Справа № 804/16200/14
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 р. Справа № 804/16200/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Державної міграційної
служби у Київській області про
визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2014 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
звернулась громадянка В'єтнаму ОСОБА_2
з позовною заявою до Управління
Державної міграційної служби України у
Київській області, в якій просить
визнати протиправним та скасувати
висновок перевірки матеріалів щодо
правомірності документування
посвідкою на постійне проживання в
Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнятий УДМС України в
Київській області, затверджений 30.07.2014
року в.о. начальника УДМС України в
Київській області Пустовіт О.О.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
висновок перевірки матеріалів від
30.07.2014 р. щодо правомірності
документування посвідкою на постійне
проживання в Україні громадянки
В'єтнаму ОСОБА_2 є протиправним,
оскільки він приймався без дотримання
вимог п.23 Порядку провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію і подання про його
скасування та виконання прийнятих
рішень. Також позивач вказує, що
відповідач не навів будь-яких обставин,
як б тягли за собою обґрунтування
скасування позивачу посвідки на
постійне місце проживання в Україні,
або доказів отримання вказаної
посвідки у непередбаченому законом
порядку.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

За таких обставин, суд вирішив
розглянути справу у письмовому
провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що громадянка
В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідно до Міжурядової Угоди між СР
та СРСР «Про відправлення та прийом
в'єтнамських громадян на професійне
навчання та роботу на підприємствах і в
організації СРСР» з 24.12.1990 р. по 13.05.1992 р.
працювала на Житомирському відкритому
акціонерному товаристві «Льонотекс»,
що підтверджується довідкою від 20.05.2003
р. №10/41, наявною у справі, а потім
залишилася проживати в Україні.

21.05.2003 р. керівництвом ВГІРФО ГУ МВС
України в Київській області прийнято
рішення про документування громадянки
В'єтнаму ОСОБА_2 посвідкою на постійне
проживання в Україні (терміном дії -
безстроково) відповідно до п. 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про імміграцію» як особу, яка вже має
дозвіл на імміграцію.

Також згідно копії паспорту громадянки
В'єтнаму ОСОБА_2, яка міститься у справі,
в паспорті міститься штамп з печаткою
відповідного органу «дозволено
постійне проживання в Україні з 21.05.2003
р.».

Матеріали справи свідчать, що
громадянка В'єтнаму ОСОБА_2 має двох
дітей: ОСОБА_5 (свідоцтво про народження
серії НОМЕР_1 від 23.06.2006 р.) та ОСОБА_6
(свідоцтво про народження серії НОМЕР_2
від 23.06.2006 р.).

На даний час, як підтверджено
матеріалами справи, місцем проживання
громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1.

Однак, 30.07.2014 р. Управлінням Державної
міграційної служби України в Київській
області прийнято рішення у формі
висновку, яким визнано прийняте
рішення ВГІРФО ГУ МВС України в
Київській області 21.05.2003 р. про
документування громадянки В'єтнаму
ОСОБА_2 посвідкою на постійне
проживання в Україні на підставі п. 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про імміграцію» неправомірним,
посвідку визнано неправомірно виданою
та вилучено.

Висновок обґрунтований тим, що
громадянка В'єтнаму ОСОБА_2 звернулась
з заявою про оформлення посвідки на
постійне проживання в Україні після
визначеного Законом України «Про
імміграцію» терміну, в якому зазначено,
що вважаються такими, що мають дозвіл
на імміграцію в Україну іноземці та
особи без громадянства, які прибули в
Україну до 6 березня 1998 року за Угодою
між Урядом Соціалістичної Республіки
В'єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишились проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про
імміграцію" (станом на 2003 р.) посвідка на
постійне проживання - документ, що
підтверджує право іноземця чи особи
без громадянства на постійне
проживання в Україні.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України
"Про імміграцію" (станом на 2014 р.) дозвіл
на імміграцію - рішення, що надає право
іноземцям та особам без громадянства
на імміграцію.

Стаття 12 Закону України "Про
імміграцію"(станом на 2014 р.) передбачає,
що дозвіл на імміграцію може бути
скасовано, якщо:

1)з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність;

2)іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили;

3)дії іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні;

4)це є необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України;

5)іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства;

6) в інших випадках, передбачених
законами України.

Вказані норми регулюють відносини, які
виникають між уповноваженим органом та
іноземцем при наданні дозволу на
імміграцію, та не передбачають
випадків скасування посвідки на
постійне проживання в Україні.

При наданні посвідки на постійне місце
проживання в Україні громадянці
В'єтнаму ОСОБА_2 ВГІРФО ГУ МВС України в
Київській області керувалося п.4
Прикінцевих положень Закону України
«Про імміграцію», тобто проводило
перевірку підстав залишення на
постійне проживання на території
України громадянки В'єтнаму ОСОБА_2 під
час якої підстав для відмови у наданні
дозволу на імміграцію не виявило, та
надало останній посвідку на постійне
місце проживання в Україні.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затвердженого Постановою КМ
України № 1983 від 26.12.2002р. дозвіл на
імміграцію скасовується органом за
місцем його видачі. Питання щодо
скасування дозволу вправі порушити
орган внутрішніх справ, інший орган
виконавчої влади, який у межах наданих
йому повноважень забезпечує виконання
законодавства про імміграцію, якщо
стало відомо про існування підстав для
скасування дозволу на імміграцію. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу за місцем
прийняття рішення про надання такого
дозволу. ДМС, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію". Копія
рішення надсилається
Держприкордонслужбі.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону
України "Про імміграцію" підлягає
скасуванню дозвіл на імміграцію, а ст. 13
вказаного Закону встановлює вилучення
посвідки на постійне місце проживання
на підставі скасування дозволу на
імміграцію.

Як свідчать матеріали справи,
громадянці В'єтнаму ОСОБА_2 не
надавався дозвіл на імміграцію в
Україні, оскільки вона прибула на
територію України в 1990 році, а Закон
України "Про імміграцію", прийнятий 07
червня 2001 року, передбачив набуття
дозволу на імміграцію в силу цього
Закону без окремої дії чи рішення
суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, в силу дії цього Закону
громадянці В'єтнаму ОСОБА_2 щодо
набуття права на дозвіл на імміграцію
надана посвідка на постійне місце
проживання в Україні без надання
дозволу на імміграцію.

Крім того, згідно п. 4 Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію", особам, зазначеним в цьому
пункті Прикінцевих положень, зокрема
іноземцям та особам без громадянства,
які прибули в Україну до 6 березня 1998
року за Угодою між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні; посвідка на постійне
проживання видається за їхніми заявами
або заявами їх законних представників
без оформлення дозволу на імміграцію.
На них поширюється чинність статей 12 - 15
цього Закону.

Тобто, з аналізу вказаної норми
вбачається, що посвідка на постійне
проживання видається уповноваженим
органом за заявою, та не передбачає
оформлення дозволу на імміграцію. А
відтак, позивач не повинен був
отримувати дозвіл на імміграцію.

За таких обставин, визнання громадянки
В'єтнаму ОСОБА_2 такою, що не мала права
на імміграцію в Україну та
неправомірно виданою останній
посвідки без скасування дозволу на
імміграцію, оскільки дозвіл на
імміграцію в даному випадку не
надавався, суд вважає не правомірним.

Висновок Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області щодо звернення громадянки
В'єтнаму ОСОБА_2 із заявою про видачу ій
посвідки на постійне проживання після
закінчення шестимісячного терміну з
дня набрання чинності Законом України
"Про імміграцію" суд вважає також
протиправним, адже через велику
кількість звернень громадян В'єтнаму
державний орган не встигав розглядати
всі звернення, тому й офіційне
прийняття документів відбулось
пізніше.

Також висновок Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області прийнятий з порушенням вимог ч.
3 ст. 2 Кодексу адміністративного
кодексу України, а саме: на підставі та
у спосіб, що не передбачений законом,
оскільки застосована норма закону
передбачає скасування дозволу на
імміграцію, а управлінням вилучена
посвідка на постійне проживання в
Україні, тоді як дозвіл не
скасовувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного кодексу України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги за заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що суд оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене та з метою
захисту прав, свобод та інтересів
громадянки В'єтнаму ОСОБА_2, суд
задовольняє адміністративний позов
шляхом визнання протиправним та
скасування висновку перевірки
матеріалів щодо правомірності
документування посвідкою на постійне
проживання в Україні громадянки
В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнятий
УДМС України в Київській області,
затверджений 30.07.2014 року в.о. начальника
УДМС України в Київській області
Пустовіт О.О.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 14, 69, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління Державної міграційної
служби України у Київській області про
визнання дій протиправними -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
висновок перевірки матеріалів щодо
правомірності документування
посвідкою на постійне проживання в
Україні громадянки В'єтнаму ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнятий УДМС України в
Київській області, затверджений 30.07.2014
року в.о. начальника УДМС України в
Київській області Пустовіт О.О.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена відповідно до
ст. 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя Р.З.
Голобутовський