Справа № К/9991/18383/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/18383/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Білуги С.В., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Харцизьку Донецької області про
визнання дій неправомірними і
зобов'язання провести перерахунок
пенсії, за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
місті Харцизьку Донецької області на
постанову Харцизького міського суду
Донецької області від 16
грудня 2010 року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2011 року, -

встановив:

ОСОБА_4 15 листопада 2010 року звернувся в
суд з позовом, у якому просив визнати
неправомірною відмову Управління
Пенсійного фонду України в місті
Харцизьку Донецької області у
проведенні перерахунку пенсій,
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок державної пенсії і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах, встановлених
статтями 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон №
796-XII), а також з урахуванням вимог
статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-ХІІ, починаючи з 1 січня 2005
року.

Постановою Харцизького міського суду
Донецької області від 16 грудня 2010 року
позов задоволено частково. Визнано
неправомірною відмову Управління
Пенсійного фонду України в місті
Харцизьку Донецької області провести
ОСОБА_4 з 1 листопада 2005 року
перерахунок та виплату розміру
призначеної пенсії як інваліду
внаслідок захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, відповідно до
статтей 50, 54 Закону №796-ХІІ,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, який встановлений в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Зобов'язано
відповідача провести перерахунок та
виплату ОСОБА_4 пенсії з 1 листопада 2005
року як інваліду відповідно до статтей
50, 54 Закону №796-ХІІ, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, який
встановлений в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, з урахуванням фактично
здійснених виплат. В іншій частині
позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28
лютого 2011 року постанову Харцизького
міського суду Донецької області від 16
грудня 2010 року змінено. Абзаци другий,
третій резолютивної частини постанови
викладено в наступній редакції:
«Визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
місті Харцизьку Донецької області щодо
відмови ОСОБА_4 в перерахунку пенсій.
Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в місті Харцизьку
Донецької області здійснити ОСОБА_4
перерахунок та виплату державної
пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком, додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
75% мінімальної пенсії за віком з
урахуванням фактично здійснених
виплат за період з 1 листопада 2006 року
по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року
у відповідності до вимог частини 3
статті 67 Закону №796-ХІІ, частини 3
статті 28, частини 3 статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-ІV». В іншій частині
постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, Управління
Пенсійного фонду України в місті
Харцизьку Донецької області
звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і постановити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії

1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах: інвалідам ІІ групи - 75%
мінімальної пенсії за віком; інвалідам
ІІІ групи - 50% мінімальної
пенсії за віком.

Згідно статті 54 вказаного Закону в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: по ІІ групі інвалідності -
8 мінімальних пенсій за віком; по ІІІ
групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивач має право на
отримання державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до статтей 50, 54
Закону № 796-ХІІ, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, починаючи з 1 листопада
2005 року.

Змінюючи частково рішення суду першої
інстанції апеляційний суд виходив з
того, що наявні підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 як
потерпілого від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії,
інваліда ІІ групи в частині
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплату йому пенсії в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком за період з 1 листопада
2006 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня
2008 року. Разом з тим, суд апеляційної
інстанції зазначив, що позивачеві
інвалідність ІІ групи встановлена з 21
липня 2008 року, до цього він був
інвалідом ІІІ групи.

З рішення заступника начальника
Управління Пенсійного фонду України в
місті Харцизьку Донецької області -
начальника відділу пенсійного
забезпечення Мятенко Л.П. № 250 від 10
листопада 2010 року про відмову в
перерахунку пенсії (а.с. 4) вбачається,
що розмір пенсії, яка виплачується
ОСОБА_4 станом на 1 січня 2005 року,
обчислений виходячи з розміру,
встановленого для інвалідів ІІІ групи.

У матеріалах справи міститься довідка
Міністерства охорони здоров'я України
серії ДОН-07 № 076839 (а.с. 5), яка свідчить
про проведення 21 липня 2008 року ОСОБА_4
повторного огляду та про наявність у
нього інвалідності ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконання
обов'язків військової служби по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

У відповідності до довідки
Міністерства охорони здоров'я України
про результати визначення ступеня
втрати професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових видах
допомоги серії ДОН-04 № 025802 (а.с. 6),
ОСОБА_4 має 80% втрати професійної
працездатності з 21 липня 2008 року
по 21 липня 2011 року.

За таких обставин, переглядаючи
рішення суду першої інстанції
апеляційним судом не було встановлено
належним чином обставини цієї справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 звернувся до адміністративного
суду з даним позовом 15 листопада 2010
року.

Частиною 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

За приписами частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Положення частини 2 статті 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
частини 2 статті 87 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» не підлягають
застосуванню до таких вимог, оскільки
зазначені приписи встановлюють строки
виплати нарахованих пенсій за минулий
час і не визначають строки призначення
та нарахування пенсій.

Згідно частини 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Ухвалюючи рішення суд апеляційної
інстанції залишив поза увагою вказані
обставини і не врахував вимоги статтей
99, 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, помилково
виходячи з того, що на спірні
правовідносини не поширюється
встановлений строк звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що постанова
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року підлягає скасуванню, а
справа - направленню до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Харцизьку Донецької області -
задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28
лютого 2011 року, якою змінено постанову
Харцизького міського суду Донецької
області від 16 грудня 2010 року, -
скасувати, а справу за позовом ОСОБА_4
до Управління Пенсійного фонду України
в місті Харцизьку Донецької області
про визнання дій неправомірними і
зобов'язання провести перерахунок
пенсії - направити до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Білуга С.В.

Стародуб О.П.