Справа № 2а/2370/3485/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/78486/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Ситникова О.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Чорнобаївському районі Черкаської
області на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 27
вересня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року по справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Чорнобаївському районі
Черкаської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання України в Драбівському
районі про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Чорнобаївському районі Черкаської
області звернулось до Черкаського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання України в Драбівському
районі в якій просило: визнання дій
протиправними; стягнути з відповідача
неприйняті до відшкодування кошти в
сумі 171 601 грн. 36 грн.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої
та апеляційної інстанції прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати, позов
задовольнити.

Письмових заперечень на касаційну
скаргу, від відповідача до Вищого
адміністративного суду України не
надходило.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що на підставі
актів щомісячної звірки по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за березень - серпень 2012
року заявлена позивачем до
відшкодування сума у розмірі 171 601 грн.
36 коп. (в тому числі пенсії осіб, які
отримали каліцтво або втрату
годувальника на підприємствах
республік колишнього СРСР і інших
територіях за кордоном України - 869 грн.
70 коп. щомісячної держаної адресної
допомоги - 170 342 грн. 56 коп. та витрати з
виплати та доставки пенсії - 389 грн. 10
коп.) не включена до загального заліку
та не сплачена.

Відмовляючи у задоволені позову суди
попередніх інстанцій, виходили з того,
що правових підстав для зарахування
сум коштів на відшкодування щомісячної
держаної адресної допомоги та витрат з
її доставки у відповідача не має. У
зв'язку з неузгодженнями витрат
пов'язаних із виплатою пенсії по
інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР між Головним
Управлінням Пенсійного фонду та
Управлінням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків суми коштів не підлягають
стягненню з відповідача.

Колегія суддів часткового не
погоджується з вказаними висновками
судів попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених
законом, за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ
у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є Фонд, що також
передбачено статтею 21 Закону № 1105-XIV,
яка визначає перелік соціальних послуг
та виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплене
частиною другою статті 24 Закону №
1105-XIV, відповідно до пункту 5 якої якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Таким чином, витрати, понесені органами
ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою
пенсій по інвалідності від трудового
каліцтва (у тому числі й пенсій особам,
які стали інвалідами від нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР). підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання. Такий висновок щодо
застосування норм матеріального права
міститься у постановах Верховного Суду
України від 20 березня 2007 року № 21-1087во06
та від 12 червня 2012 року № 21-165а12.

Пункт 7 Порядку, який, на думку судів,
суперечать вимоги управління ПФУ про
відшкодування витрат, не врегульовує
спірні відносини, які виникли у цій
справі, оскільки встановлене ним
правило та механізм взаєморозрахунків
на централізованому рівні між Фондом
та ПФУ розраховані на відсутність
спору та реалізуються за наслідками
попередньо здійснених згідно з
пунктами 5, 6 Порядку звірок витрат за
особовими справами потерпілих,
складання актів таких звірок,
узгодження й подання відповідних
довідок.

Статтею 16 Закону № 1105-XIV визначено, що
безпосереднє управління Фондом
здійснюють його правління та виконавча
дирекція. За змістом статті 18
зазначеного Закону виконавча
дирекція Фонду є постійно діючим
виконавчим органом правління
Фонду,проводить свою діяльність від
імені Фонду у межах та в порядку, що
визначаються його статутом і
Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, організовує та
забезпечує виконання рішень правління
Фонду,робочими органами виконавчої
дирекції Фонду є, зокрема, її
відділення в районах і містах
обласного значення. Робочі органи
виконавчої дирекції Фонду є юридичними
особами, мають самостійні кошториси,
печатку із зображенням Державного
Герба України та своїм
найменуванням.

Згідно з пунктом 15 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 1 березня
2001 року № 121/2001 (чинного на час
виникнення спірних відносин) ПФУ
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку головні
управління ПФУ в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві,
Севастополі, та управління ПФУ в
районах, містах і районах у містах.

З огляду на викладене вимоги
управління ПФУ про відшкодування
відділенням Фонду витрат, пов'язаних із
виплатою та доставкою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, відповідають
змісту його прав як робочого органу ПФУ
щодо відшкодування понесених ним
витрат та узгоджуються із компетенцією
виконавчої дирекції Фонду, основними
завданнями якої згідно з Положенням
про виконавчу дирекцію Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, затвердженим
постановою правління Фонду від 20
квітня 2001 року № 15, крім іншого,
визначено виконання завдань та
основних принципів страхування від
нещасного випадку, фінансування
страхових виплат, а до повноважень у
сфері здійснення процедури
страхування та координації страхової
діяльності віднесено, зокрема,
співпрацю з фондами з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування витрат, понесених ними у
зв'язку з матеріальним забезпеченням
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві та
представництво інтересів страховика в
органах державної виконавчої влади,
органах місцевого самоврядування і
судах.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог управління
ПФУ про відшкодування витрат,
пов'язаних із виплатою та доставкою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві.

Аналогічні правовідносини були
предметом розгляду Верховним Судом
України, який висказав свою позицію у
постанові від 21 травня 2013 року.

Щодо позовних вимог про відшкодування
сум адресної допомоги та витрат на її
доставку, то колегія суддів,
погоджуючись із висновками судів
попередніх інстанцій зазначає, що
адресна допомога як окремий вид
соціальної допомоги не входить до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, Фонд не
може нести витрати на виплату
державної адресної допомоги.

Такий висновок судів попередніх
інстанцій ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права
і відповідає правовій позиції
Верховного Суду України у справах цієї
категорії, висловленій у постановах
від 6 червня 2011 року № 21-57а11, 20 червня 2011
року № 21-118а11 та № 21-59а11, від 14 листопада
2011 року № 21-156а11, а отже в цій частині
рішення судів попередніх інстанцій
підлягають залишенню без змін.

За змістом статті 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 9 частини першої
статті 223 КАС України суд касаційної
інстанції за наслідками розгляду
касаційної скарги має право скасувати
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини встановлені повно та
правильно, але допущена помилка в
застосуванні норм матеріального права,
суд касаційної інстанції, згідно зі
статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасовує рішення
судів першої та апеляційної інстанції
і ухвалює нове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 229, 232 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Чорнобаївському районі Черкаської
області задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року у справі №
2а/2370/3485/12 - скасувати в частині відмови
в задоволенні позовної вимоги про
стягнення з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання України в Драбівському
районі коштів, понесених Управлінням
Пенсійного фонду України в
Чорнобаївському районі Черкаської
області на виплату пенсії осіб, які
отримали каліцтво або втрату
годувальника на підприємствах
республік колишнього СРСР і інших
територіях за кордоном України у
розмірі 869 грн. 70 коп.

Ухвалити нову постанову, якою позовні
вимоги Управління Пенсійного фонду
України в Чорнобаївському районі
Черкаської області задовольнити
частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання України в Драбівському
районі кошти, понесені Управлінням
Пенсійного фонду України в
Чорнобаївському районі Черкаської
області на виплату пенсії осіб, які
отримали каліцтво або втрату
годувальника на підприємствах
республік колишнього СРСР і інших
територіях за кордоном України у
розмірі 869 грн. 70 коп.

В іншій частині постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 27
вересня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року у справі №
2а/2370/3485/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили
протягом п'яти днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
О.Ф. Ситников

В.В. Швець