Справа № К/9991/19899/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/19899/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Борзнянського районного
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до Управління
Пенсійного фонду України в
Борзнянському районі Чернігівської
області, Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівській області про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Борзнянському районі Чернігівської
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 20
жовтня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року Борзнянський
районний центр зайнятості - робочий
орган виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (далі Центр
зайнятості) звернувся з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Борзнянському районі Чернігівської
області, Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівській області про стягнення з
відповідачів на свою користь суму
сплаченої допомоги по безробіттю у
розмірі 3323,33 гривень (далі спірні
виплати).

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що спірні виплати
підлягають стягненню з відповідачів на
підставі пункту 4 статті 35 Закону
України від 2 березня 2000 року № 1533-ІІІ
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (далі Закон №
1533-ІІІ), а тому просив про задоволення
позову.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 20 жовтня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року, позов задоволено та стягнуто з
відповідача, Управління Пенсійного
фонду України в Борзнянському районі
Чернігівської області, спірні виплати.

У касаційній скарзі відповідач,
Управління Пенсійного фонду України в
Борзнянському районі Чернігівської
області, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними рішення скасувати та задовольнити
позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Як правильно встановлено судами
попередніх інстанцій та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_4, 4 березня 2009 року була
звільнена з посади начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Борзнянському районі Чернігівської
області.

4 серпня 2009 року вказана особа
звернулась до Борзнянського районного
центру зайнятості як така, що шукає
роботу.

За заявою від 11 серпня 2009 року та згідно
наказу Борзнянського міськрайонного
центру зайнятості від 11 серпня 2009 року
їй було надано статус безробітної та
призначено допомогу по безробіттю,
виплата якої розпочато з 9 листопада 2009
року.

У зазначений період позивач виплатив
ОСОБА_4 допомогу по безробіттю у
розмірі 3323,33 гривень.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 5
серпня 2010 року ОСОБА_4 було поновлено на
посаді, з якої її звільнено.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій, на підставі наявних у справі
даних встановили і правильно виходили
з того, що суми виплаченого
забезпечення, підлягають утриманню з
відповідача, Управління Пенсійного
фонду України в Борзнянському районі
Чернігівської області, у зв'язку з
поновленням безробітної на роботі за
рішенням суду.

Так, у відповідності до частини 1 статті
7 Закону № 1533-ІІІ видами забезпечення
за цим Законом є допомога по
безробіттю, у тому числі одноразова її
виплата для організації безробітним
підприємницької діяльності.

За приписами частини 4 статті 34 Закону
№ 1533-ІІІ із роботодавця утримуються,
зокрема, сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
безробітному у разі поновлення його на
роботі за рішенням суду.

При цьому, за визначенням пункту 7
Закону України від 15 вересня 1999 року №
1045-ХІV «Про професійні спілки, їх права
та гарантії діяльності» (далі Закон №
1045-ХІV) роботодавцем є власник
підприємства, установи, організації
незалежно від форми власності, виду
діяльності, галузевої належності або
уповноважений ним орган (керівник) чи
фізична особа, яка відповідно до
законодавства використовує найману
працю.

Аналогічні положення дублюються у
абзаці 1 пункту 10 частини 1 статті
1 Закону № 1533-ІІІ.

Крім того, у відповідності до підпункту
5 пункту 3.3 Положення про головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 27 червня
2002 року № 11-2 (у редакції
постанови правління Пенсійного фонду
України від 25 лютого 2008 року № 5-5),
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 липня 2002 року за №
581/6869, далі Положення), начальник
Управління, за погодженням з
відповідними місцевими органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування та Фондом,
призначає та звільняє з посади
начальників підвідомчих органів.

ОСОБА_4 перебувала у трудових
відносинах з Управлінням Пенсійного
фонду України в Борзнянському районі
Чернігівської області, яке є
роботодавцем по відношенню до неї, у
розумінні Законів № 1045-ХІV та №
1533-ІІІ, а тому висновки судів про
необхідність стягнення спірних виплат
саме з вищезазначеного відповідача є
правильними та ґрунтуються на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставинах
справи, підтверджених доказами,
дослідженими під час її розгляду.

За таких обставин, рішення судів
попередніх інстанцій відповідають
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Борзнянському районі Чернігівської
області відхилити, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало