Справа № 826/14617/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Межевич
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Горбань Н.І. та Сорочка Є.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «САТІС» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17.10.2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «САТІС» до Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг про скасування розпорядження в
частині,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.10.2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Позивач апеляційній скарзі просить
скасувати зазначену постанову,
оскільки вважає, що суд при її
прийнятті неправильно застосував
норми матеріального та процесуального
права, не в повному обсязі дослідив усі
обставини справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу та заперечення на
неї, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (далі - Нацкомфінпослуг) на
підставі доручення на проведення
позапланової виїзної перевірки від
25.04.2014р. № 63/13-14 проведено виїзну
перевірку ПрАТ «СК «САТІС» щодо
додержання вимог законодавства у сфері
надання фінансових послуг за період з
01.01.2013р. по 30.04.2014р.

За результатами перевірки складено
акт про правопорушення ПрАТ «СК
«САТІС» вимог законодавства про
фінансові послуги від 02.07.2014 р. №
830/13-15/13/8 (далі - Акт).

Відповідно до висновків, викладених в
Акті, відповідачем встановлено
порушення ПрАТ «СК «САТІС» вимог
законодавства про фінансові послуги, а
саме: пункту 2.11 розділу 2 Ліцензійних
умов провадження страхової діяльності,
затверджених розпорядженням Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 28 серпня
2003 року № 40, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 15 вересня
2003 року за № 805/8126 із змінами і
доповненнями, відповідно до якого
предметом безпосередньої діяльності
страховика може бути лише страхування,
перестрахування і фінансова
діяльність, пов'язана з формуванням,
розміщенням страхових резервів та їх
управлінням; ч. 4 ст. 2 Закону
України «Про страхування», яка
передбачає, що предметом
безпосередньої діяльності страховика
може бути лише страхування,
перестрахування і фінансова
діяльність, пов'язана з формуванням,
розміщенням страхових резервів та їх
управлінням, статті 31 Закону України
«Про страхування» щодо здійснення
кредитної діяльності, здійснення якої
заборонено; частини 2 статті 5 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» щодо надання ПрАТ
«СК «САТІС» фінансових послуг всупереч
обмежень стосовно надання таких
фінансових послуг законами про
діяльність відповідної фінансової
установи та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання ринків
фінансових послуг.

Висновки акта обґрунтовані тим, що
позивачем в порушення зазначених норм
закону укладені договори
поворотної фінансової допомоги.

Нацкомфінпослуг, розглянувши справу
про порушення законів та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність з надання
фінансових послуг, винесла
розпорядження про застосування заходу
впливу до ПрАТ «СК «САТІС» від
21.08.2014р. №2500, згідно якого приписано
ПрАТ «СК «САТІС» усунути порушення
законодавства про фінансові послуги,
зазначені у підпункті 2 констатуючої
частини цього розпорядження, та
повідомити Нацкомфінпослуг про
усунення порушень з наданням
підтверджуючих документів у термін до
18.09.2014р., вжити заходів для недопущення
в подальшому порушень законодавства
про фінансові послуги, зазначених в
пункті 2 констатуючої частини цього
розпорядження, та повідомити
Нацкомфінпослуг про усунення порушень
з наданням підтверджуючих документів у
термін до 18.09.2014р.

Не погоджуючись із прийнятим
розпорядженням, позивач подав позов до
суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про необґрунтованість позовних
вимог і відсутність підстав для їх
задоволення.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення
про Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, затвердженого
Указом Президента України від 23.11.2011р.
№ 1070/2011р., Національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, є державним
колегіальним органом, підпорядкованим
Президенту України, підзвітним
Верховній Раді України.

Нацкомфінпослуг здійснює державне
регулювання ринків фінансових послуг у
межах, визначених законодавством.

Відповідно до чинного законодавства
завданнями Нацкомфінпослуг є
здійснення, в межах своїх повноважень,
державного регулювання та нагляду за
наданням фінансових послуг і
дотриманням законодавства у
відповідній сфері, а також захист прав
споживачів фінансових послуг шляхом
застосування у межах своїх повноважень
заходів впливу з метою запобігання і
припинення порушень законодавства на
ринку фінансових послуг.

Згідно з положеннями статті 19 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» метою державного
регулювання ринків фінансових послуг в
Україні є: 1) проведення єдиної та
ефективної державної політики у сфері
фінансових послуг; 2) захист інтересів
споживачів фінансових послуг; 3)
створення сприятливих умов для
розвитку та функціонування ринків
фінансових послуг; 4) створення умов для
ефективної мобілізації і розміщення
фінансових ресурсів учасниками ринків
фінансових послуг з урахуванням
інтересів суспільства; 5) забезпечення
рівних можливостей для доступу до
ринків фінансових послуг та захисту
прав їх учасників; 6) додержання
учасниками ринків фінансових послуг
вимог законодавства; 7) запобігання
монополізації та створення умов
розвитку добросовісної конкуренції на
ринках фінансових послуг; 8) контроль за
прозорістю та відкритістю ринків
фінансових послуг; 9) сприяння
інтеграції в європейський та світовий
ринки фінансових послуг.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
державне регулювання діяльності з
надання фінансових послуг
здійснюється шляхом: 1) ведення
державних реєстрів фінансових установ
і реєстрів осіб, які не є фінансовими
установами, але мають право надавати
окремі фінансові послуги, та
ліцензування діяльності з надання
фінансових послуг; 2)
нормативно-правового регулювання
діяльності фінансових установ; 3)
нагляду за діяльністю (крім
споживачів фінансових послуг); 4)
застосування уповноваженими
державними органами заходів впливу; 5)
проведення інших заходів з державного
регулювання ринків фінансових послуг.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
застосування Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, заходів
впливу за порушення законодавства про
фінансові послуги, затвердженого
розпорядженням Нацкомфінпослуг
20.11.2012р. № 2319 для забезпечення
здійснення ефективного нагляду і
контролю за діяльністю учасників
ринків фінансових послуг
Нацкомфінпослуг може застосовувати
такі заходи впливу, зокрема,
зобов'язати порушника вжити заходів
для усунення порушення.

Відповідно до пункту 2.2 зазначеного
Положення, рішення про зобов'язання
порушника вжити заходів для усунення
порушення оформляється письмовим
розпорядженням (приписом)
Нацкомфінпослуг. Метою застосування
даного заходу впливу є усунення особою
у визначений у розпорядженні (приписі)
строк виявлених порушень
законодавства про фінансові послуги.

Згідно з матеріалами справи, позивачем
в порушення зазначених норм закону
укладені наступні договори
поворотної фінансової допомоги:
договір № 2-309 від 15.01.2013; договір № 2-327
від 01.10.2013; договір № 1/13 від 17.07.2013;
договір № 2-313 від 06.02.2013; договір№2-314
від 13.02.2013; договір №2-315 від 14.02.2013;
договір №2-318 від 11.06.2013; договір № 2-322
від 04.07.2013; договір № 2-317 від 03.04.2013;
договір № 2-328 від 03.01.2014; договір № 2-311
від 29.01.2013; договір № 2-329 від 20.01.2014;
договір № 2-307 від 04.01.2013; договір № 2-316
від 01.04.2013; договір № 2-321 від 02.07.2013;
договір № 2-325 від 01.10.2013; договір № 2-320
від 01.07.2013; договір № 2-330 від 01.04.2014;
договір № 2-312 від 30.01.2013; договір № 2-323
від 22.07.2013; договір №2-308 від 08.01.2013;
договір № 2-319 від 01.07.2013; договір № 2-326
від 01.10.2013; договір № 2-324 від 01.10.2013.

За умовами вказаних договорів
фінансова допомога надається на
поворотній основі та є безвідсотковою.

Щодо правомірності та законності
надання позивачем послуг за наведеними
договорами, суд апеляційної інстанції
зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про страхування», предметом
діяльності страховика може бути лише
страхування, перестрахування і
фінансова діяльність, пов'язана з
формуванням, розміщенням страхових
резервів та їх управлінням.

При цьому, аналогічна норма міститься в
пункті 2.11 розділу 2 Ліцензійних
умов провадження страхової діяльності,
затверджених розпорядженням Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 28 серпня
2003 року № 40.

Як зазначено в пп. 14.1.257 п.14.1 статті 14
Податкового кодексу України, поворотна
фінансова допомога - сума коштів, що
надійшла платнику податків у
користування за договором, який не
передбачає нарахування процентів або
надання інших видів компенсацій у
вигляді плати за користування такими
коштами, та є обов'язковою до
повернення.

Водночас пунктом 5 частини першої
статті 1 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» визначено, що
фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник передає у власність другій
стороні (позичальникові) таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до пункту 6 частини першої
статті 4 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» надання коштів у
позику вважається фінансовою послугою.

З урахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
поворотна фінансова допомога за своєю
природою є фактично фінансовою
послугою, а тому надання позивачем
безпроцентної зворотної допомоги
суперечить статутній діяльності
позивача та вимогам чинного
законодавства.

З огляду на встановлене, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком Нацкомфінпослуг про
порушення позивачем вимог пункту
2.11 розділу 2 Ліцензійних умов
провадження страхової діяльності,
затверджених розпорядженням Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 28 серпня
2003 року № 40, відповідно до якого
предметом безпосередньої діяльності
страховика може бути лише страхування,
перестрахування і фінансова
діяльність, пов'язана з формуванням,
розміщенням страхових резервів та їх
управлінням; ч. 4 ст. 2 Закону України
«Про страхування», яка передбачає, що
предметом безпосередньої діяльності
страховика може бути лише страхування,
перестрахування і фінансова
діяльність, пов'язана з формуванням,
розміщенням страхових резервів та їх
управлінням, статті 31 Закону України
«Про страхування» щодо здійснення
кредитної діяльності, здійснення
якої заборонено; частини 2 статті 5
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» щодо надання ПрАТ
«СК «САТІС» фінансових послуг всупереч
обмежень стосовно надання таких
фінансових послуг законами про
діяльність відповідної фінансової
установи та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання ринків
фінансових послуг.

Таким чином, жодних правових підстав
для скасування Розпорядження
Нацкомфінпослуг № 2500 від 21.08.2014 року в
частині порушення ПрАТ «СК «САТІС» ч. 8
ст. 2 Закону України «Про страхування»,
п. 2.11. розділу 2 Ліцензійних умов
провадження страхової діяльності,
затверджених розпорядженням Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 28 серпня
2003 р. N 40, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
немає.

Що стосується посилань позивача в
апеляційній скарзі на певні обставини,
зокрема, що фінансова допомога не є
фінансовою послугою, та що страховим
компаніям законодавством не
заборонено надавати фінансову
допомогу, то дане посилання не береться
судом до уваги, оскільки відповідно до
закону позивач має право займатися
лише діяльністю, що пов'язана зі
страхуванням, а не наданням, фактично,
позик юридичним та фізичним особам.

Таким чином, оскільки судове рішення
ухвалене судом першої інстанції
відповідно до норм матеріального
права, при дотриманні норм
процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, п. 2 ч. 1 ст.
197, ст.ст. 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «САТІС» залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.10.2014 року - без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за
наслідками її перегляду, набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
М.В. Межевич

Суддя
Н.І. Горбань

Суддя
Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Межевич М.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Сорочко Є.О.