Справа № 2а-69/08
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
Справа № 876/7080/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Шавеля Р.М., Гулида Р.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі
Івано-Франківської області на
постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 12.12.2008
року в справі №2а-69/2008 за позовом ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України
в Галицькому районі Івано-Франківської
області про перерахунок пенсії,

встановив:

У листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області про
перерахунок пенсії. Позивач посилався
на те, що йому як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії та інваліду 3 групи,
інвалідність пов'язана з ліквідацією
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, відповідно до ст.54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі
Закону), щомісячно повинна
нараховуватись та виплачуватись
пенсія в розмірі не менше 6-ти
мінімальних пенсій за віком.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам, що
віднесені до 1 категорії, призначається
щомісячна додаткова пенсія для
інвалідів 3-ї групи у розмірі 50% від
мінімальної пенсії за віком. Однак
відповідач в порушення норм закону
нараховував та виплачував їй пенсію у
меншому розмірі.

Позивач просив визнати неправомірними
дії відповідача та стягнути з
відповідача недоплату його пенсії з
01.01.2005 року по 31.12.2007 року відповідно до
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 63991,09 грн.

Постановою Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 12.12.2008
року позов задоволено частково:
стягнуто з управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі
Івано-Франківської області на користь
ОСОБА_1 45105,09 грн. недорахованої і
невиплаченої йому державної й
додаткової пенсії за період з січня 2006
року по грудень 2007 року, і зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі Івано-Франківської
області надалі виплачувати державну та
додаткову пенсії відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанову суду першої інстанції
оскаржило управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі
Івано-Франківської області, подавши на
неї апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2009 року
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області
задоволено частково: визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області в
частині відмови ОСОБА_1 в нарахуванні
та виплаті пенсії відповідно до ст.ст.
50,54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області
провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
01.01.2005 року по 31.12.2007 року включно
відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням виплачених
сум; в задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30.11.2009 року, його в касаційному
порядку оскаржило управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області.

Вищий адміністративний суд України
відповідно до ухвали від 09.07.2014 року
касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області
задовольнив частково: постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2009 року
змінив; скасував зазначену постанову в
частині задоволення позову ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі Івано-Франківської
області про перерахунок пенсії за
період з 01.01.2005 року по 13.11.2007 року, а
справу в цій частині направив на новий
судовий розгляд до суду апеляційної
інстанції; в решті постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2009 року
залишив без змін.

При цьому, Вищий адміністративний суд
України вказав на те, що апеляційний
суд, скасовуючи рішення суду першої
інстанції, не з'ясував поважність
причин пропущення строку звернення до
суду та наявність підстав для його
поновлення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апелянта у їх сукупності, колегія
суддів дійшла переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних мотивів.

Встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії та
інвалідом 3 групи, що пов'язана з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, що
підтверджується відповідним
посвідченням.

Статтею 49 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ (Закон № 796-ХІІ)
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54
цього Закону № 796-ХІІ (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів III групи, щодо яких
встановлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими 6
мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 Закону №
796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно з частиною
першою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Матеріалами справи підтверджується, що
пенсія ОСОБА_1 визначалася з розрахунку
розмірів мінімальної пенсії,
встановлених постановами Кабінету
Міністрів України.

Відповідач провів розрахунок пенсії
позивачу виходячи з розміру 19,91 грн. та
22,30 грн., установлених чинною на той час
постановою Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок
державного бюджету» від 3 січня 2002 року
№ 1 (з урахуванням змін, внесених
постановою Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894).

Виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, суд першої
інстанції, на думку колегії суддів,
дійшов обґрунтованого висновку, що при
розрахунку основної та додаткової
пенсій позивача, передбачених ст.ст. 50,54
Закону № 796-ХІІ застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму, для осіб,
які втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком, а не положення
постанов Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Положення частини третьої статті
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування
зазначеної величини (мінімального
розміру пенсії за віком) для розрахунку
інших пов'язаних із нею пенсій чи
доплат, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого мінімального
розміру пенсії за віком, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті.

При цьому необхідно враховувати
положення частини третьої статті 67
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до якої у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла переконання про підставність
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
перерахунку пенсії відповідно по ст.ст.
50,54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії, встановленого
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Проте, як вбачається із матеріалів
справи, позивач звернувся до суду 14.11.2008
року, та просив зобов'язати відповідача
провести перерахунок та виплату пенсії
за період з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач у запереченні на
адміністративний позов та апеляційній
скарзі наполягав на застосуванні
положень ст. 100 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, беручи до
уваги дату звернення позивача до суду
із зазначеним позовом, відсутність
поважних причин для поновлення строку,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що в задоволенні позовних вимог за
період з 01.01.2005 року по 13.11.2007 року
включно слід відмовити.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. У відповідності до
вимог ст.71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; 3) невідповідність
висновків суду обставинам справи; 4)
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Апелянт у встановленому законом
порядку частково довів наявність
передбачених законом підстав для
скасування постанови суду.

Підсумовуючи викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що постанову
Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 30.11.2009 р.
у справі №2а-69/08 слід скасувати та
прийняти нову постанову про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Скасувати постанову Галицького
районного суду Івано-Франківської
області від 12.12.2008 року в справі №2а-69/2008
та прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі Івано-Франківської
області в частині відмови ОСОБА_1 в
нарахуванні та виплаті пенсії
відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі
Івано-Франківської області провести
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 14.11.2007 року
по 31.12.2007 року включно відповідно до
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням виплачених
сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.
Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Шавель Р.М.

Гулид Р.М.