Справа № 810/4454/14
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4454/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,
при секретарі - Війтович Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 01
вересня 2014 року адміністративну справу
за позовом приватного підприємства
«Автомагістраль» до Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Приватне підприємство
«Автомагістраль» (надалі за текстом -
«ПП «Автомагістраль») звернулось до
суду з позовом про визнання
протиправними та скасування:
податкового повідомлення-рішення №
від 23 травня 2014 р., яким
позивачеві збільшено суму грошового
зобов'язання із сплати податку на
прибуток на 15 366 грн.; податкового
повідомлення-рішення № від 25
лютого 2014 р., яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
із сплати податку на додану вартість на
13 363 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2014 року адміністративний позов
задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Вишгородська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Київській області (надалі за текстом -
«Вишгородська ОДПІ»), посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати вказане
судове рішення і прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 15.01.2014 р. по 17.01.2014 р.
посадовцями Вишгородської ОДПІ
проведено позапланову виїзну
перевірку ПП «Автомагістраль» з питань
правильності нарахування податку на
прибуток та податку на додану вартість
по взаємовідносинах з ТОВ «Лойер», ТОВ
«Торговий Дім «Біг-Маркет», ТОВ
«Сібер», ТОВ «Сорента», ТОВ
«Едветайзинг-Експерт» за період з
01.07.2010 р. по 30.09.2013 р.

Результати перевірки оформлено актом
№ 150/10-08-22-01/31481658 від 24.01.2014 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено
вимоги ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», ст.ст. 185, 187, 188, 198, 201
Податкового кодексу України (надалі за
текстом - «ПК України») внаслідок чого
занижено податок на прибуток на 587 233
грн. та податок на додану вартість на 514
943 грн.

Такий висновок органу доходів та
зборів вмотивовано наступним.

Згідно наданих до перевірки
прибуткових та податкових накладних у
період з 01.11.2010 р. по 01.12.2010 р. ТОВ «Сібер»
здійснило поставку позивачеві товарів
на загальну суму 2 507 906 грн. 43 коп., у т.ч.
501 581 грн. 29 коп. ПДВ.

Відповідно до договору № 4414 від 01.03.2011
р. ТОВ «Сорента» зобов'язалось передати
у власність ПП «Автомагістраль»
матеріали, а позивач - прийняти і
оплатити їх.

На підставі цього договору були
складені видаткові та податкові
накладні на загальну суму 66 807 грн. 95
коп., у т.ч. 13 361 грн. 59 коп. ПДВ.

Розрахунки позивач здійснив шляхом
безготівкового перерахунку коштів, а
сплачені суми відніс до валових витрат
та податкового кредиту.

Разом з тим, вироком Печерського
районного суду м. Києва 07.06.2012 р.
засновника ТОВ «Сібер» ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України
(фіктивне підприємництво).

Будучи допитаним в якості свідка
ОСОБА_3 пояснив, що за грошову
винагороду на його ім'я було
зареєстроване підприємство з ознаками
фіктивності - ТОВ «Сорента».

Вироком Солом'янського районного суду
м. Києва від 01.10.2012 р. ОСОБА_3 визнано
винним за ст. 205 КК України.

На думку органу доходів та зборів
наведене свідчить про завищення
позивачем валових витрат на загальну
суму 2 574 714 грн., у тому числі у ІV
кварталі 2010 р. на 2 507 906 грн., у І кварталі
2011 р. на 66 808 грн. та про завищення
податкового кредиту на загальну суму 514
943 грн., у тому числі у листопаді 2010 р. на
464 094 грн., у грудні 2010 р. на 37 487 грн., у
березні 2011 р. на 13 362 грн.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, Вишгородською ОДПІ
прийнято: податкове
повідомлення-рішення № від 25
лютого 2014 р., яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
із сплати податку на прибуток на 730 200
грн., у т.ч. 587 233 грн. за основним
платежем та 142 967 грн. за штрафними
санкціями; податкове
повідомлення-рішення № від 25
лютого 2014 р., яким позивачеві збільшено
суму грошового зобов'язання із сплати
податку на додану вартість на 13 363 грн.,
у тому числі 13 362 грн. за основним
платежем та 1 грн. за штрафними
санкціями; податкове
повідомлення-рішення № від 25.02.2014
р., яким зменшено суму від'ємного
значення оподаткування податком на
прибуток на 220 439 грн..

За результатами процедури
адміністративного оскарження,
рішенням Головного управління
Міндоходів у Київській області №
1209/10/10-36-10-01-04/300 від 20.05.2014 р. скасовано
податкові повідомлення-рішення №
від 25 лютого 2014 р. та № від
25.02.2014 р. в частині визначених
податкових зобов'язань по
взаємовідносинам позивача з ТОВ
«Сібер».

За таких обставин, Вишгородською ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 23
травня 2014 р., яким позивачеві збільшено
суму грошового зобов'язання із сплати
податку на прибуток за основним
платежем на 15 366 грн.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
прибуток і податку на додану вартість
валових витрат та податкового кредиту
врегульовано статтями 138, 139, 198 ПК
України.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1
названої статті ПК України витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

За приписами пункту 138.8 ст. 138 ПК України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операцій, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника.

У розгляді цієї справи суд першої
інстанції за наслідками дослідження
первинних документів дійшов висновку
про дотримання позивачем спеціальних
вимог при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість.

Судова колегія знаходить наведений
висновок окружного адміністративного
суду обґрунтованим та таким, що
підтверджується зібраними у справі
доказами.

Так, на підтвердження товарності угоди,
укладеної з ТОВ «Сорента», позивачем
було надано копії: договору
купівлі-продажу № 4414 від 01.03.2011 р.,
видаткової накладної № 75 від 01.03.2010 р.,
прибуткового ордеру № 0000533, податкової
накладної № 30101 від 01.03.2011 р.,
банківських виписок, які свідчать, що
зобов'язання за договором між
позивачем та його контрагентом
виконувались сторонами у повному
обсязі.

Таким чином, на момент проведення
перевірки у ПП «Автомагістраль» були
наявні всі необхідні документи,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського та податкового обліку,
для віднесення до валових витрат та
податкового кредиту сум, сплачених
позивачем контрагентові, а аналіз
наданих позивачем податкових
накладних, інших первинних документів
свідчить про дотримання позивачем
спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
валових витрат та податкового кредиту
по операціям з ТОВ «Сорента».

Суд першої інстанції вірно не взяв до
уваги посилання відповідача на те, що
вироком Солом'янського районного суду
м. Києва від 01.10.2012 р. ОСОБА_3 визнано
винним у фіктивному підприємництві.

В ході проведеної перевірки органом
доходів та зборів не було встановлено
обізнаності позивача щодо
протиправного характеру діяльності
його контрагента, прямої чи
опосередкованої причетності до такої
протиправної діяльності з метою
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Водночас, у справі, що переглядається,
податковим органом не доведено
існування таких обставин.

З огляду на викладене судова колегія
підтримує правову аргументацію
судового рішення щодо правомірності
формування ПП «Автомагістраль»
валових витрат та податкового кредиту
за результатами господарських
операцій з ТОВ «Сорента».

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим
адміністративним судом при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 18
листопада 2014 р.

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.