Справа № 2а/0522/2583/12
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/72017/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 на постанову Калінінського
районного суду міста Донецька від 26
липня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01 листопада 2012 року в справі за
позовом ОСОБА_5 до Управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі міста Донецька
про поновлення виплати пенсії,

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року представник позивача
звернувся в суд з вказаним
адміністративним позовом, в якому
зазначав, що з 1990 року позивачу було
призначено пенсію за віком, а у 1999 році
припинено її виплату у зв'язку з
переїздом на постійне місце проживання
до Ізраїля. Оскільки Рішенням
Конституційного суду України від 07
жовтня 2009 року визнано
неконституційними положення Закону
Україну України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо припинення виплати
пенсії громадянам України, які
постійно не проживають на її території,
у листопаді 2011 року звернулась із
заявою про поновлення виплати пенсії,
на що отримала відмову.

Вважаючи відмову незаконною, просив
зобов'язати відповідача прийняти
рішення про поновлення виплати пенсії
позивачу та виплачувати її з дня
звернення з відповідною заявою - 27
листопада 2011 року.

Постановою Калінінського районного
суду міста Донецька від 26 липня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01 листопада 2012 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, просив скасувати
судові рішення та ухвалити нове про
задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_5 є громадянкою
України, що підтверджується її
паспортом громадянина України для
виїзду за кордон, термін дії якого
продовжено до 11 червня 2018 року й у 1990
року їй призначено пенсію за віком,
виплата якої була припинена з 1999 року у
зв'язку з виїздом на постійне місце
проживання за кордон.

27 листопада 2011 року ОСОБА_5 звернулась
до відповідача із заявою про
поновлення виплати пенсії на території
України відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року.

Листом від 16 грудня 2011 року в порядку,
встановленому Законом України «Про
звернення громадян» Управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі міста Донецька
повідомило, що функції з призначення та
виплати пенсії управлінням прийняті з
01 березня 2001 року, до виїзду на постійне
місце проживання за кордон виплата її
пенсії здійснювалась управлінням
праці та соціального захисту населення
Калінінського району міста Донецька
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення». Також
повідомило, що станом на грудень 2011
року відсутній правовий механізм
виплати пенсії пенсіонерам, які
постійно проживають в державах, з якими
Україна не уклала міждержавні
договори.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
виходив з того, що відмова в поновленні
виплати пенсії є законною, оскільки з
часу вибуття за межі України та на час
звернення з відповідною заявою до
територіального органу Пенсійного
фонду позивач не була зареєстрована в
Калінінському районі міста Донецька.

Апеляційний суд, залишаючи без змін
рішення районного суду зазначив, що
звернення позивача до суду з даним
позов є передчасним, оскільки
позивачем не було дотримано процедури,
встановленої Порядком подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

З 01 квітня 2004 року набув чинності Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
49 вказаного Закону, виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Оскільки міжнародних договорів між
Україною та державою Ізраїль стосовно
призначення та виплати пенсії не
укладалося, то припиняючи виплату
пенсії позивачу у зв'язку з її
переїздом на постійне місце проживання
до Ізраїлю відповідач діяв відповідно
до вимог законодавства, яке було чинним
на момент виникнення спірних
правовідносин.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення
пункту 2 частини першої статті 49,
другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання за
кордоном у разі, якщо Україна не уклала
з відповідною державою міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення і якщо згода на
обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України, визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже з 07 жовтня 2009 року порядок виплати
пенсій громадянам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
регулюється нормами Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
рішення Конституційного суду України
№ 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна
проводитися в будь-якому разі
незалежно від місця проживання
пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого
механізму поновлення виплати пенсії,
припиненої у зв'язку з виїздом
громадянина України на постійне місце
проживання за кордон, не може бути
підставою для позбавлення таких осіб
права на соціальний захист,
проголошеного статтею 46 Конституції
України.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Згідно з абзацом 2 пункту 3 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25
листопада 2005 року №22-1, заява про
припинення виплати пенсії у зв'язку з
виїздом за кордон, поновлення виплати
раніше призначеної пенсії, про виплату
частини пенсії на непрацездатних
членів сім'ї особи, яка перебуває на
повному державному утриманні, про
виплату пенсії за довіреністю, термін
дії якої більше одного року, - через
кожний рік дії такої довіреності тощо,
подається пенсіонером (опікуном,
піклувальником) особисто до органу, що
призначає пенсію, за місцем проживання
(реєстрації).

Відповідач зазначав, що позивач не
знаходиться на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі міста Донецька
тому безпідставно звернулась до нього
із заявою про поновлення виплати
пенсії, яка ним не призначалась та
виплачувалась.

Проте, до виїзду на постійне місце
проживання за кордон пенсія ОСОБА_5
виплачувалась Управлінням праці та
соціального захисту населення
Калінінського району міста Донецька.

З 01 березня 2001 року, що не заперечується
відповідачем, функції з призначення та
виплати пенсії були передані до
територіальних управлінь Пенсійного
фонду України. Оскільки до виїзду за
кордон позивач була зареєстрована в
Калінінському районі міста Донецька та
Управлінням праці та соціального
захисту Калінінського району міста
Донецька їй було призначено та
виплачувалося пенсійне забезпечення,
вона обґрунтовано у листопаді 2011 року
звернулася до Управління Пенсійного
фонду України саме цього району міста
Донецька.

Оскільки позивач має право на
поновлення виплати пенсії з дня
ухвалення рішення Конституційного
Суду України 07 жовтня 2009 року,
посилання судів попере-дніх інстанцій
на не дотримання порядку звернення не є
підставою для відмови в поновленні
виплати пенсійного забезпечення та
позбавлення права особи на соціальний
захист.

Обставини справи встановлені повно і
правильно, але суди попередніх
інстанцій порушили норми
матеріального права, що відповідно до
статті 229 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судових рішень і ухвалення
нового судового рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Калінінського районного
суду міста Донецька від 26 липня 2012 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 листопада
2012 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити:
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Калінінському районі
міста Донецька поновити ОСОБА_5 виплату
пенсії за віком з 27 листопада 2011 року.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/