Справа № 377/67/14-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/20265/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Чалого
С.Я.розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Славутицької міської ради
Київської області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату допомоги на
оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2014 року ОСОБА_4 пред'явив позов
до управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Славутицької міської ради
Київської області про визнання дій
відповідача щодо відмови у перерахунку
щорічної допомоги на оздоровлення
неправомірними, зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату допомоги на оздоровлення
відповідно до вимог статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№ 796 за 2011 та 2012 роки.

Постановою Славутицького міського
суду Київської області від 13 лютого 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4
задоволено частково, постанову суду
першої інстанції скасовано, прийнято
нову постанову якою у задоволені
позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду апеляційної інстанції скаржник
оскаржив його.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, просить рішення
суду апеляційної інстанції скасувати
та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є
особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з
катастрофою на Чорнобильській АЕС та
перебуває на обліку у відповідача.

Позивач отримав у вересні 2011 року
допомогу на оздоровлення за 2011 рік у
розмірі 120,00 гривень та за 2012 рік в
червні 2012 року в розмірі 120 гривень.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, посилався
на частину 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
та прийшов до висновку, що оскільки
позивачем пропущено строк звернення до
адміністративного суду у задоволенні
позову необхідно відмовити.

Суд апеляційної інстанції із таким
висновком суду першої інстанції не
погодився, скасував рішення суду
першої інстанції та прийняв нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Оскільки постановою Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 установлено громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, інвалідам I і II групи - 120
гривень, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку про правомірність
дій відповідача щодо виплати позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення у
відповідному розмірі в 2011 та 2012 році.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду із правовою
позицією суду апеляційної інстанції не
погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є
громадянином, який постраждав
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
категорія 1 та має другу групу
інвалідності, знаходиться на обліку в
управлінні праці та соціального
захисту населення Славутицької
міської ради Київської області.

Позивач у вересні 2011 року отримав
допомогу на оздоровлення за 2011 рік у
розмірі 120,00 гривень та за 2012 рік в
червні 2012 року в розмірі 120 гривень.

ОСОБА_4, вважаючи, що такими діями
відповідач порушив його права, 15 січня
2014 року звернувся із даним позовом до
суду.

Частинами 1, 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

З наведеного вбачається, що за
наслідками пропуску строків
встановлених статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний суд залишає
адміністративний позов без розгляду.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивача по суті, зазначив, що суд
першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову з підстав пропуску
строку звернення до адміністративного
суду допустив порушення норм
процесуального права, які передбачають
залишення позову без розгляду.

Разом з цим суд апеляційної інстанції,
розглянувши справу по суті, не дослідив
з яких причин позивачем пропущено
строк звернення до адміністративного
суду та підстав для поновлення такого
строку не навів.

Частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Так як судом апеляційної інстанції не
було вжито всіх передбачених законом
заходів, необхідних для повного і
всебічного з'ясування всіх обставин у
справі, відповідно до частини 1 статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі і не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з направленням справи до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і винести
законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС
України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: