Справа № 338/1298/14-а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 р.

Справа № 876/9080/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
Івано - Франківської області та ОСОБА_1
на постанову Богородчанського
районного суду Івано - Франківської
області від 10 вересня 2014 року у
адміністративній справі №338/1298/14-а за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі Івано -
Франківської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
провести перерахунок призначеної
пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 27.08.2014 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі Івано -
Франківської області, в якому просить
визнати неправомірними дій
відповідача, який відмовив у
зарахуванні на пільгових умовах в
півтора кратному розмірі загального
стажу роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях прирівняних до
районів Крайньої Півночі та
зобов'язати здійснити перерахунок його
стажу роботи із розрахунку один рік
роботи в районах Крайньої Півночі за
один рік і шість місяців за період
роботи з 19.07.1988 року по 01.12.1994 рік з 01.12.1994
року по 12.02.1997 рік та з 02.01.1998 року по
01.05.1998 рік, а також просив зобов'язати
виплатити недоотримані кошти,
починаючи з часу призначення пенсії.

Ухвалою Богородчанського районного
суду Івано - Франківської області від 10
вересня 2014 року позовні вимог в частині
частинні не включення пільгового
одчислення стажу роботи в районах
Крайньої Півночі та місцевостях
прирівняних до районів Крайньої
Півночі за період з 15.04.2004 року по 26.02.2014
року залишено без розгляду.

Постановою Богородчанського районного
суду Івано - Франківської області від 10
вересня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірною
відмову Управління Пенсійного Фонду
України в Богородчанському районі в
перерахунку пенсії ОСОБА_1 з
врахуванням пільгового стажу.
Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в Богородчанському
районі провести перерахунок пенсії
ОСОБА_1 зарахувавши в пільговому
обчисленні період роботи з 19.07.1988 року
по 01.12.1994 року, з 01.12.1994 року по 12.02.1997
року та з 02.01.1998 року по 01.05.1998 року, як
трудовий стаж, зароблений в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі та в районах Крайньої
Півночі, зарахувавши один рік роботи за
один рік шість місяців. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі зробити
перерахунок пенсії, що виплачується
ОСОБА_1 з врахуванням пільгового стажу
з 27.02.2014 року.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про відмову в задоволені
позову.

Позивач не погоджуючись із постановою
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу, в якій вказує на те, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та невірним встановленням обставину
справ. Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотання
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
ОСОБА_1 працював в Івано - Франківському
управлінні бурових робіт на посаді
слюсаря - ремонтника, токаря Івано -
Франківського УБР під час виконання
підприємством робіт в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі в період з
19.07.1988 року по 01.12.1994 рік, з 01.12.1994 року по
12.02.1997 рік та з 02.01.1998 року по 01.05.1998 рік
вахтово-експедиційним методом в
районах Крайньої Півночі
(Ямало-Ненецький автономний округ
Тюменської області), що
підтверджується довідкою, що є в
матеріалах пенсійної справи, виданих
Прикарпатським управлінням бурових
робіт №10-1025 від 04.08.2014 року, яка уточнює
особливий характер праці чи умов праці,
необхідних для призначення пільгової
пенсії і які підтверджують постійну
зайнятість на роботі, яка дає право на
встановлені законом пільги.

Суд першої інстанції позов задовольнив
частково з тих підстав, що позивач має
право на пільгове обчислення стажу в
півтора разовому розмірі за період
його роботи з 19.07.1988 року по 01.12.1994 року,
з 01.12.1994 року по 12.02.1997 року та з 02.01.1998
року по 01.05.1998 року, оскільки з наданих
нею документів не викликає жодного
сумніву, що він, працюючи в районі
Крайньої Півночі користувалась
пільгами, передбаченими Указом від 10
лютого 1960 року.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними, такими що
відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Правове регулювання даного питання
врегульовано Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Указом Президії ВР СРСР
від 10.02.1960 р. «Про впорядкування пільг
для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі», Указом Президії ВР СРСР від
26.09.1967 р. «Про розширення пільг для осіб,
які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі», постановою
РМ СРСР від 16.12.1967 р. № 530ЛІ-28 «Про
затвердження Інструкції про порядок
надання пільг особам, які працюють в
районах Крайньої Півночі та в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі».

У відповідності до п. 3 Постанови Ради
Міністрів СРСР № 148 від 10.02.1960р. «Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. «Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі», зарахування одного
року роботи за один рік та шість
місяців було впроваджено з 01.03.1960р.

Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 26.09.1967р. «Про розширення пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі», було
скорочено тривалість трудового
договору, що надає право на отримання
пільг, передбачених ст. 5 Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. «Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі», з п'яти до трьох
років.

Згідно із положеннями ст. 24 Кодексу
законів про працю Української РСР від
01.06.1972 року, (в редакції, що діяла на
момент виникнення трудових відносин
між Скаржником та роботодавцями),
трудовий договір укладається, як
правило, у письмовій формі, укладання
трудового договору оформляється
наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівників на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказу чи розпорядження не
було видано, але працівника фактично
було допущено до роботи. Таким чином,
при укладанні трудового договору
письмова форма договору в
обов'язковому порядку не вимагається. А
згідно до ст. 48 КЗпП України трудова
книжка є основним документом про
трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 5 розділу XV
«Прикінцеві положення Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» №1058-ІУ від
09.07.2003р., період роботи до 01.01.1991р. в
районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР,
а також на острові Шпіцберген
зараховується до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло до 01.01.1991р.

Пільгове обчислення страхового стажу
застосовується для осіб, які працювали
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі та на яких
поширювалися пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від
10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі», постанови
Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960р. №
148 «Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від
10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі», Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від
26.09.1967р. «Про розширення пільг для осіб,
які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу
провадиться на підставі трудової
книжки, або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та
користування пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що наявність письмового
трудового договору не є виключною
підставою для пільгового обчислення
страхового стажу і вказана норма надає
особі можливість надавати вказані
документу за її вибором.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційних скаргах
доводи, висновку суду не спростовують,
а зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги управління
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі Івано -
Франківської області та ОСОБА_1 -
залишити без задоволення, а постанову
Богородчанського районного суду Івано
- Франківської області від 10 вересня 2014
року у адміністративній справі
№338/1298/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс