Справа № 820/17798/14
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2014 р.
Харківський окружний адміністративний
суд в складі:
судді Самойлової В.В.
секретаря судового засідання -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України, третя
особа: начальник Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України про
визнання недійсним та скасування
наказу, зобов"язання вчинити певні дії,
ОСОБА_2 звернувся до належного суду з
адміністративним позовом, в якому
- визнати протиправним та скасувати
наказ начальника Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби № 352-ос від 22.09.2014
року про продовження строку дії
контракту від 21 липня 2011 року стосовно
- зобов'язати Східне регіональне
управління Державної прикордонної
служби України вирішити питання про
його звільнення за закінченням дії
строку контракту від 21 липня 2011 року.
Позивач обґрунтовує свої вимоги
Так, він посилається на те, що
оскаржуваний наказ прийнятий без
дотримання вимог чинного
законодавства, чим порушуються його
права, свободи та інтереси і потребує
судового захисту.
В судовому засіданні позивач та
представник позивача за довіреністю
ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просили їх
Представник відповідача та третьої
особи за довіреністю Мажулін В.С. проти
позову заперечував, посилаючись на те,
що на теперішній час у зв'язку з
оголошенням Указами Президента
України від 17.03.2014 р. №303/2014, від 06.05.2014 р.
№ 454/2014 та від 21.07.2014 р. №607/2014 часткової
мобілізації, настав та існує особливий
Таким чином, наказом начальника
Східного регіонального управління №
352-ос від 22.09.2014 року контракт про
проходження військової служби з
позивачем продовжено, що цілком
відповідає приписам частини 9 статті 23
Закону України "Про військовий
обов'язок і військову службу", а тому
даний наказ прийнято в межах
повноважень та у спосіб, передбачений
чинним законодавством, у зв'язку з чим
підстави для задоволення
адміністративного позову відсутні.
Заслухавши представників сторін,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, з наступних підстав.
Встановлено, що 21.07.2011 р. між позивачем
та начальником Східного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України в особі
генерал-лейтенанта Карася Володимира
Васильовича було укладено контракт про
проходження ОСОБА_2 військової служби в
Державній прикордонній службі України,
який набрав чинності 22.09.2011 року.
Так, відповідно до п. 5 контракту:
"Контракт укладено на три роки
(прописом) з 22 вересня 2011 року по 22
Як вбачається із доказів справи, 24.09.2014
року після закінчення дії контракту,
позивач рапортом звернувся до
відповідача з проханням щодо
звільнення його з військової служби за
контрактом в Державній прикордонній
службі України, у зв'язку із
закінченням строку дії контракту.
07.10.2014 року ОСОБА_2 отримав від Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України лист за №
10/4166, яким повідомлено, що відповідно до
ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий
обов'язок і військову службу" у разі
настання особливого періоду для
військовослужбовців, у яких закінчився
строк військової служби, дія контракту
продовжується понад встановленні
строки на період демобілізації і
відповідно до даної норми відповідач
наказом № 352-ос від 22 вересня 2014 року в
односторонньому порядку продовжив дію
контракту з ОСОБА_2 з 21 вересня 2014 року
до оголошення демобілізації, чим
фактично відмовлено у звільненні
Підставою для продовження строку дії
контракту послугував Указ Президента
України від 21 липня 2014 року № 607 "Про
часткову мобілізацію", затверджений
Законом України від 22 липня 2014 року №
1595-VII та рапорт військовослужбовця від
26.06.2014 року №1085.
З наведеним суд не погоджується та при
вирішенні даного спору враховує
наступні нормативні положення.
Так, відповідач в спірному наказі
зазначає, що підставою для продовження
контракту від 21 липня 2011 року,
укладеного з позивачем на проходження
військової служби, є Указ Президента
України від 21 липня 2014 року № 607 "Про
часткову мобілізацію" та вважає, що у
зв'язку з настанням особливого періоду
позивача може бути звільнено з
військової служби лише після
відповідного Указу Президента України
"Про демобілізацію", на що суд зазначає
Так, в Законі України "Про
мобілізаційну підготовку та
мобілізацію" зазначено, що особливий
період - період функціонування
національної економіки, органів
державної влади, інших державних
органів, органів місцевого
самоврядування, Збройних Сил України,
інших військових формувань, сил
цивільного захисту, підприємств,
установ і організацій, а також
виконання громадянами України свого
конституційного обов'язку щодо захисту
Вітчизни, незалежності та
територіальної цілісності України,
який настає з моменту оголошення
рішення про мобілізацію (крім цільової)
або доведення його до виконавців
стосовно прихованої мобілізації чи з
моменту введення воєнного стану в
Україні або окремих її місцевостях та
охоплює час мобілізації, воєнний час і
частково відбудовний період після
закінчення воєнних дій.

Відповідно до п. 3 Указу Президента
України від 21 липня 2014 року № 607 "Про
часткову мобілізацію", на який
посилається відповідач зазначено, що
часткова мобілізація проводиться
протягом 45 діб із дня набрання чинності
цим Указом. Відповідно до п. 8 Указ
набирає чинності після затвердження
Верховною Радою України вказаного
Указу.

Відповідно до Закону України "Про
затвердження Указу Президента України
"Про часткову мобілізацію" від 22 липня
2014 року, даний закон набирає чинності з
моменту опублікування, і опублікований
він був 24 липня 2014 року в офіційному
виданні газети "Урядовий кур'єр" № 132.

Отже, із аналізу даної правової норми
вбачається, що її дія була обмеженою, а
саме: з моменту оголошення Указу
Президента України "Про часткову
мобілізацію" і закінчилась кінцевим
строком часткової мобілізації, тобто 06
вересня 2014 року.

Безпідставними на думку суду є
твердження відповідної сторони
стосовно того, що дія Указу Президента
України "Про часткову мобілізацію" від
22 липня 2014 року розповсюджується до
прийняття Президентом України Указу
"Про демобілізацію", оскільки це не
узгоджується с приписами ст. 106
Конституції України", де міститься
перелік повноважень Президента
України, який чітко визначений
Основним Законом нашої держави та
тлумаченню не підлягає.

Окрім того, суд звертає увагу, що в
даному випадку було оголошено
часткову мобілізацію на військову
службу без введення воєнного стану в
Україні або в окремих її місцевостях у
разі загрози нападу, небезпеки
державній незалежності України, як це
передбачено у ст. 106 ч. 1 п. 20 Конституції
України. А тому, відповідач на свій
розсуд проводить паралель між
часткової мобілізацією та поняттям
особливого періоду в розумінні Закону
України "Про мобілізаційну підготовку
та мобілізацію".

Враховуючи, що ніякими правовими
актами це не було визначено та не було
оголошено як дія в просторі та часі, то
суд не може погодитися з такими
твердженнями відповідача.

А від так, на момент закінчення дії
контракту, а саме: станом на 22 вересня
2014 року Указ Президента України від 21
липня 2014 року № 607 "Про часткову
мобілізацію" втратив свою силу, а тому
посилання на нього як на підставу
подовження контракту від 21 липня 2011
року з позивачем є протиправним.

Отже, позивач відповідно до ст. 26 ч. 6 п. а
Закону України "Про військовий
обов'язок і військову службу" підлягає
звільненню з військової служби у
зв'язку з закінченням строку контракту.

В даному випадку законодавець тільки в
одному випадку передбачає виняток щодо
можливості звільнення особи з
військової служби за контрактом в
період особливого стану (якщо такий
дійсно було оголошено та діяв би на
всій території держави чи окремих її
місцевостях), коли такий контракт було
укладено в період особливого стану до
прийняття рішення про демобілізацію (
ст. 26 ч. 8 п. 3 пп.б Закону України "Про
військовий обов'язок і військову
службу"). В даному ж випадку контракт з
позивачем було укладено 21 липня 2011
року, тобто, задовго до прийняття
Президентом України рішення від 21
липня 2011 року № 607 "Про часткову
мобілізацію", який став підставою для
прийняття відповідачем спірного
рішення.

Щодо посилання відповідача на рапорт
позивача від 26.06.2014 року №1085, як на
підставу для продовження дії контракту
від 21 липня 2011 року, то вони є такими, що
не узгоджується з приписами ст. 19
Закону України "Про військовий
обов'язок і військову службу", де
передбачено, що це право громадянина, а
не обов'язок, окрім того цей рапорт мав
за мету звільнення позивача з
військової служби, а не її продовження.

А від так, з урахуванням викладеного
вище, суд не може погодитися, що
оскаржуваний наказ є законним та
обгрунтованим.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку
відповідна сторона не дотримала вимоги
закону про захист охороняємих прав,
свобод та інтересів фізичних осіб у
сфері публічно-правових відносин, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому її
оскаржуваний наказ, як рішення суб'єкта
владних повноважень, є неправомірним,
що дає суду підстави для задоволення
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 159, 160, 162 КАСУ, суд,
-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
наказ начальника Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби № 352-ос від 22.09.2014
року про продовження строку дії
контракту від 21 липня 2011 року стосовно
ОСОБА_1.

Зобов'язати Східне регіональне
управління Державної прикордонної
служби України вирішити питання про
звільнення ОСОБА_1 з військової служби
за закінченням дії строку контракту
від 21 липня 2011 року.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складання
постанови у повному обсязі відповідно
до ст. 160 КАСУ - з дня отримання копії
постанови, шляхом подачі апеляційної
скарги, з направленням її копії до
апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено
21.11.2014 року.

Суддя
Самойлова В.В.