Справа № 2а-16433/12/2670
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Карпушової
О.В., суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,
секретар судового засідання Самсонова
М.М., за участю сторін: представників
позивача Селютіна А.В., Трут Д.В.,
представника відповідача-1
Богдановської Т.В., представника
відповідача-2 Чех А.С., представник
третьої особи - Трофименко М.Є.,
представника прокуратури Бєрової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України та Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 01
вересня 2014 року в адміністративній
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Порше
Україна" до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України, третя особа - Департамент
боротьби з контрабандою та митними
правопорушеннями Державної митної
служби України, за участі - прокуратури
м. Києва, про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень,-

В С Т А Н О В
И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Порше Україна"
(надалі - ТОВ "Порше Україна") звернулося
до суду з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України, в якому з урахуванням
уточнених позовних вимог просить:
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
від 19.11.2012р. №256, №257, №258 та Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України від 20.11.2012р. №82, №81, №80, від
19.11.2012р. №79, №78, №77.

Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що необґрунтованими є висновки митного
органу про заниження позивачем митної
вартості товару, внаслідок чого,
позивачем не сплачено належну суму
ввізного мита та податку на додану
вартість, оскільки, відповідачем не
взято до уваги всі документи, які
підтверджують достовірність
задекларованих витрат, понесених
позивачем на транспортування
імпортованих товарів до митного
кордону України.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
09.04.2013р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013р.,
відмовлено в задоволенні позовних
вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 02.04.2014р. скасовані
зазначені судові рішення у даній
справі, та справу направлено до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначила, що вважає необґрунтованою
позицію митного органу, яку підтримали
суди попередніх інстанцій, про те, що
всі витрати на транспортування,
понесені позивачем до перетину кордону
та після ввезення товару на територію
України, мають бути включені до митної
вартості оцінюваних товарів, якщо
неможливо виділити на підставі
первинних документів із загальної суми
витрат конкретний розмір таких витрат,
понесених до перетину кордону, та
обчислення суми витрат після перетину
кордону. Суди помилково зазначили, що
транспортні витрати та їх вартість
мають бути підтверджені виключно
такими первинними документами, як акт
виконаних робіт, платіжні документи.
Суди попередніх інстанцій
безпідставно не врахували всіх
первинних документів: рахунків-фактур,
актів, які виставлялися перевізником
за перевезення, які передбачають
вартість транспортних послуг, довідок
про транспортні витрати та про
вартість послуг з транспортування, які
за змістом та формою відповідають
вимогам закону щодо складання
первинних документів, та інформація в
яких складена у спосіб, сумісний з
принципами бухгалтерського обліку,
формально пославшись лише на
відсутність таких первинних
документів, як акти виконаних робіт та
платіжні документи з розбивкою
транспортних витрат до та після
перетину митного кордону України.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
01.09.2014 р. адміністративний позов
задоволено повністю.

Відповідачі, не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, подали
апеляційні скарги в яких просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду від 01.09.2013 р. як
таку, що прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Апеляційні скарги обґрунтовано
тим, що перевіркою встановлено
порушення позивачем ст. 267 Митного
кодексу України в частині повноти
визначення митної вартості в
результаті заниження сум витрат на
транспортування до митної території
України, внаслідок чого,
податкові-повідомлення рішення
прийняті правомірно.

В судовому засіданні представники
відповідачів підтримали доводи
апеляційних скарг, представники
позивача заперечував проти
задоволення апеляційних скарг.
Представник прокуратури та третьої
особи підтримали доводи апеляційних
скарг відповідачів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що Департаментом боротьби
з контрабандою та митними
правопорушеннями Державної митної
служби України проведено перевірку та
складено акт №0011/12/143000000/ від
15.11.2012р. про проведення перевірки стану
дотримання Товариством з обмеженою
відповідальністю «Порше Україна»
законодавства України з питань
державної митної справи за період з
02.06.2011р. по 11.09.2012р.

Перевіряючими зроблено висновок про
порушення позивачем вимог ст. 267
Митного кодексу України в частині
повноти визначення митної вартості в
результаті заниження сум витрат на
транспортування до митної території
України. В акті зазначено, що перевірка
достовірності задекларованих витрат,
понесених позивачем на
транспортування імпортованих товарів
до митного кордону України,
проводилася шляхом зіставлення
відповідних сум витрат, задекларованих
в ВМД, з фактично сплаченими позивачем
сумами грошових коштів та
відображеними в рахунках й актах
виконаних робіт (наданих послуг)
перевізників. В окремих випадках мало
місце декларування в ВМД
недостовірних відомостей про понесені
позивачем транспортні витрати,
внаслідок чого, митну вартість було
занижено, що спричинило несплату
позивачем належних сум ввізного мита
та податку на додану вартість.

За наслідками перевірки прийняті
податкові повідомлення-рішення
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
від 19.11.2012р.:

- № 256, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем:
мито на нафтопродукти, транспортні
засоби та шини до них, що ввозяться на
територію України суб'єктами
господарювання, в розмірі 60 967,34 грн., у
тому числі: основний платіж - 40 644,89 грн.,
штрафні санкції - 20 322,45 грн.;

- № 257, яким визначено суму податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 168 237,87 грн.,
у тому числі: основний платіж - 112 158,58
грн., штрафні санкції - 56 079,29 грн.;

- № 258, яким визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: мито на
товари, що ввозяться на територію
України суб'єктами господарювання, у
розмірі 11 973,30 грн., у тому числі:
основний платіж - 7 982,20 грн.,
штрафні санкції - 3 991,10 грн.;

Київської регіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
від 19.11.2012р.:

- № 79, яким, внаслідок порушення повноти
визначення митної вартості
імпортованих товарів, як бази
оподаткування, що спричинило несплату
до бюджету України належних митних
платежів, позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем:
мито на нафтопродукти, транспортні
засоби та шини до них, що ввозяться на
територію України суб'єктами
господарювання, у розмірі 4 197
784,75 грн., у тому числі: основний платіж -
3 389 656,72 грн., штрафні санкції - 808
128,03 грн.;

- № 77, яким визначено суму податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 11 032
994,97 грн., у тому числі: основний
платіж - 8 903 434,12 грн., штрафні санкції -
2 129 560,85 грн.;

- № 78, яким визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: мито на
товари, що ввозяться на територію
України суб'єктами підприємницької
діяльності, у розмірі 490 213,73 грн., у тому
числі: основний платіж - 395 551,85 грн.,
штрафні санкції - 94 661,88 грн.;

Київської регіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
від 20.11.2012р.:

- № 82, яким визначено суму штрафних
санкцій в розмірі 2 129 458,85
грн.;

- № 81, яким визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: мито на
нафтопродукти, транспортні засоби та
шини до них, що ввозяться на територію
України суб'єктами господарювання, у
розмірі 808 044,03 грн., у тому числі:
штрафні санкції - 808 044,03 грн.;

- № 80, яким визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: мито на
товари, що ввозяться на територію
України, у розмірі 94 642,88 грн., у тому
числі: штрафні санкції - 94 642,88 грн.

Вищенаведені обставини, встановлені
судом першої інстанції, перевірені,
знайшли своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи, і не є
спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до положень ст. 1 Митного
Кодексу України (що був чинний на день
виникнення правовідносин) митною
декларацією є письмова заява
встановленої форми, яка подається
митному органу і містить відомості
щодо товарів і транспортних засобів,
які переміщуються через митний кордон
України, необхідні для їх митного
оформлення або переоформлення.

Згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України, документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів тощо.

Статтею 88 Митного кодексу України
встановлено, що декларант зобов'язаний
надати митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур.

Відповідно до ст.259 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу. Митна вартість
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, визначається
декларантом відповідно до положень
цього Кодексу (ч.1 ст.260 Митного кодексу
України).

Відповідно до ч.1 ст.262 Митного кодексу
України митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Статтею 266 Митного кодексу України
передбачено, що основним є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи (частина 2 статті 262
Митного кодексу України

Відповідно до ч.4 ст.267 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів; стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; жодна
частина виручки від будь-якого
подальшого продажу, розпорядження або
використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 267 Митного
кодексу України, при визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються подальші
витрати, якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, зокрема: витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України.

Частиною 3 ст. 267 Митного кодексу
України встановлено, що при визначенні
митної вартості до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
не допускається включення ніяких інших
витрат, крім тих, що передбачені у цій
статті. До митної вартості не
включаються нижченаведені витрати або
кошти за умови виділення їх з ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, які
документально підтверджено та які
піддаються обчисленню, зокрема,
передбачені п. «б» цієї частини
витрати на транспортування після
ввезення.

Отже, системний аналіз наведених норм
дає підстави для висновку, що при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
подальші витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року № 1766 (чинна до 01.06.2012р.)
був затверджений Порядок декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження, яким встановлено, що
визначення митної вартості -
сукупність дій, які вчиняються
декларантом та/або митним органом з
метою визначення вартості товарів
відповідно до положень Митного кодексу
України та інших нормативно-правових
актів (чинний на моменту виникнення
спірних правовідносин).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що для
заявлення митної вартості товарів,
визначеної за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), відповідно до статті 267
Митного кодексу України подається
декларація митної вартості за формою
згідно з додатком 1. Для заявлення
митної вартості товарів, визначеної із
застосуванням одного з передбачених
статтями 268 - 273 Митного кодексу України
методів визначення такої вартості: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів, за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів, на
основі віднімання вартості, на основі
додавання вартості (обчислена
вартість) та резервного подається
декларація митної вартості за формою
згідно з додатком 2.

Згідно із пунктом 7 Порядку, для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до пункту 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження, для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи. Посадова
особа митного органу у графі «Для
відміток митниці»декларації митної
вартості робить запис про необхідність
подання додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис.
Декларант ознайомлюється з таким
записом, зазначає під ним дату,
прізвище та ставить свій підпис.
Посадова особа митного органу не має
права вимагати від декларанта
документи, не зазначені у графі «Для
відміток митного органу».

Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини. Декларант за
власним бажанням подає інші документи
для підтвердження заявленої у
декларації митної вартості товарів.

З матеріалів справи вбачається, що у
період з 02.06.2011 р. по 11.09.2012р. позивачем
на виконання укладених з іноземними
контрагентами зовнішньоекономічних
договорів ввезено на митну територію
України в режимі ІM 40 товар загальною
фактурною вартістю 454 691 793,55 дол. США (3 630
315 684,42 грн.), 111 358 843,64 євро (1 177 057 437,79 грн.).
Загальна митна вартість склала 4 825 431
634,83 грн.

За умов договору поставки укладений
між позивачем та ТОВ «Фольксваген
Груп Рус» № 1 від 12.01.2011 поставка
здійснювалась на умовах EXW-Калуга за
ІНКОТЕРМС 2000. З врахуванням значення
терміну EXW («франко-завод»), який
означає, що продавець вважається таким,
що виконав свої зобов'язання щодо
поставки, в момент, коли він надав товар
у розпорядження покупця на площах
свого підприємства чи в іншому
названому місці без здійснення митного
чищення товару для експорту та
завантаження його на будь-який
приймаючий транспортний засіб, умови
поставки за зазначеним договором не
передбачали включення ціни товару
вартості перевезення, адже організація
перевезення не є обов'язком
постачальника.

Відповідно до умов договору укладеного
між позивачем та Компанією «Порше
Хунгария Хендельс Г.М.Б.Х» № 25/03-2009 від
25.03.2009 р. про постачання автомобілів,
постачання здійснювалося згідно
статей СРТ Тужер, Угорщина, якщо в
окремих випадках не вказані інші умови
в рахунках інвойсах. Термін РСА згідно
ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року
передбачає, що продавець зобов'язаний
надати товар перевізнику або іншій
особі, призначеній покупцем або
обраній продавцем у відповідності зі
статтею А.З "а", у названому місці у день
чи в межах періоду, що узгоджені
сторонами для здійснення поставки, а
покупець зобов'язаний за власний
рахунок укласти договір перевезення
товару від названого місця, окрім
випадків, коли договір перевезення
укладено продавцем відповідно до
статті А.З "а". Згідно копій інвойсів
та ВМД вбачається, що поставка
автомобілів здійснювалась на умовах
ГСА, отже, до ціни товарів, митна
вартість яких є предметом спору,
витрати на перевезення включені не
були.

Відповідно до іншого договору
перевезення вантажу, укладеного між
позивачем та ТОВ «Алекс-Транс Груп»
(Україна) № 502/0561 від 04.01.2010р., останній
зобов'язувався надавати послуги з
організації і виконання перевезень
вантажних та легкових автомобілів у
міжнародному сполученні, а позивач
зобов'язувався оплатити отримані
послуги. Згідно умов договору ТОВ
«Алекс-Транс Груп» забезпечує
перевезення вантажів власним
спеціалізованим рухомим складом, та на
власний ризик та за власний рахунок
вправі залучати до перевезення
вантажів третіх осіб, при цьому, воно
несе повну відповідальність за дії
підрядників (третіх осіб), залучених до
перевезення вантажів позивача. ТОВ
«Алекс-Транс Груп» після виконання
перевезення передає позивачу
оригінали товарно-транспортної
накладної (CMR), рахунку-фактури, акта
приймання-передачі послуг, замовлення
з підписами та печатками сторін,
податкову накладку, інші документи. У
рахунках-фактурах, актах
приймання-передачі послуг, копії яких
долучено до матеріалів справи ТОВ
«Алекс-Транс Груп» вказує вартість
послуг перевезення за межами
державного кордону України, в межах
України до пунктів митного оформлення
та, окремо, від пунктів митного
оформлення до пунктів розвантаження,
ПДВ на вартість послуг в межах України
від пунктів митного оформлення до
пунктів розвантаження, номер даного
договору, номер замовлення та номер CMR,
що підтверджує виконання перевезення
вантажу. Позивач зобов'язаний
компенсувати ТОВ «Алекс-Транс Груп»
всі погоджені сторонами додаткові
документально підтверджені витрати на
перевезення вантажу, що виникли
внаслідок неточної інструкції
позивача, наданої у замовленні.

Аналогічні умови перевезення вантажу
містить інший договір укладений між
позивачем та компанією «Vakert Eu s.r.o.»
(Словаччина) № 25/11/2010-К від 24.11.2010, яка
організовувала транспортування
вантажів позивача із залученням третіх
осіб на умовах поставки EXW RU Калуга.
Додатковою угодою № 1 від 01.04.2011 р.
внесено зміни до вказаного договору в
частині оплати послуг та визначено, що
плата за послуги по договору становить
1 800,00 дол. США за фрахт одного автовозу
за маршрутом м. Калуга (Російська
Федерація) - м. Київ. До плати за послуги
включено всі витрати «Vakert Eu s.r.o.» на
перевезення вантажу за вказаним
маршрутом (крім тих, що прямо
передбачені як витрати позивача), в
тому числі, витрати на страхування
вантажу.

Згідно умов іншого договору укладеного
між позивачем та компанією «Vakert Eu s.r.o.»
про надання транспортних послуг № 010912К
від 01.09.2012р. остання зобов'язувалась
надавати послуги з організації і
виконання перевезень легкових
автомобілів у міжнародному сполученні
з м. Калуга до м. Вишневе (Україна,
Київська обл.), а позивач зобов'язувався
оплачувати надані нею послуги. Після
завантаження вантажу та закінчення
митного оформлення у пунктах
навантаження, але не пізніше ніж у день,
наступний за днем завантаження і
митного оформлення вантажу у пунктах
навантаження, «Vakert Eu s.r.o.» надсилає
позивачу належним чином оформлені
довідки про транспортні витрати на
перевезення вантажу від пунктів
навантаження до пунктів призначення.
Після виконання перевезення «Vakert Eu
s.r.o.», передає позивачу оригінали CMR,
рахунку-фактури, акта
приймання-передачі послуг, замовлення
з підписами та печатками сторін, VLDR з
підписами та печатками
вантажовідправника, вантажоодержувача
та перевізника, інші документи. У
рахунках-фактурах, актах
приймання-передачі послуг «Vakert Eu s.r.o.»
обов'язково вказує номер і дату даного
договору, номер і дату замовлення та
номер і дату CMR. За організацію і
виконання доставки вантажу зі складу
позивача в м. Калуга до м. Вишневе,
позивач сплачує «Vakert Eu s.r.o.» 180,00 дол. США
за кожну одиницю вантажу.

Позивачем на спростування висновків
митних органів надано копії первинних
документів: рахунки-фактури, акти, які
виставлялися перевізником за
перевезення, які передбачають вартість
транспортних послуг, довідки про
транспортні витрати та про вартість
послуг з транспортування.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що при перевірці
достовірності задекларованих витрат,
понесених позивачем на
транспортування імпортованих товарів
до митного кордону України,
відповідачем не взято до уваги всі
існуючі документи, а саме: довідки про
транспортні витрати, копії яких
містяться в матеріалах справи,
відповідно до яких зазначено окремо
від ціни, що підлягає сплаті, витрати на
транспортування товару до та після
його ввезення на митну територію
України, місце доставки товару, та в
тексті яких вказані реквізити: назва
документа (довідка), дата складання,
назва підприємства, від імені якого
складено документ, зміст та обсяг
господарської операції із зазначенням
вартості, посада посадової особи та її
особистий підпис, печатка.

Довідки про транспортні витрати,
надані позивачем, відповідають ознакам
первинного документа, мають відомості
про господарську операцію та
підтверджують її здійснення, тобто
мають юридичну силу.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що документи надані
позивачем підтверджують правомірність
визначення позивачем розміру
транспортних витрат до митної
території України при визначенні
митної вартості товарів, і
спростовують висновки митного органу
про порушення позивачем вимог ст. 267
Митного кодексу України в частині
повноти визначення митної вартості в
результаті заниження сум витрат на
транспортування до митної території
України, внаслідок чого податкові
повідомлення-рішення є протиправними і
такими, що підлягають скасуванню.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Доводи апелянта не заслуговують уваги,
оскільки не спростовують вірних
висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відсутні підстави для
скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 21.11.2014р

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України та Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 01
вересня 2014 року, залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 01
вересня 2014 року в адміністративній
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Порше
Україна" до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України, третя особа - Департамент
боротьби з контрабандою та митними
правопорушеннями Державної митної
служби України, за участі - прокуратури
м. Києва, про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі.

Колегія суддів:
О.В. Карпушова

В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Карпушова О.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.