Справа № 308/16068/13-а
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
Справа № 876/7935/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Шавеля Р.М., Гулида Р.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Ужгородському районі
Закарпатської області на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 18.03.2014 року в
справі №308/16068/13-а за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області про визнання неправомірними
дій (бездіяльності) щодо нарахування
державної допомоги дітям війни
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та
зобов'язання вчинити дії,

встановив:

В грудні 2010 року позивач
звернулася до суду з позовом, у якому
просила визнати протиправними дії
відповідача та зобов'язати здійснити
перерахунок та виплату щомісячної
державної соціальної допомоги як
дитині війни відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року та з 22.05.2008 року по дату винесення
рішення у справі.

Ухвалою суду від 18.03.2014 року позов
у частині вимог за період з 09.07.2007 по
02.06.2010 року залишено без розгляду.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 18.03.2014 року задоволено
частково: визнано протиправними дії
відповідача, зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як
дитині війни, підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
врахуванням ч.1 ст.28 Закону Країни «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 03.06.2010 року по
03.12.2010 року (включно) з урахуванням
раніше проведених виплат за вказаний
період.

Не погодившись із постановою суду,
її оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову по справі про залишення без
задоволення позовних вимог.

Вимоги за апеляційною скаргою мотивує
тим, що встановлений ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком
застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не
може використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України. Окрім
вказаного, вважає правомірним
нарахування підвищення до пенсії в
розмірах, встановлених постановою
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року №530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджується, що позивач, 1938 року
народження, є дитиною війни в розумінні
ст. 1 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зазначена редакція ст. 6 закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» чинна після визнання
неконституційними Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 змін, внесених
підпунктом 1 пункту 41 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
р. N 107-VI.

Розмір мінімальної пенсії за
віком, визначений у абз. 1 ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно з якою мінімальна
пенсія за віком дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність.

Проте, відповідач всупереч ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» виплачував позивачу
щомісячне підвищення до пенсії у
меншому розмірі, який встановлений
постановою КМ України «Про деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» №530 від 28 травня 2008
року.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право на отримання підвищення до
пенсії у розмірі, встановленому ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 03.06.2010 року по
03.12.2010 року.

Колегія суддів вважає дії
відповідача щодо виплати позивачу
підвищення до пенсії, як дитині війни, у
розмірі, меншому ніж той, що
встановлений ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
неправомірними, а висновок суду першої
інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог-законним і
обґрунтованим лише частково.

Колегія суддів зазначає, що Закон
України «Про соціальний захист дітей
війни» має вищу юридичну силу в
порівняні з постановою КМ України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» №530 від 28
травня 2008 року, та є пріоритетним у
застосуванні.

Крім того, будь-яким іншим
законом, крім Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії не встановлений, у зв'язку з чим
відсутні підстави не застосовувати для
розрахунку підвищення пенсії як дитині
війни розмір мінімальної пенсії за
віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Стаття 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
визначає, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного
кодексу України бюджетний період для
всіх бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік, який починається 01
січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року.

Державний бюджет України
затверджується щорічно Верховною
Радою України на період з 01 січня до 31
грудня, а за особливих обставин - на
інший період (ст. 96 Конституції
України).

До 01 січня 2014 року «Прикінцевими
положеннями» законів України від 23
грудня 2010 року №2857-VI «Про державний
бюджет України на 2011 рік», від 22 грудня
2011 року №4282-VI «Про державний бюджет
України на 2012 рік», від 06 грудня 2012 року
№5515- VI «Про державний бюджет України на
2013 рік» було визначено, що норми і
положення ст.ст. 5 та 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та у розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України.

Так, п. 7 Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» №
3491-УІ від 14.06.2011 року встановлено, що у
2011 році норми і положення статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік».
Закон України набрав чинності з 19
червня 2011 року.

На виконання пункту 7 Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України
було винесено Постанову від 06 липня 2011
року №745 «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету», п. 6
якого встановлено, що дітям війни до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, підвищення проводиться
у розмірі 49,8 грн.

Тому колегія суддів не
погоджується з судом першої інстанції
про задоволення позовних вимог лише до
03.12.2010 року.

В 2011 році позивач мав право на
отримання підвищення до пенсії як
дитина війни включно до 22.07.2011 року.

Щодо 2012, 2013 року - то в даний період
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян у 2012, 2013
бюджетних роках делеговано Кабінету
Міністрів України.

Однак Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» (в
редакції, чинній до 03.08.2014 року) не було
передбачено обмежень щодо
застосування ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014
року, який набрав чинності 03.08.2014 року,
доповнено Розділ «Прикінцеві
положення» ЗУ «Про державний бюджет
України на 2014 рік» пунктом 6-7, якими
встановлено, що норми і положення,
зокрема, ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Таким чином, лише з 03.08.2014 року
норми і положення статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовуються у порядку та в
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Оскільки позивач просив
задовольнити позовні вимоги включно по
дату винесення рішення у справі, а таке
датується 18.03.2014 роком, та враховуючи
положення проаналізованих вище
нормативних актів, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід
задовольнити за періоди з 03.06.2010 року по
22.07.2011 року та з 01.01.2014 року по 18.03.2014
року.

Враховуючи викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
порушенням норм матеріального права, з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, у зв'язку з чим
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205,
207 КАС України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області задовольнити частково.

Скасувати постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 18.03.2014 року в
справі №308/16068/13-а та прийняту нову
постанову, якою адміністративний позов
задовольнити частково.

Визнати дії управління
Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області щодо не нарахування та виплати
ОСОБА_1 , як дитині війни, підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з врахуванням ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
періоди з 03.06.2010 року по 22.07.2011 року та з
01.01.2014 року по 18.03.2014 року, з врахуванням
проведених виплат за вказаний період.

Зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області нарахувати та виплатити
ОСОБА_1, як дитині війни, підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з врахуванням ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
періоди з 03.06.2010 року по 22.07.2011 року та з
01.01.2014 року по 18.03.2014 року, з врахуванням
проведених виплат за вказаний період.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.
Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Шавель Р.М.

Гулид Р.М.