,
організації, яким було надано у
встановленому порядку земельні
ділянки у довічне успадковувань або
постійне володіння, зберігають свої
права на використання цих земельних
ділянок до оформлення права власності
або землекористування відповідно до
Земельного кодексу України.

Згідно п. 6 Постанови Верховної Ради
Української РСР від 18.12. 90р № 563 «Про
земельну реформу» громадяни,
підприємства, установи та організації,
які мають у користуванні земельні
ділянки, надані їм до введення в дію
Земельного кодексу Української РСР,
повинні до 15 березня 1994 року оформити
право власності або право користування
землею. Після закінчення вказаного
строку раніше надане їм право
користування земельною ділянкою
втрачається. Згідно з Постановою
Верховної ради України від 17.02.2004 року
№1492 дію вказаного пункту продовжено до
01.01.2008 року.

Крім цього рішенням Конституційного
суду України №5-рп від 22.09.2005 року

пункт 6 Постанови Верховної ради
України «Про земельну реформу» визнано
неконституційним та таким, що втратив
чинність з дня ухвалення зазначеного
рішення.

Таким чином ОСОБА_4 який користувався
земельною ділянкою на

підставі державного акта на право
довічного успадкованого володіння
землею не

втратив свого права на земельну
ділянку до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно статті 1218 Цивільного кодексу
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцю на момент відкриття
спадщини і не припинились внаслідок
його смерті.

Таким чином ОСОБА_1 отримавши свідоцтво
про спадщину за законом, подавши всі
документи необхідні для державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
підставно звернувся до начальника
управління Держкомзему у Сокальському
районі Шевчук С.П про проведення
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та видачу державного акта на
землю.

Пунктом 4 статті 24 Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
зазначено, відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав не передбачених цим Законом,
забороняється.

Враховуючи вище викладене просить
постанову Сокальського районного суду
Львівської області від 18 травня 2011 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно свідоцтва про спадщину позивач
є спадкоємцем земельної ділянки,
площею 5,3га, розташованої на території
Острівської сільської ради
Сокальського району, після смерті його
батька ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
15.07.2009 р. ОСОБА_1 звернувся до
відповідача з проханням виготовити
державний акт на успадковану землю.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
у місячний термін начальник
Держкомзему належної відповіді ОСОБА_1
не надав, а у листі №470/01-12 від 14.08.2009р.
лише зазначив, що заява останнього
потребує додаткового вивчення і про
результати його буде повідомлено у
визначений законодавством термін. Яким
законодавством, і в який конкретно
термін - не вказав. А лист №572/01-11 від
14.09.2009 р., яким роз'яснено ОСОБА_1, що
спадкування права довічного
успадкованого володіння не
передбачено законодавством та
запропоновано виготовити документацію
на право користування земельною
ділянкою суд першої інстанції до увагу
не прийняв.

При цьому колегія суддів зазначає, що
визнаючи протиправною бездіяльність
начальника управління Держкомзему у
Сокальському районі Львівської
області, щодо звернення ОСОБА_1 від
15.07.2009 року про виготовлення державного
акта на землю, суд першої інстанції не
звернув увагу на ту обставину, що такі
вимоги позивачем не заявлялись, а
відтак і підстав для задоволення таких
не було.

Щодо позовних вимог зобов'язати видати
позивачу правовстановлюючі документи
та провести державну реєстрацію права
на успадковану земельну ділянку, то суд
першої інстанції правильно вважав, що
такі задоволенню не підлягають.

При цьому суд вірно зазначив, що на
момент прийняття рішення від 23.01.1992р.
про виділення спірної землі ОСОБА_4
передбачалася лише державна форма
власності на землю. Тому, в земельному
законодавстві було введено поняття
довічного успадкованого володіння
землею. Пунктом 6 Постанови Верховної
ради України «Про земельну реформу»
№563-12 від 18.12.1990р. (із змінами)
встановлено зобов'язання переоформити
право користування земельною ділянкою
на право власності. Постановою
Верховної ради України «Про
прискорення земельної реформи та
приватизацію землі» № 2200-ХІІ від
13.03.1992р. передбачено, що громадяни, яким
було надано у встановленому порядку
земельні ділянки у довічне успадковане
володіння, зберігають свої права на
використання цих земельних ділянок до
оформлення права власності або
землекористування відповідно до
Земельного кодексу України. Рішенням
Конституційного Суду України №5-рп від
22.09.2005р. визнано неконституційним вище
зазначений п.6 Постанови Верховної ради
України «Про земельну реформу» та
роз'яснено, що поряд із впровадженням
приватної власності на землю
громадянам, на їх вибір,
забезпечувалася можливість
продовжувати користуватися земельними
ділянками на праві постійного
(безстрокового) користування, оренди,
пожиттєвого спадкового володіння або
тимчасового користування. При цьому в
будь-якому разі виключалась як
автоматична заміна титулів права на
землю, так і будь-яке обмеження права
користування земельною ділянкою у
зв'язку з не переоформленням правового
титулу. Граничний термін для
здійснення переоформлення
законодавством не встановлено.

Оскільки покійний ОСОБА_4, з моменту
введення в Україні права приватної
власності на землю, до дня своєї смерті
(09.11.2006р.), мав право переоформити статус
спірної земельної ділянки з довічного
успадкованого володіння у свою
власність, але цим правом не
скористався, законодавством з 2002 р. не
передбачено права «довічного
успадкованого володіння», то
відповідно відповідач позбавлений
права видати правовстановлюючі
документи на успадковану земельну
ділянку відповідно до свідоцтва про
право на спадщину, та самостійно
визначати правовий статус землі.

З урахуванням викладеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанову суду першої інстанції слід
скасувати, , бо така прийнята з
порушенням норм процесуального права,
а у задоволенні позовних вимог -
відмовити повністю.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст.
198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково, постанову
Сокальського районного суду
Львівської області від 18 травня 2011 року
у справі № 2а-6/11/1321 - скасувати, в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

І.В. Глушко

Повний текст постанови виготовлений
14.11.2014 року