Справа № 826/8368/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8368/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника
позивачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С. ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання протиправними дій та
скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва із позовом до Управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві в якому
просив визнати протиправними дії
відповідача, що проявилися в
невиконанні в повному та фактичному
обсязі виконавчого листа № 826/12555/13-а,
виданого 10.10.2013 Окружним
адміністративним судом м. Києва;
визнати протиправними дії відповідача,
що проявилися в закінченні виконавчого
провадження ВП № 40658176 та винесенні
постанови від 16.05.2014 про закінчення
виконавчого провадження ВП № 40658176;
визнати протиправною та скасувати
постанову від 16.05.2014 про закінчення
виконавчого провадження ВП № 40658176.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 05
серпня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, який з'явився в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
вересня 2013 року частково задоволено
позов ОСОБА_6

Визнано протиправними дії
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, що проявилися
у вилученні 31 січня 2013 року малолітньої
ОСОБА_7, яка перебувала на проживанні в
сім'ї ОСОБА_6, відповідно до його заяви
від 13 листопада 2012 року.

Визнано протиправною бездіяльність
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації у не прийнятті
відповідного рішення у межах
визначених повноважень на заяву ОСОБА_6
з приводу вирішення питань опіки над
малолітньою ОСОБА_7.

Зобов'язано Дніпровську районну в м.
Києві державну адміністрацію вчинити
дії щодо розгляду заяви ОСОБА_6 та
прийняття у встановлений спосіб
відповідного рішення, у межах
дискреційних повноважень, за
наслідками розгляду питання стосовно
встановлення ним опіки над малолітньою
ОСОБА_7.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року скасовано постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
вересня 2013 року в частині визнання
протиправними дій Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, що проявилися у
вилученні 31 січня 2013 року малолітньої
ОСОБА_7, яка перебувала на проживанні в
сім'ї ОСОБА_6, відповідно до його заяви
від 13 листопада 2012 року та прийнято в
цій частині нову постанову, якою в
задоволенні позову в цій частині
відмовлено.

На виконання виконавчого листа №
826/12555/13-а, виданого 10.10.2013 Окружним
адміністративним судом м. Києва,
Управлінням Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві відкрито виконавче
провадження № 40658176, про що винесено
постанову від 12.11.2013 та встановлено
боржнику - Дніпровській районній у м.
Києві державній адміністрації
семиденний строк, з моменту винесення
постанови, на добровільне виконання
рішення суду, шляхом вчинення дій щодо
розгляду заяви ОСОБА_6 та прийняття у
встановлений спосіб відповідного
рішення, у межах дискреційних
повноважень, за наслідками розгляду
питання стосовно встановлення опіки
над малолітньою ОСОБА_7.

Постановою від 16.05.2014 вказане виконавче
провадження закінчено у зв'язку із
фактичним виконанням рішення суду.

Відповідно до змісту заявленого позову
та наданих у судовому засіданні
пояснень, позивач вважає протиправними
дії відповідача щодо: закінчення
виконавчого провадження оскільки
боржником у виконавчому провадженні не
вчинено жодних дій щодо виконання
рішення суду в частині визнання
протиправною бездіяльності
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації, не прийняття
відповідного рішення у межах
визначених повноважень на заяву ОСОБА_6
з приводу вирішення питань опіки над
малолітньою ОСОБА_7, а в іншій частині
рішення суду державним виконавцем факт
виконання рішення встановлено з листа
не уповноваженої особи, у зв'язку із чим
просить суд визнати протиправними дії
відповідача та скасувати постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначаються Законом України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року № 606-XIV.

Згідно статті 11 вказаного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Таким чином, на державного виконавця
покладено обов'язок здійснювати
заходи, необхідні для своєчасного та
повного виконання рішення, у повній
відповідності до способу та порядку
його виконання, визначених у
виконавчому документі та відповідно до
вимог Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до частини першої статті 19
Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення;

2) за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов
від суду на підставі ухвали про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом;

4) в інших передбачених законом
випадках.

Як встановлює частина перша статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 26
Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Аналіз наведених правових норм в їх
сукупності свідчить про те, що
відкриття виконавчого провадження за
заявою стягувача та на підставі
виконавчого документа якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим Законом України
«Про виконавче провадження», і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби, є обов'язком
державного виконавця.

Частиною 1 статті 75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого ч. 2 ст. 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення. Якщо рішення підлягає
негайному виконанню, його виконання
перевіряється не пізніше наступного
робочого дня після відкриття
виконавчого провадження.

У відповідності до пункту 8 частини 1
статті 49 Закону України «Про виконавче
провадження», виконавче провадження
підлягає закінченню, серед іншого, у
разі фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом.

Згідно частини 3 статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

При цьому, відповідно до частини 1
статті 50 Закону України «Про виконавче
провадження», у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, закінчення
виконавчого провадження за рішенням
суду, винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків не стягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

При дослідженні матеріалів справи
колегією суддів встановлено, що
постановою про закінчення виконавчого
провадження від 16.05.2014 ВП № 40658176
встановлено, що, згідно повідомлення
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації від 23.04.2014 за №
2696/41/2/103 розглянуто заяву стягувача, та
надано копію витягу з протоколу
засідання комісії з питань захисту
прав дитини виконавчого органу
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації від 02.04.2014 № 7.

Таким чином, державним виконавцем,
відповідно до п. 8 ст. 49 Закону «Про
виконавче провадження», постановлено
закінчити виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 826/12555/13-а виданого 10.10.2013
Окружним адміністративним судом міста
Києва.

В матеріалах виконавчого провадження
наявний зазначений вище лист
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації від 23.04.2014 №
2696/41/2/103, яким остання повідомила
державного виконавця, що 02.04.2014
Дніпровською районною в місті Києві
державною адміністрацією розглянуто
заяву ОСОБА_6 стосовно питання
встановлення опіки на малолітньою
ОСОБА_7 та прийняття у встановлений
спосіб відповідного рішення, оформлене
протоколом. До зазначеного листа
додано копію витягу з протоколу № 7 від
02.04.2014.

Зазначене є доказом фактичного
виконання рішення суду (виконавчого
листа №826/12555/13-а, виданого 10.10.2013
Окружним адміністративним судом міста
Києва), а відтак, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що державним виконавцем
правомірно винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження в
порядку п. 8 ст. 49 Закону «Про виконавче
провадження».

Крім цього, доводи позивача з приводу
протиправності дій відповідача, що
полягали у не вжитті заходів,
спрямованих на виконання рішення суду
в частині визнання судом неправомірною
бездіяльності Дніпровської районної в
місті Києві державної адміністрації є
безпідставними, оскільки в разі
виконання рішення суду в цій частині, є
повторним розглядом звернення
позивача з приводу вирішення питань
опіки над малолітньою ОСОБА_7

Разом з тим, безпідставними є доводи
позивача з приводу відсутності у
першого заступника голови районної
державної адміністрації на
представництво інтересів такої
адміністрації, та, відповідно,
відсутності права підпису
інформаційних чи супровідних листів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про безпідставність
позовних вимог, тому позов визнається
таким, що задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05 серпня 2014 року - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 05 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 21.11.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.