Справа № 803/2181/14
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року м.
ЛуцькСправа № 803/2181/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого, судді
Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання
Литвиненко І.П.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області про визнання незаконною та
скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернувся в суд з адміністративним
позовом до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області (далі - УДВС ГУЮ у Волинській
області, відповідач, управління) про
визнання незаконною та скасування
постанови від 26 вересня 2014 року ВП
№44111548 про закінчення виконавчого
провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року та додатковою постановою від 16
липня 2014 року у справі №2а/0370/3910/12
позивача поновлено на посаді старшого
оперуповноваженого відділу розкриття
злочинів проти особи і злочинів,
учинених іноземцями та відносно них, і
боротьби з груповою злочинністю
управління карного розшуку УМВС
України у Волинській області, з 30
вересня 2011 року. На виконання
зазначених судових рішень був виданий
виконавчий лист від 18 липня 2014 року
№605/2014, який пред'явлений до виконання в
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області. Під час здійснення
виконавчого провадження, УМВС України
у Волинській області видано наказ від 16
вересня 2014 року №286 о/с, яким позивача
поновлено на посаді відповідно до
вимог суду. Після отримання даного
наказу, державний виконавець
постановою від 26 вересня 2014 року ВП
№44111548 закінчив виконавче провадження
у зв'язку з повним виконанням судового
рішення.

ОСОБА_1 з таким рішенням державного
виконавця не погоджується та зазначає,
що він фактично до роботи в УМВС
України у Волинській області допущений
не був, в трудову книжку запис про
поновлення не був внесений, з ним не
проведений інструктаж з охорони праці,
а відповідач не перевірив ці обставини
та передчасно закінчив виконавче
провадження. На думку позивача,
відповідно до пункту 8 частини першої
статті 49 Закону України «Про виконавче
провадження», виконавче провадження
підлягає закінченню у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом. На
підтвердження своїх пояснень навів
практику Конституційного суду України
та Європейського суду з прав людини. З
наведених підстав, просить суд визнати
незаконною та скасувати постанову від
26 вересня 2014 року ВП №44111548 про
закінчення виконавчого провадження.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив суд їх
задовольнити.

Відповідач, суб'єкт владних
повноважень, в письмових запереченнях
від 18 листопада 2014 року №04-32/6487 (а.с.48-49)
заперечив проти задоволення
адміністративного позову та зазначив,
що відповідно до частини першої статті
76 Закону України «Про виконавче
провадження», рішення про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного працівника виконується
негайно. Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого державний
виконавець виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Під час здійснення виконавчого
провадження, УМВС України у Волинській
області спочатку неправильно поновило
позивача на посаді, оскільки в наказі
вказало граничну дату поновлення, що
суперечить рішенню суду. З наведених
підстав державний виконавець наклав
штраф у розмірі 680,00 грн та зобов'язав
управління повторно виконати рішення
суду. Після цього, на адресу УДВС ГУЮ у
Волинській області надійшов належним
чином завірений наказ УМВС України у
Волинській області від 16 червня 2014 року
№286 о/с, яким позивач поновлений на
займаній посаді. З наведених підстав,
керуючись вимогами статті 76 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець закінчив
виконавче провадження. Вважає свої дії
правомірними та просить суд відмовити
у задоволенні позову. Додатково
зазначив, що штраф за невиконання
рішення суду був погашений
роботодавцем.

Представник Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області в судове засідання не прибув,
однак в запереченнях від 18 листопада 2014
року №04-32/6487 просить суд розглядати
справу за його відсутності (а.с.49).

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд дійшов висновку, що у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою
Волинського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року у справі №2а/0370/3910/12, яка залишена
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 квітня 2014 року, визнано
незаконним та скасовано наказ
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області №392
о/с від 29 вересня 2011 року в частині
звільнення за пунктом 45 «а» (при
скороченні штату) капітана міліції
ОСОБА_1 з посади старшого
оперуповноваженого відділу розкриття
злочинів проти особи і злочинів,
учинених іноземцями та відносно них, і
боротьби з груповою злочинністю
управління карного розшуку УМВС
України у Волинській області (а.с.7-10).

Додатковою постановою Волинського
окружного адміністративного суду від 16
липня 2014 року, ОСОБА_1 поновлено на
посаді старшого оперуповноваженого
відділу розкриття злочинів проти особи
і злочинів, учинених іноземцями та
відносно них, і боротьби з груповою
злочинністю управління карного
розшуку УМВС України у Волинській
області, з 30 вересня 2011 року. Вказане
судове рішення набрало законної сили 01
серпня 2014 року, в апеляційному порядку
не оскаржувалося (а.с.11-12).

На виконання вищенаведеної додаткової
постанови, Волинським окружним
адміністративним судом був виданий
виконавчий лист від 18 липня 2014 року
№605/2014 (а.с.13). Для примусового виконання
судового рішення, ОСОБА_1 звернувся до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області. Постановою
державного виконавця від 23 липня 2014
року ВП №44111548, було відкрито виконавче
провадження (а.с.14).

Під час здійснення виконавчого
провадження, Управління МВС України у
Волинській області винесло наказ від 01
серпня 2014 року №227 о/с, яким поновлено
капітана міліції ОСОБА_1 на посаді
старшого оперуповноваженого відділу
розкриття злочинів проти особи і
злочинів, учинених іноземцями та
відносно них, і боротьби з груповою
злочинністю управління карного
розшуку, з 30 вересня 2011 року та рахувати
його на цій посаді по 30 січня 2012 року
включно (а.с.15).

У зв'язку з невідповідністю
вищенаведеного наказу судовому
рішенню, а саме зазначення в наказі
граничної дати поновлення позивача,
державний виконавець постановою від 05
вересня 2014 року ВП №44111548 наклав на УМВС
України у Волинській області штраф у
розмірі 680,00 грн (а.с.17) Крім того,
відповідач направив повторно вимогу
від 28 серпня 2014 року №04-32/5115, в якій
вимагав виконати судове рішення
належним чином (а.с.16).

В подальшому, наказом Управління МВС
України у Волинській області від 16
вересня 2014 року №286 о/с, поновлено
капітана міліції ОСОБА_1 на посаді
старшого оперуповноваженого відділу
розкриття злочинів проти особи і
злочинів, учинених іноземцями та
відносно них, і боротьби з груповою
злочинністю управління карного
розшуку, з 30 вересня 2011 року (а.с.18).

Як наслідок, державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області Новосад О.Ю.,
отримавши витяг з наказу Управління
МВС України у Волинській області від 16
вересня 2014 року №286 о/с, постановою від
26 вересня 2014 року ВП №44111548 закінчив
виконавче провадження у зв'язку з
повним виконанням судового рішення
(а.с.21).

Вказана постанова була надіслана
ОСОБА_1 супровідним листом від 26
вересня 2014 року №04-32/5665, який був
вручений поштою 18 жовтня 2014 року
(а.с.50-51). До суду позивач звернувся 28
жовтня 2014 року, що підтверджується
штемпелем пошти на конверті, в якому
надійшов позов, а тому десятиденний
строк оскарження постанови в даному
випадку не пропущений (а.с.30).

Крім того, як слідує з матеріалів
справи, позивач 24 вересня 2014 року за
вх.№16.02/04-17 звернувся із заявою до
Управління ДВС Головного управління
юстиції у Волинській області, в якій
зазначив, що 23 вересня 2014 року прибув до
приміщення УМВС України у Волинській
області, а саме в управління карного
розшуку, однак до роботи фактично
допущений не був. Вважав, що додаткова
постанова Волинського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2014
року фактично виконана не була (а.с.19).
Аналогічні за змістом заяви були
адресовані на ім'я начальника УМВС
України у Волинській області Шпизі П.П.
(а.с.20, 23).

У зв'язку з фактичним недопуском до
займаної посади, ОСОБА_1 звернувся до
Волинського окружного
адміністративного суду в порядку
частини дев'ятої статті 267 Кодексу
адміністративного судочинства України
з заявою про визнання протиправними
дій УМВС України у Волинській області
(а.с.24-26).

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року, яка прийнята за наслідком
розгляду заяви позивача, визнано
протиправними дії Управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області щодо невиконання
додаткової постанови в
адміністративній справі № 2а/0370/3910/12 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області про поновлення на
посаді старшого оперуповноваженого
відділу розкриття злочинів проти особи
і злочинів, учинених іноземцями та
відносно них, і боротьби з груповою
злочинністю управління карного
розшуку УМВС України у Волинській
області, з 30.09.2011 року, які виразились у
недопущенні ОСОБА_1 до виконання
обов'язків після поновлення на посаді.

Зобов'язано Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Волинській
області фактично допустити ОСОБА_1 до
виконання обов'язків передбачених
посадою старшого оперуповноваженого
відділу розкриття злочинів проти особи
і злочинів, учинених іноземцями та
відносно них, і боротьби з груповою
злочинністю управління карного
розшуку УМВС України у Волинській
області, на якій його поновлено наказом
від 01.08.2014 року № 227 о/с з врахуванням
змін внесених наказом від 16.09.2014 року №
286 о/с (а.с.27-29).

Як слідує з даних автоматизованої
системи діловодства Волинського
окружного адміністративного суду, УМВС
України у Волинській області оскаржило
постанову суду від 09 жовтня 2014 року в
апеляційному порядку, тому наразі вона
не набрала законної сили.

Надаючи правову оцінку обставинам, що
склалися між сторонами, а також
постанові державного виконавця від 26
вересня 2014 року ВП №44111548 про
закінчення виконавчого провадження,
суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли
стосовно примусового виконання
судового рішення при поновленні
працівника на посаді, а тому
врегульовані Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 76
Закону України «Про виконавче
провадження», рішення про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного працівника виконується
негайно. Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого державний
виконавець виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Тобто, вищенаведена норма Закону чітко
регулює процедуру виконання судового
рішення про поновлення працівника на
роботі і момент з якого таке рішення
вважається виконаним.

Оскільки у розглядуваному випадку
роботодавцем - Управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області, винесений наказ
від 16 вересня 2014 року №286 о/с, яким
поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді,
тому, на думку суду, судове рішення у
даному випадку повністю виконане і у
державного виконавця були всі підстави
для винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження.

Подальший фактичний недопуск позивача
до займаної посади є окремим
публічно-правовим спором, оскільки з 16
вересня 2014 року ОСОБА_1 офіційно
поновлений в штаті УМВС України у
Волинській області, а спір між ним та
роботодавцем вже стосується не
звільнення з публічної служби, а її
проходження.

На користь цього висновку свідчить
також те, що після офіційного
поновлення на роботі, УМВС України у
Волинській області могло прийняти
рішення про відсторонення позивача від
посади, наприклад, на час проведення
службового розслідування, або з інших
мотивів. В такому випадку, надання
правової оцінки діям та рішенням
роботодавця не входить до компетенції
державного виконавця, а відноситься до
компетенції суду.

При цьому, вказаний спір вже вирішений
постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року, якою зобов'язано Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області фактично
допустити ОСОБА_1 до виконання
обов'язків передбачених посадою
старшого оперуповноваженого відділу
розкриття злочинів проти особи і
злочинів, учинених іноземцями та
відносно них, і боротьби з груповою
злочинністю управління карного
розшуку УМВС України у Волинській
області, на якій його поновлено наказом
від 01.08.2014 року № 227 о/с з врахуванням
змін внесених наказом від 16.09.2014 року №
286 о/с (а.с.27-29).

Суд зазначає, що після набрання
вищенаведеним судовим рішенням
законної сили, позивач буде вправі
отримати виконавчий лист та пред'явити
його для примусового виконання до
органів Державної виконавчої служби
України.

Стосовно посилання позивача на пункт 8
частини першої статті 49 Закону України
«Про виконавче провадження» у якому
передбачено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом, суд
зазначає наступне.

Системний правовий аналіз норм пункту 8
частини першої статті 49 та статті 76
Закону України «Про виконавче
провадження» дає підстави для висновку
про те, що спеціальною нормою, яка
визначає порядок закінчення
виконавчого провадження при виконанні
судового рішення про поновлення
працівника на роботі є саме стаття 76
Закону, тоді як пункт 8 частини першої
статті 49 названого Закону поширюється
на випадки примусового виконання всіх
інших судових рішень.

Виходячи з принципу превалювання
спеціальної норми над загальною,
відповідно до якого загальні норми
можуть бути застосовані лише щодо
питань неврегульованих спеціальною
нормою права, суд вважає, що державний
виконавець, виконавши всі дії,
передбачені у статті 76 Закону України
«Про виконавче провадження», повністю
виконав судове рішення про поновлення
ОСОБА_1 на посаді.

Стосовно посилання позивача на рішення
Конституційного суду України від 30
січня 2003 року №3-рп/2003 та рішення
Європейського суду з прав людини від 15
жовтня 2009 року у справі «Юрій
Миколайович Іванов проти України», суд
зазначає, що у даних судових актах
роз'яснено поняття судового контролю
за виконанням судових рішень для
забезпечення ефективного поновлення в
правах.

Проте у розглядуваному випадку судовий
контроль стосується не рішень, дій та
бездіяльності державного виконавця,
який відповідно до вимог статті 76
Закону України «Про виконавче
провадження» вжив всіх належних
заходів для виконання судового
рішення, а діянь УМВС України у
Волинській області, яке, на думку
позивача, не поновило його в правах
повністю. Державний виконавець, в свою
чергу, судовий контроль не здійснює та
не може здійснювати, зокрема виходити
за межі виконавчого документу та
зобов'язати боржника вчинити дії, які
не передбачені у ньому.

Як вже зазначав суд, ОСОБА_1 скористався
своїм правом на судовий контроль за
виконанням додаткової постанови від 16
липня 2014 року, за наслідком чого
постановою Волинського окружного
адміністративного суду 09 жовтня 2014
року зобов'язано роботодавця фактично
допустити працівника до роботи. Після
набрання судовим рішенням законної
сили, позивач буде вправі виконати його
примусово, в тому числі через органи
Державної виконавчої служби.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області Новосад О.Ю.,
отримавши витяг з наказу Управління
МВС України у Волинській області від 16
вересня 2014 року №286 о/с про поновлення
позивача на посаді, постановою від 26
вересня 2014 року ВП №44111548 правомірно та
обґрунтовано закінчив виконавче
провадження у зв'язку повним
виконанням судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, суб'єкт владних
повноважень, належними та допустимими
доказами довів правомірність свого
рішення - постанови від 26 вересня 2014
року ВП №44111548 про закінчення
виконавчого провадження.

Як визначено частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши рішення відповідача -
постанову від 26 вересня 2014 року ВП
№44111548 про закінчення виконавчого
провадження., суд дійшов висновку, що
вона у повному обсязі відповідає
вимогам частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а саме винесена правомірно,
обґрунтовано та об'єктивно.

Оскільки ОСОБА_1 наказом Управління МВС
України у Волинській області від 16
вересня 2014 року №286 о/с був поновлений
на займаній посаді, а фактичний
недопуск його до роботи є окремим
публічно-правовим спором з приводу
проходження публічної служби,
вирішення якого входить до компетенції
суду, а не державного виконавця, крім
того такий спір вже вирішений
постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року, якою зобов'язано роботодавця
фактично допустити позивача до роботи,
тому суд дійшов висновку, що державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Новосад О.Ю. постановою від 26
вересня 2014 року ВП №44111548 правомірно та
обґрунтовано закінчив виконавче
провадження у зв'язку з повним
виконанням додаткової постанови
Волинського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2014
року. З наведених підстав у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
«Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області про визнання незаконною та
скасування постанови від 26 вересня 2014
року ВП №44111548 про закінчення
виконавчого провадження - відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 25
листопада 2014 року.