Справа № 826/18155/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року м. Київ
К/800/12816/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.02.2014

та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.12.2013

у справі № 826/18155/13-а

за позовом Консорціуму
«Науково-виробниче об'єднання
«Укргідроенергобуд»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Консорціум «Науково-виробниче
об'єднання «Укргідроенергобуд»
звернувся до суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві №
від 19.06.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.12.2013, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.02.2014,
позов задоволено; визнано протиправним
та скасовано спірне податкове
повідомлення-рішення, з підстав
обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної документальної
позапланової виїзної перевірки
Консорціуму «Науково-виробниче
об'єднання «Укргідроенергобуд» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків ТОВ «Інжинірингова компанія
«Синтез», їх реальності та повноти
відображення в обліку за період з 01.10 по
31.12.2012, складено акт №
1566/22-30/33834660 від 27.05.2013, в якому
зафіксовано порушення: п. п. 198.3, 198.6 ст.
198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження суми
податку на додану вартість на суму 972
533,36 грн.

На підставі результатів проведеної
перевірки, 19.06.2013 відповідачем прийняте
податкове повідомлення-рішення №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 1 215 666 грн., в т.ч.: 972 533
грн. основного платежу та 243 133 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Висновки податкового органу, викладені
в акті перевірки, ґрунтуються на акті
Західної МДПІ м. Харкова від 08.04.2013 №
620/22.1-107/32563055 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ «ІК
«Синтез» з ТОВ «Спецтрубмонтаж» за
вересень, грудень 2012 року, ТОВ
«Генбудінвест» за листопад 2012 року»,
яким встановлено, що підприємство не
знаходиться за місцем реєстрації.
Зустрічну звірку ТОВ «ІК «Синтез»
здійснено на підставі акту від 26.02.2013 №
749/2240/31939034 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Спецтрубмонтаж» з
питань дотримання вимог податкового та
валютного законодавства за період з
01.01.2011 по 31.12.2012», згідно якого у
підприємства відсутній факт реального
вчинення господарських операцій за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012 та формування
податкового кредиту по придбанню
товару (виконанню робіт) та акт від
28.03.2013 № 273/2240/37318658
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Генбудінвест»
щодо документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків, їх реальності та повноти
відображення в обліку за період з 01.01.2012
по 31.12.2012», відповідно до якого по ТОВ
«ІК «Синтез» неможливо підтвердити
факт реального вчинення господарських
операцій за вересень, листопад, грудень
2012 року, в зв'язку з чим, на думку
податкового органу, неможливо
підтвердити факт взаємодії позивача з
ТОВ «ІК «Синтез» у період вересень,
листопад, грудень 2012 року.

Матеріалами справи встановлено, що
25.03.2011 між позивачем та ВАТ
«Укргідроенерго» укладено договір
генерального підряду на виконання
генпідрядних робіт із завершення
будівництва гідроагрегатів № 2 та № 3
Дністровської гідроакумулюючої
електростанції від 25.03.2011, предметом
якого є виробничо-господарські
взаємовідносини, пов'язані із
виконанням генпідрядних робіт із
завершення будівництва гідроагрегатів
№ 2 та № 3 Дністровської
гідроакумулюючої електростанції.

Між позивачем та ТОВ «ІК «Синтез»
укладено договір субпідряду від 10.07.2012
№ 24-01/2011-к на виконання
будівельно-монтажних,
пусконалагоджувальних робіт та
поставки обладнання в ході завершення
будівництва гідроагрегатів № 2 та № 3
Дністровської гідроакумулюючої
електростанції, відповідно до умов
якого замовником будівництва є ПАТ
«Укргідроенерго» та предметом якого є
виконання окремих
будівельно-монтажних та
пусконалагоджувальних робіт
погоджених сторонами в додатку № 5 до
договору, поставку обладнання
відповідно до специфікації (додаток №
6), що додається до договору та є його
невід'ємною частиною.

Факт виконання умов зазначених
договорів судами встановлено з
підтвердженням матеріалів справи, а
саме: договірними цінами, протоколами
погодження договірних цін, календарним
графіком, видатковими та податковими
накладними, актами приймання виконаних
будівельних робіт (форма КБ-2В),
довідкою про вартість будівельних
робіт.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що зобов'язання за договором між
позивачем та ТОВ «ІК «Синтез»
виконувались сторонами у повному
обсязі, що підтверджено первиною
документацією та відгуком ВАТ
«Укргідроенерго» (замовник робіт) по
виконаним роботам з будівництва
Дністровської ГАЕС.

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу (п. 198.1 ст. 198 ПК
України).

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 цього Кодексу
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. п. 201.1, 201.4, 201.8, 201.10 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну;
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця; право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу; податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені норми
Податкового кодексу України можна
дійти висновку про існування декількох
підстав для формування податкового
кредиту, а саме: наявність у платника
податку - покупця належно оформлених
податкових накладних, фактична сплата
грошових коштів контрагенту, в сумі
визначеній в податкових накладних, а
також фактичне виконання
господарських операцій, за наслідками
яких у платника податку на додану
вартість виникає право на податковий
кредит, що в даному випадку судами обох
інстанцій встановлено з
підтвердженням матеріалів справи.

Таким чином, за встановлення в судовому
порядку фактичного здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентом ТОВ «ІК «Синтез», що
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
є правомірним формування позивачем
податкового кредиту у спірному періоді
за результатами господарських
операцій із зазначеним контрагентом.

Зважаючи на вказані обставини,
відсутність порушень норм
матеріального та процесуального права,
висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про задоволення позовних
вимог є вірним, а касаційна скарга
відповідача - необґрунтованою та такою,
що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.02.2014 та
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16.12.2013 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний