Справа № 2а-48/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/66850/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.,

Малиніна В.В.,

Швець В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Виконавчого комітету
Житомирської міської Ради, сектору
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Корольовського
районного відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання рішення
протиправним та зобов'язання вчинити
дії за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом та просить визнати
протиправним та скасувати п.п.1.6
пункту 1 рішення виконавчого комітету
Житомирської міської ради № 643 від
09.09.2010 року «Про реєстрацію фізичних
осіб за місцем проживання» та
зобов'язати сектор ГІРФО
Корольовського РВ УМВС України в
Житомирській області зняти ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за
адресою АДРЕСА_1.

Постановою Корольовського районного
суду в м. Житомирі від 23 квітня 2012 року в
задоволені позову ОСОБА_4 до
виконавчого комітету Житомирської
міської ради про визнання
протиправним і скасування пункту 1.6
рішення виконавчого комітету
Житомирської міської ради № 6431 від
9.09.2010 року «Про реєстрацію фізичних
осіб за місцем проживання»
відмовлено за безпідставністю.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2012 року скасовано постанову
Корольовського районного суду в м.
Житомирі від 23 квітня 2012 року та
прийнято нову, якою адміністративний
позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
п.п.1.6 пункту 1 рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради №
643 від 09.09.2010 року "Про реєстрацію
фізичних осіб за місцем проживання".
Зобов'язано сектор ГІРФО
Корольовського РВ УМВС України в
Житомирській області зняти ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за
адресою за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 не погодилася з постановою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2012 року і звернулась до суду з
касаційною скаргою, в який просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі постанову
Корольовського районного суду в м.
Житомирі від 23 квітня 2012 року,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні обставини.

Рішенням виконавчого комітету
Житомирської міської ради № 643 від
09.09.2010 року «Про реєстрацію фізичних
осіб за місцем проживання» ОСОБА_5 та
її донькі ОСОБА_6 надано дозвіл на
реєстрацію за адресою АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення,
сектором ГІРФО Корольовського РВ УМВС
у Житомирській області ОСОБА_5 та а
ОСОБА_6 були зареєстровані за вказаною
адресою.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, виходив з того, що
права та законні інтереси позивача
оспорюваним рішенням не порушуються,
оскільки ОСОБА_4 не є наймачем спірної
квартири, також позивачем не надано
доказів отримання ордеру на заселення
в спірну квартиру, або укладення
договору найму щодо цієї квартири, в
установленому законом порядку.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд апеляційної інстанцій
дійшов висновку, що рішення п.п.1.6
пункту 1 рішення виконавчого комітету
Житомирської міської ради № 643 від
09.09.2010 року «Про реєстрацію фізичних
осіб за місцем проживання» є
неправомірним та підлягає скасуванню,
оскільки прийняте всупереч вимогам ч. 3
ст. 2 КАС України та ч.2 ст. 19 Конституції
України.

Свої висновки обґрунтовував
наступними правовими нормами.

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування визначені Законом
України "Про місцеве самоврядування".

Статтею 3 цього Закону передбачені
повноваження органів місцевого
самоврядування в галузі
житлово-комунального господарства,
побутового, торговельного
обслуговування, громадського
харчування, транспорту і зв'язку.

Житлові відносини в Україні
регулюються Житловим Кодексом
Української РСР.

Встановлено, що в березні 1969 року сім'я
ОСОБА_7 в складі трьох осіб відповідно
до наданого ордеру №І37, вселилась в
квартиру АДРЕСА_1 де проживала до 1974
року.

У зв"язку з виїздом ОСОБА_7 з сім'єю за
межі СРСР для проходження військової
служби, останньому на спірну квартиру
25 січня 1974 року було видано охоронне
свідоцтво на час перебування за
кордоном.

Після повернення з-за кордону сім"я
ОСОБА_7 в м. Житомир не повернулась.
Видане охоронне свідоцтво втратило
свою силу (інше не видавалось).

ОСОБА_7 продовжував військову службу в
Росії, де отримав житло від
Міністерства оборони.

У 1992 році ОСОБА_7 зі своєю дружиною
повернувся в м. Житомир.

ОСОБА_5 створила свою сім'ю та
продовжувала проживати в Росії.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради від
28.07.1992 року №415 "Про дозвіл обміну
квартир громадянам міста" та обмінного
ордеру, ОСОБА_7 обміняв надане йому
житло у вигляді двохкімнатної квартири
в м. Саранську, Росія на двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 повернулася в м. Житомир в
серпні 1995 року та була зареєстрована
за місцем проживання своїх батьків
АДРЕСА_2

Питання про повернення їм спірної
квартири до 2005 року вищезазначені
особи не ставили.

В 2000 році квартира по АДРЕСА_2 була
приватизована ОСОБА_7 на себе та
дружину.

Таким чином, з моменту отримання іншого
житла, відповідно до норм Житлового
Кодексу Української РСР сім'я ОСОБА_7
втратила право на житло, а саме на
квартиру АДРЕСА_1

Зазначені обставини були встановлені і
рішенням Корольовського районного
суду в м. Житомирі від 25.06.2008 року.

Статтею 73 Житлового кодексу України
передбачено, що жилі приміщення, що їх
займають наймачі та члени їх сімей,
бронюються при направлені на роботу за
кордон - на весь час перебування за
кордоном, при виїзді на роботу в райони
Крайньої Півночі і в прирівняні до них
місцевості - на весь час дії трудового
договору, а у випадках, передбачених
законодавством Союзу РСР, - на весь час
перебування в районах Крайньої Півночі
і в прирівняних до них місцевостях.

Відповідно до ст. 76 Житлового кодексу
України якщо наймач та члени його сім'ї
не повернулись у заброньоване жиле
приміщення протягом шести місяців
після закінчення строку дії броні.

Як зазначено вище , після повернення
з-за кордону сім"я ОСОБА_7 в м. Житомир не
повернулась. Видане охоронне свідоцтво
втратило свою силу (інше не видавалось).

При цьому твердження відповідачів, що
позивачка не має права на спірне житло,
оскільки була позбавлена права
власності на нього за рішенням
Корольовського районного суду від
25.06.2008 року, є безпідставними, оскільки
недійсним свідоцтво про право
власності на житло №3211 від 03.04.2001 року,
видане на ім'я ОСОБА_4 відділом
приватизації Коростенського відділу
Південно-Західної залізниці було
визнано з підстав відсутності на той
час повноважень у останнього щодо
приватизації. Повноважним органом
приватизації був виконавчий комітет
Житомирської міської ради.

Встановлено також, що ОСОБА_4 вселена в
квартиру за згоди сім"ї ОСОБА_7 і
проживає в спірній квартирі з 1974 року
по даний час, сплачує платежі за
користування квартирою, з 2001 року
зареєстрована в спірній квартирі.

За даними ВЖРЕП № 9 остання значиться
як наймач.

Відповідно, позивач набула статусу
наймача квартири, не визнана такою, що
втратила право на житло та не виселена
з спірної квартири в передбаченому
законом порядку.

ОСОБА_8 не проживає в спірній квартирі з
1974 року, а ОСОБА_9 не проживала в
квартирі зовсім.

Виконавий комітет міської ради,
надаючи згоду ОСОБА_5 та її доньки на
реєстрацію за адресою АДРЕСА_1 не
звернув уваги на вищезазначені
обставини та передчасно прийняв
рішення № 643 від 09.09.2010 року «Про
реєстрацію фізичних осіб за місцем
проживання».

Аналізуючи вказані обставини по справі
та застосовуючи відповідні норми
матеріального права, суд касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції щодо
порушеного права позивача на
користування жилим приміщенням при
прийнятті Виконавчим комітетом
Житомирської міської ради
неправомірного рішення № 643 від 09.09.2010
року «Про реєстрацію фізичних осіб за
місцем проживання».

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суд апеляційної інстанції
правильно встановив обставини справи,
повно дослідив докази по справі та
ухвалили рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи викладені в касаційній скарзі
не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, тому підстави
для скасування або зміни рішення
відсутні.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2012 року - без змін, оскільки суд
апеляційної інстанцій не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

В.В.
Малинін

В.В. Швець