Справа № 810/2274/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/2274/14
інстанції: Колеснікова І.С.
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко
Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 28
травня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Пантек-Виробництво" до Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київської області, третя
особа - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аларесим ДС" про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Пантек-Виробництво"
звернулося до суду з позовом до
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київської
області, третя особа - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аларесим
ДС", в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 17.01.2014 №
.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для зміни
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Миронівською державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Київської області, була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Пантек-Виробництво" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ "Аларесим ДС" за серпень 2013 року.
Результати перевірки оформлені актом
від 23.12.2013 № 278/22-010/32167106.

Під час перевірки податковим органом
зроблено висновок про те, що правочин,
укладений між позивачем та ТОВ
«Аларесим ДС», є нікчемним і в силу
статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу
України не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. Як наслідок, у ході
перевірки встановлено порушення
позивачем положень статей 185, 186, 187, 188,
200, 201 Податкового кодексу України, що
призвело до донарахування позивачеві
податку на додану вартість у розмірі
226206,52 грн.

17 січня 2014 року на підставі акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, за яким позивачеві нараховано
грошове зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» у розмірі
339309,78 грн. (за основним платежем - 226206,52
грн. та за штрафними санкціями - 113103,26
грн.).

Не погоджуючись з вище вказаним
податковим повідомленням-рішенням,
позивач звертався до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, вказав на те, що факт отримання
товару за спірним правочином
документально підтверджується.
Твердження податкового органу про
відсутність факту поставки товару у
судовому засіданні не були доведені, а
надані позивачем докази є
переконливими і достатніми для
висновку суду щодо реальності
господарських операцій.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.08.2013 між позивачем та ТОВ «Аларесим
ДС» укладено договір купівлі-продажу
товару № 26/08-13.

За умовами договору продавець (ТОВ
«Аларесим ДС») зобов'язується передати
у власність покупця (ТОВ
«Пантек-Виробництво»), товар
відповідно до його замовлення.

Згідно пункту 1.3 договору від 26.08.2013
сторони погодили, що видаткова
накладна (акт приймання-передачі) є
документом, який засвідчує факт
передачі товару та остаточну узгоджені
сторонами назву, кількість та вартість
продукції.

Товар поставляється транспортом
покупця за його рахунок (пункт 4.1
договору від 26.08.2013).

Оплата за товар здійснюється у
безготівковій формі (пункт 3.2 договору
від 26.08.2013).

На підтвердження факту постачання
продукції позивачем надано суду
виписані ТОВ «Аларесим ДС»
рахунок-фактуру від 26.08.2013 № СФ-0000325 та
видаткову накладну від 26.08.2013 № РН-0000329,
згідно яких позивачеві поставлено
шпильки метричні на суму 1357239,12 грн.

Разом з тим, ТОВ «Аларесим ДС» виписало
на адресу позивача податкову накладну,
наявність якої не заперечується
відповідачем, а саме: від 26.08.2013 № 288 на
суму 1357239,12 грн. (у тому числі ПДВ - 226206,52
грн.).

Розрахунки між суб'єктами
господарювання проводились у
безготівковій формі, що
підтверджується платіжними
дорученнями та банківськими виписками.

Наслідками розгляду матеріалів
перевірки відповідач дійшов висновку
про те, що господарські операції між
позивачем та ТОВ «Аларесим ДС» є
нікчемними.

Разом з тим, відповідачем не надано
доказів визнання правочину, укладеного
між позивачем та його контрагентом -
ТОВ «Аларесим ДС», недійсним у судовому
порядку, як і не обґрунтовано своєї
позиції, в чому саме полягає порушення
публічного порядку сторонами у ході
укладення та виконання спірного
правочину.

Крім того, відсутні будь-які докази
наявності судових рішень, які б набрали
законної сили, з приводу незаконних дій
посадових осіб ТОВ «Аларесим ДС»,
пов'язаних із знищенням, пошкодженням
майна, незаконним його заволодінням
або пов'язаних із порушенням
податкового законодавства.

Проте, з огляду на те, що відповідач
стверджував про нікчемність
господарських операцій, здійснених між
позивачем та ТОВ «Аларесим ДС», з
підстав відсутності реальності
поставки товару, колегія суддів
зазначає наступне.

Одними із основних видів діяльності
ТОВ «Аларесим ДС» є електромонтажні
роботи, оптова торгівля іншими
товарами господарського призначення,
що підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб та змістом акту
перевірки контрагента.

Так, ТОВ «Пантек-виробництво» придбано
у ТОВ «Аларесим ДС» комплектуючі, а
саме: шпильки метричні. Позивачем
наголошено, що основним видом
діяльності ТОВ «Пантек-виробництво» є
виробництво будівельних металевих
конструкцій, зокрема, виробництво
сандвіч-панелей, для виготовлення яких
необхідно використовувати шпильки
метричні, як будівельні кріплення, що
підтверджується затвердженими
директором ТОВ «Пантек-виробництво»
«Нормами витрат шпильок метричних при
виготовленні сандвіч-панелей на один
квадратний метр».

На підтвердження факту використання
отриманих від контрагента товарів
позивачем надано акти про списання
матеріальних цінностей та
бухгалтерську документацію
складського обліку, реєстри списання
товару у виробництво, звіти про випуск
продукції, реєстри накладних на
відвантаження товару.

За умовами спірного правочину товар,
отриманий від ТОВ «Аларесим ДС»,
доставлявся покупцем власним
транспортним засобом, а саме: ГАЗ 330233 №
НОМЕР_2, водієм ОСОБА_2

Будь-яких договірних відносин із
перевізниками позивачем укладено не
було, факт використання транспортного
засобу підтверджується подорожним
листом вантажного автомобіля, згідно
якого 26.08.2013 здійснювалось перевезення
у межах м. Києва та Київської області.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009 N 207 "Про
затвердження Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні", для водія
юридичної особи або фізичної особи -
підприємця, що здійснює вантажні
перевезення для власних потреб,
необхідні наступні документи: накладна
або інший документ, який підтверджує
право власності на вантаж; посвідчення
на право керування транспортним
засобом; реєстраційний документ на
транспортний засіб або інший
засвідчений в установленому порядку
документ, що підтверджує право
керування, користування чи
розпорядження транспортним засобом;
талон про проходження державного
технічного огляду; поліс (сертифікат)
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Для водія юридичної особи
необхідним є також дорожній лист з
відмітками про проведення
передрейсових медичного огляду водія
та огляду технічного стану
транспортного засобу.

Щодо посилання відповідача на
дефектність відомостей, зазначених у
подорожньому листі щодо показання
спідометра під час виїзду із гаража та
повернення у гараж і невідповідність
його вимогам Інструкції про порядок
виготовлення, зберігання, застосування
єдиної первинної транспортної
документації для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи, затвердженої
наказом Міністерства статистики
України та Міністерства транспорту
України від 07.08.96 N 228/253, колегія суддів
зазначає наступне.

Позивачем наголошено, що в даному
подорожньому листі міститься
механічна описка у графі показання
спідометра на час повернення в гараж
(грф.5), при цьому загальний кілометраж
транспортного засобу у графі 40 у
кількості 277 км, зазначено вірно.

Також, посилання відповідача на
положення Інструкції про порядок
виготовлення, зберігання, застосування
єдиної первинної транспортної
документації для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи, затвердженої
наказом Міністерства статистики
України та Міністерства транспорту
України від 07.08.1996 N 228/253, є помилковим,
оскільки даний наказ втратив свою
чинність, згідно наказу Міністерства
статистики України та Міністерства
транспорту України 03.11.2006 № 507/1059 "Про
скасування наказу Міністерства
статистики України та Міністерства
транспорту України від 07.08.96 N 228/253".

Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні та
Закон України «Про автомобільний
транспорт» не встановлюють правил
податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому документи,
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Також, допитаний у ході судової справи
свідок - ОСОБА_2, який працює у позивача
водієм, що підтверджується наказами
від15.05.2006 № 65 та від 13.01.2014 № 20-а,
підтвердив факт перевезення товару та
його отримання від ТОВ «Аларесим ДС».

Окрім того, податкове законодавство не
передбачає обов'язкову наявність ТТН
як форми бухгалтерської звітності під
час формування податкового кредиту та
валових витрат при придбанні ТМЦ, вона
є супровідним документом на
підтвердження перевезення товару та не
містить в собі контрольної звітності
під час визначення підприємством
показників за здійсненими
господарськими операціями.

Таким чином, наданий позивачем
дорожний лист службового автомобіля за
26.08.2013 № 049504, є достатніми доказом на
підтвердження транспортування
придбаного у ТОВ «Аларесим ДС» товару.

З огляду на вищевказане, факт отримання
позивачем товарів підтверджується
документально, господарські операції
належним чином відображені у
бухгалтерському і податковому обліку
та в податковій звітності позивача.

Отже, враховуючи правочин, предметом
якого є придбання товару
(комплектуючих), беручи до уваги вид
діяльності позивача і його контрагента
та наявність підтверджуючої
документації щодо подальшого
використання придбаного товару у
власній господарській діяльності, у
суду є підстави вважати, що
господарські операції позивача з ТОВ
«Аларесим ДС» підтверджуються
необхідними документами, а зазначені
вище товари було використано позивачем
у власній господарській діяльності.

Відповідно до норм Податкового кодексу
України, з метою забезпечення єдиного
порядку відображення результатів
документальних перевірок платників
податків - юридичних осіб (резидентів і
нерезидентів) та їх відокремлених
підрозділів, наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 № 984 затверджено Порядок
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства (надалі - Порядок № 984).

При цьому, за результати
документальних перевірок оформлюються
у формі акта або довідки. У разі
встановлення під час перевірки
порушень складається акт, а у разі
відсутності порушень - довідка.

Так, податковим органом за
результатами перевірки контрагента
позивача складено акт про неможливість
проведення позапланової
документальної невиїзної перевірки
ТОВ «Аларесим ДС» з питань дотримання
вимог податкового законодавства, форма
якого взагалі не передбачена чинним
законодавством.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 984,
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених Кодексом податків та
зборів, яка, зокрема, проводиться на
підставі податкових декларацій
(розрахунків), фінансової, статистичної
та іншої звітності, регістрів
податкового та бухгалтерського обліку,
ведення яких передбачено законом,
первинних документів, які
використовуються в бухгалтерському та
податковому обліку і пов'язані з
нарахуванням і сплатою податків та
зборів.

Разом з тим, зміст акту перевірки
контрагента не містить відомостей щодо
наявності відповідного запиту
податкового органу про надання
документів на підтвердження
задекларованих податкових зобов'язань,
оскільки, на думку перевіряючих,
підприємство відсутнє за юридичною
адресою, а з описової частини акта
перевірки контрагента позивача
вбачається, що його висновки зроблені
лише на підставі даних податкових
декларацій, наданих ТОВ «Аларесим ДС»
за період, що перевірявся та інформації
з наявних у податковій інспекції баз
(АРМ «ТАХ», АРМ «Звіт», АІС «ОР», АІС
«РПП»

У зв'язку з встановленням відсутності
суб'єкта господарювання за
місцезнаходженням (податковою адресою)
податковим органом може складається
акт про неможливість проведення
перевірки суб'єкта господарювання,
який засвідчує факт неможливості її
проведення без встановлення висновків
стосовно документального
підтвердження господарських відносин
з платником податків та зборів,
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснюються між ними, з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків.

При цьому, в силу закону отримання
податковим органом акту перевірки чи
довідки зустрічної звірки, в яких
викладені висновки про вчинення
контрагентом платника податків
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє такий податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, позаяк ані акт перевірки, ані
довідка зустрічної звірки не є
документами, що достовірно та
безсумнівно підтверджують обставини
фактичної дійсності.

Відтак, вищевказаний акт не є достатнім
доказом у справі, для висновку про
відсутність умов у ТОВ «Аларесим ДС»
для здійснення
фінансово-господарської діяльності
зроблені на підставі службової
інформації, та для визнання угод,
укладених із позивачем, такими, що не
спричинили реальних юридичних
наслідків.

Належними та допустимими в розумінні
статті 124 Конституції України, статті 70
КАС України доказами факту вчинення
платником податків нікчемного
правочину або факту відображення в
обліку показників господарських
операцій, які в дійсності не відбулись,
можуть бути або обвинувальний вирок
суду по кримінальній справі (оскільки
діяння платника податків по
протиправному заволодінню майном
іншої особи або ухиленню від сплати
податків, тобто вчинення нікчемного
правочину, є об'єктивною стороною
злочинів, передбачених статтею 191 КК
України та статтею 212 КК України), або
рішення суду у справі про стягнення
одержаного за нікчемним правочином
(оскільки наслідком вчинення платником
податків нікчемного правочину
відповідно до статей 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним
(оскільки відповідно до частини 3
статті 228 Цивільного кодексу України
вчинення платником податків правочину,
котрий суперечить інтересам держави і
суспільства, є підставою для звернення
до суду з вимогою про визнання такого
правочину недійсним).

Разом з тим, відповідачем не надано
жодних доказів порушення кримінальної
справи відносно саме посадових
(службових) осіб платника податків або
за викладеними в акті фактами
діяльності платника податків,
наявності обвинувального вироку суду,
рішення суду про стягнення одержаного
за нікчемним правочином, наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія
Київського апеляційного
адміністративного суду зазначає
наступне.

Порядок формування податкового
кредиту, підстави його виникнення та
порядок визначення сум податку на
додану вартість, що підлягають
відшкодуванню з Державного бюджету
України, встановлено статтею 198
Податкового кодексу України.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає зокрема у разі здійснення
операцій з придбання товарів та послуг,
які відповідно до п. 185.1 ст. 185 цього
Кодексу є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України вбачається, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм Податкового
кодексу України вбачається, що
виникнення у платника податків права
на формування податкового кредиту з
податку на додану вартість можливе, за
умови придбання ним товарів та послуг
для використання їх при здійсненні ним
господарської діяльності,
визначальною ознакою якої є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Разом з тим, колегія суддів вказує на
залежність права платника податку на
нарахування податкового кредиту від
фактичного здійснення господарської
операції з підтвердженням такого
здійснення достовірними первинними
документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинним
документом вважається документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарською операцією, в свою чергу є
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Так, наявні в матеріалах справи
податкова накладна, видаткова
накладна, договір та платіжні
документи, в силу Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є первинними
документами, та мають всі необхідні
встановлені законом обов'язкові
реквізити. Докази того, що вказані
накладні, розрахункові (платіжні)
документи не мають юридичної сили або
визнані в установленому порядку
недійсними - відсутні.

Відповідачем право позивача на
формування податкового кредиту
поставлено в залежність від
добросовісності його контрагента, що
суперечить приписам податкового
законодавства.

Так, якщо такий контрагент не виконав
своїх зобов'язань по належному
формуванню первинних документів для
підтвердження показників податкового
обліку, то це може тягнути
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
зменшення суми податкового кредиту з
податку на додану вартість. На
переконання суду, своїм рішенням
відповідачем встановлено для позивача
додаткові обмеження, що не відповідає
повноваженням відповідача,
передбаченим Податковим кодексом
України та суперечить вимогам статті 19
Конституції України.

Будь-яка неправомірна діяльність
контрагента (наприклад, його
«фіктивність», відносини з іншими
контрагентами) не впливає на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно статті 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Таким чином, донарахування позивачеві
сум податку на додану вартість, а також
застосування штрафних (фінансових)
санкцій за спірним податковим
повідомленням-рішенням є протиправним,
з урахуванням того, що у справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, податкових
накладних, виданих зареєстрованими
платниками податку на додану вартість,

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київської області -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.Е.Мацедонська

Повний текст рішення виготовлено
17.11.2014р.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.