Справа № 2а-979/12/2770
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/71552/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської
Т.Ф.,

Бутенка В.І.,

Олексієнка М.М.,

провівши у порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до
Севастопольської митниці Державної
митної служби України (далі -
Севастопольська митниця) про визнання
протиправним та скасування наказу про
звільнення з роботи, поновлення на
посаді, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу,
стягнення заробітної плати за роботу в
надурочний та нічний час, стягнення
недоотриманої матеріальної допомоги,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя від 13 липня 2012 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_4 пред'явив у суді
позов до Севастопольської митниці,
який мотивував незаконністю
звільнення його з роботи на підставі
пункту 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України),
оскільки звільнення проведено з
порушенням встановленого статтею 49-2
КЗпП порядку вивільнення працівників
та без урахування його переважного
права залишення на роботі.

Під час розгляду справи позивач
неодноразово змінював та доповнював
позовні вимоги і остаточно просив суд
визнати незаконним наказ
Севастопольської митниці від 4 квітня
2012 року № 100-к про його звільнення з
роботи з посади старшого інспектора
сектору митного оформлення № 2 митного
поста "Рибпорт" Севастопольської
митниці за пунктом 1 статті 40 КЗпП
України; поновити його на роботі на
указаній посаді; стягнути заробітну
плату за час вимушеного прогулу з
5 квітня 2012 року по день поновлення
на роботі; стягнути заробітну плату за
роботу у надурочний час за 89 годин, 4 з
яких - робота у нічний час; стягнути
грошову компенсацію за придбаний ним
формений одяг та взуття у розмірі 11 859,50
грн; стягнути недоотриману матеріальну
допомогу у розмірі 5079,56 грн;
зобов'язати відповідача публічно
визнати на загальних зборах
працівників Севастопольської митниці
факт незаконності його звільнення та
спростувати, як такі, що ганьблять його
честь, гідність та ділову репутацію,
відомості щодо його низького рівня
продуктивності праці та кваліфікації.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Севастополя від 18 травня 2012
року позовні вимоги роз'єднано -
виокремлено у самостійне провадження
позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення
компенсації за придбаний формений
одягу та взуття.

Іншою ухвалою цього ж суду від 18 травня
2012 року провадження у справі в порядку
адміністративного судочинства у
частині позовних вимог про
зобов'язання відповідача публічно
визнати на загальних зборах
працівників Севастопольської митниці
факт незаконності його звільнення та
спростувати, як такі, що ганьблять його
честь, гідність та ділову репутацію,
відомості щодо його низького рівня
продуктивності праці та кваліфікації,
закрито.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 13 липня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року, ОСОБА_4 у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, у зв'язку з
чим ставить питання про скасування
ухвалених ними рішень та направлення
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу
Севастопольська митниця просить
залишити рішення судів попередніх
інстанцій без змін, посилаючись на їх
законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пункті 19 своєї постанови від 6
листопада 1992 року № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів", суди,
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП
України, зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

При проведенні вивільнення власник або
уповноважений ним орган вправі в межах
однорідних професій і посад провести
перестановку (перегрупування)
працівників і перевести більш
кваліфікованого працівника, посада
якого скорочується, за його згодою на
іншу посаду, звільнивши з неї з цих
підстав менш кваліфікованого
працівника. Якщо це право не
використовувалось, суд не повинен
обговорювати питання про доцільність
такої перестановки (перегрупування).

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з
працював у Севастопольській митниці на
різних посадах з 26 січня 2000 року і цього
ж дня прийняв присягу державного
службовця.

Відповідно до пункту 7 Указу Президента
України від 9 грудня 2010 року №
1085/2010 "Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади",
прийнятого на виконання
загальнодержавної програми
реформування державної служби України,
Кабінету Міністрів України було
вказано на реформування системи
центральних органів виконавчої влади,
серед яких і Державна митна служба
України, та необхідність скорочення
чисельності державних службовців не
менше, ніж на 30 відсотків.

У зв'язку з цим, постановою Кабінету
Міністрів України від 14 листопада 2011
року № 1184 "Про затвердження граничної
чисельності працівників
територіальних органів центральних
органів виконавчої влади" затверджена
гранична чисельність працівників
Державної митної служби України - 15 095
працівників.

На виконання цієї постанови Уряду
України, наказом Держмитслужби України
від 5 лютого 2011 року № 1026 "Про
затвердження граничної чисельності
працівників митних органів,
спеціалізованих митних установ і
організацій", затверджена гранична
чисельність Севастопольської митниці
-163 працівника, замість попередньої - 192,
тобто гранична чисельність
працівників цієї митниці зменшена на 29
осіб.

27 грудня 2011 року наказом
Севастопольської митниці за № 521 "Про
введення в дію структури та штатного
розпису митниці" з цього дня уведені в
дію нові структура та штатний розпис
цієї митниці, відповідно до якого
посади старших інспекторів сектору
митного оформлення № 2 митного поста
"Рибпорт", одну з яких обіймав позивач,
були скорочені.

Того ж дня наказом Севастопольської
митниці за № 526 "Про створення комісії з
розгляду питань щодо майбутнього
вивільнення працівників" створена
Комісія з розгляду питань щодо
майбутнього вивільнення працівників
(далі - Комісія) та затверджений її
персональний склад. Під час роботи
Комісія проаналізувала правові
підстави для вивільнення працівників
Севастопольської митниці, враховуючи
переважне право залишення на роботі за
працівниками з більш високою
кваліфікацією та продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
та кваліфікації перевага надавалася
працівникам, які мають переваги,
передбачені частиною другою статті 42
Кодексу, та враховувалася кількість
таких переваг.

31 січня 2012 року ОСОБА_4 попереджено про
наступне вивільнення.

4 квітня 2012 року відбулося засідання
профспілкового комітету первинної
профспілкової організації
Севастопольської митниці, де був
присутнім позивач та під час якого
прийнято рішення про надання згоди на
звільнення ОСОБА_4 за пунктом 1 статті 40
КЗпП України. Під час засідання ОСОБА_4
пропонувалося повідомити підстави, які
надають йому переважне право залишення
на роботі, однак, він повідомив Комісії
про їх відсутність.

Цього ж дня, наказом Севастопольської
митниці № 100-к "Про звільнення" ОСОБА_4
звільнено з посади старшого інспектора
сектору митного оформлення № 2 митного
поста "Рибпорт", відповідно до пункту 1
статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі
скороченням штатної чисельності
митниці.

1 лютого 2012 року Севастопольська
митниця прозвітувала
Севастопольському міському центру
зайнятості про заплановане
вивільнення ОСОБА_4, а 5 квітня 2012 року -
про його фактичне вивільнення.

На день попередження про наступне
вивільнення, яким є 31 січня 2012 року та
на день звільнення, яким є 4 квітня 2012
року, вакантні посади ОСОБА_4 не
пропонувалися, у зв'язку з їх
відсутністю.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом, зокрема, у
випадку змін в організації виробництва
і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями статті 49-2 КЗпП
України про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас, власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації, перевага в залишенні на
роботі надається працівникам,
зазначеним у частині другій статті 42
КЗпП України.

Аналіз зазначених норм дає підстави
для висновку, що розірвання трудового
договору з працівником має
супроводжуватися наданням гарантій,
пільг і компенсацій, передбачених КЗпП
України, а також дотриманням
установлених вимог при вивільненні
працівника (попередження за 2 місяці
про наступне вивільнення, врахування
переважного права на залишення на
роботі, наявність скорочення
чисельності або штату працівників,
змін в організації виробництва і праці
тощо). Ці норми кореспондуються з
конституційним правом громадянина на
захист від незаконного звільнення
(стаття 43 Конституції України).

Оскільки суди під час розгляду справи
встановили, що звільнення позивача
пов'язане зі скороченням штату
працівників відповідача, зокрема,
посади, яку він обіймав, а саме
звільнення проведено з дотриманням
процедури вивільнення працівника,
колегія суддів погоджується з
висновком судів щодо законності такого
звільнення та відсутності підстав для
поновлення його на роботі і виплати
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_4
про стягнення заробітної плати за
роботу у надурочний та нічний час, то
суди, дослідивши правила внутрішнього
трудового розпорядку та колективний
договір Севастопольської митниці,
табелі обліку робочого часу,
встановили, що ОСОБА_4 у надурочний та
нічний час не працював, а тому їхній
висновок про необґрунтованість позову
в цій частині є правильним.

Також ОСОБА_4 були заявлені позовні
вимоги про стягнення недоотриманої
матеріальної допомоги на оздоровлення
та вирішення соціально-побутових
питань у розмірі 5079,56 грн. за 2012 рік.

Порядок надання матеріальної допомоги
посадовим особам та працівникам митної
служби встановлений наказом
Держмитслужби України від 25 березня
2008 року № 266 (далі - Порядок), яким
визначено, що допомога на оздоровлення
та матеріальна допомога на вирішення
соціально - побутових питань надається
в межах асигнувань на оплату праці,
передбачених у кошторисі митного
органу; її розмір встановлюється
наказом митного органу; допомога на
оздоровлення виплачується при наданні
щорічної відпустки - один раз на рік;
матеріальна допомога на вирішення
соціально-побутових питань
виплачується за заявою посадової
особи, за клопотанням безпосереднього
керівника.

Наказами Севастопольської митниці від
24 лютого 2012 року № 19 та від 14
березня 2012 № 37 визначено, що допомога
на оздоровлення надається у розмірі
посадового окладу.

Оскільки суди встановили, що
матеріальна допомога на оздоровлення у
розмірі посадового окладу була
виплачена позивачу при звільненні, а з
заявою про надання матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових питань позивач до
відповідача не звертався, то висновок
судів про необґрунтованість позову в
цій частині також є правильним.

Враховуючи те, що доводи касаційної
скарги правильності висновку судів не
спростовують; останні під час розгляду
справи всебічно перевірили обставини
справи та вирішили спір у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин; в ухвалених ними
рішеннях повно відображені обставини,
що мають значення для даної справи,
висновки судів щодо встановлених
обставин і правові наслідки є
правильними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, колегія суддів приходить до
висновку про законність судових рішень
та відсутність підстав для їх
скасування.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополя від 13 липня 2012
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді
Т.Ф.Весельська

В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко