Справа № 813/5951/14
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2014 року
Справа № 813/5951/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючий суддя Грень
секретар судового засідання
представник позивача
представника відповідача
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Франківського
відділу ДВС Львівського міського
управління юстиції про визнання
незаконними дій по стягненню
виконавчого збору на підставі
постанови про стягнення виконавчого
збору від 22.05.2013 р. ВП№31841954, скасування
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 22.05.2013 р.,-
ОСОБА_3 звернувся із позовом до
Франківського відділу ДВС Львівського
міського управління юстиції про
визнання незаконними дій по стягненню
виконавчого збору на підставі
постанови про стягнення виконавчого
збору від 22.05.2013 р. ВП№31841954, скасування
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 22.05.2013 р.
В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що на виконанні у
Франківському відділу ДВС перебував
виконавчий лист №2-1098 від 20.10.2011 р. про
стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Фолькс Банк» 159969,45 грн. Оскаржуваною
постановою від 22.05.2013 р. Вирішено
стягнути з позивача виконавчий збір і в
цей же день винесено постанову про
повернення виконавчого документу у
зв'язку з подачею стягувачем заяви про
повернення виконавчого документу без
виконання. Вважає, що виконавчий збір
може стягуватись лише у випадку
фактичного примусового виконання
відповідачем виконавчого документа,
перевищенням сумою виконавчого збору 40
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. Вважає незаконним стягнення
виконавчого збору і повернення
виконавчого документа без виконання у
той самий день. Вважає неможливим
відкриття виконавчого провадження на
підставі постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
В судових засіданнях позивач позов
підтримав з аналогічних мотивів.
Представник відповідача позов
заперечив з мотивів, зазначених у
запереченнях. Посилається на право
державного виконавця у зв'язку із
невиконанням виконавчого документа
боржником добровільно у відведений для
цього строк, винести постанову про
стягнення виконавчого збору. Така
постанова про стягнення з боржника
виконавчого збору підлягає
самостійному виконанню не залежно від
виконавчого провадження, по якому
стягується виконавчий збір.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
документи, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
суд встановив наступне.

На виконанні у Франківському відділу
ДВС перебував виконавчий лист №2-1098 від
20.10.2011 р. про стягнення із ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Фолькс Банк» 159969,45 грн.
Постановою від 22.05.2013 р. ВП№31841954, на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження» - на
підставі заяви стягувача про
повернення виконавчого документа без
виконання, виконавчий документ було
повернуто стягувану. При цьому, у цій
постанові зазначено, що постанова про
стягнення з боржника виконавчого збору
та витрат на проведення виконавчих дій
виділено в окреме провадження.

Така постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору в сумі 15996,95
грн. ВП№31841954, була винесена теж 22.05.2013
р., але, як вбачається із постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві - до неї. Зазначеним
спростовується посилання позивача на
ст. 50 Закону України «Про виконавче
провадження».

Не заслуговують на увагу і твердження
позивача про те, що фактично примусове
виконання виконавчого документа не
здійснювалось. З матеріалів справи
встановлено, що державним виконавцем
23.04.2013 р. була винесена постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження,
скеровувались відповідні запити.

При цьому, постановою про відкриття
виконавчого провадження від 26.03.2013 р.
Боржнику було надано строк для
добровільного виконання виконавчого
документа до 02.04.2013 р., однак, жодного
доказу повідомлення позивачем
відповідача про добровільне виконання
виконавчого документа у вказаний строк
суду надано не було.

На підставі оскаржуваної постанови про
стягнення із боржника виконавчого
збору, 28.05.2014 р. була винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження.
Постановою від 30.12.2013 р. вона була
повернута стягувачеві. Доказів
тривання примусового виконання
зазначеної постанови суду не надано.

Згідно із ч. ч. 1, 3, 7 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.
Постанова про стягнення виконавчого
збору виноситься при першому
надходженні виконавчого документа
державному виконавцю. При наступних
пред'явленнях до виконання виконавчого
документа державному виконавцеві
виконавчий збір стягується в частині,
що не була стягнута при попередньому
виконанні. У разі завершення
виконавчого провадження з виконання
рішення немайнового характеру та в
разі закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий
збір не стягнуто, державний виконавець
не пізніше наступного робочого дня
після завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.
Згідно із ч. 3. ст. 27 вказаного закону,
лише у разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Зазначеним спростовується посилання
позивача про надмірність суми
виконавчого збору та неможливість
самостійного виконання постанови про
стягнення виконавчого збору.

Згідно із ч. 1 ст. 30 цього закону,
державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із статтею 49 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із статтею
47 цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав, -
згідно із статтею 48 цього Закону.
Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№3 від 13.12.2010 р. «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України "Про
виконавче провадження" порядку.
Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, не виконана самостійно, є
підставою для її примусового
виконання.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України "Про виконавче
провадження" постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Зазначені вимоги відповідачем
дотримані.

Згідно із ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відтак, у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 КАС України, такі належить
покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94,
158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

Постанову може бути оскаржено, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

Суддя
Грень Н.М.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано 26.11.2014 року.