Справа № 826/9072/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2014 року № 826/9072/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого - судді Добрівської Н.А.,
суддів: Дегтярьової О.В., Катющенка В.П.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства
юстиції України про визнання
незаконними та безпідставними дій,
визнання протиправною бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Міністерства юстиції України про:
- визнання незаконними та
безпідставними дій Міністерства
юстиції України, що проявилися в
переадресуванні 08.04.2014 року заяви
ОСОБА_1 від 07.04.2014 року вх.№179/1 до
Державної виконавчої служби України;
- визнання протиправною бездіяльності
Міністерства юстиції України, що
проявилися в не розгляді і не вирішенні
вимог заяви ОСОБА_1 від 07.04.2014 року
вх.№179/1 у відповідності до вимог ст.1,
ст.2, ст.10 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»;
- зобов'язання Міністерства юстиції
України розглянути заяву ОСОБА_1 від
07.04.2014 року вх.№179/1 у відповідності до
вимог ст.1, ст.2, ст.10 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
посилається на те, що рішення
Європейського суду з прав людини від
13.02.2014 року не виконано станом на час
звернення до відповідача із заявою і на
день розгляду справи по суті, не вжито
додаткових заходів індивідуального
характеру, держава не вжила заходів
загального характеру, а також не
виконала винесених на її користь
рішень національних судів. Означені
обставини стали підставою для
звернення до відповідача із заявою
«Про вжиття заходів по/для виконання в
повному обсязі розпорядження УПФУ від
23.08.2011р. №128807 в межах вжиття
індивідуальних заходів по/для
виконання рішення Європейського суду з
справа «Щукін та інші проти України» в
Ukraine» (Дехтяренко проти України)».
Позивач наполягає на незаконності та
безпідставності переадресуванні цієї
заяви відповідачем Державній
виконавчій службі України для
вирішення по суті, оскільки саме до
компетенції Міністерства юстиції
України віднесено вирішення
викладених у заяві питань, з огляду на
положення Закону України «Про
виконання рішень та застосуванню
практики Європейського суду з прав
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав і
просив їх задовольнити у повному
Представник відповідача проти позову
заперечив, надавши для приєднання до
матеріалів справи письмово викладену
позицію відповідача по суті заявлених
до нього вимог. Зокрема, представник
відповідача наголошував на тому, що
наведені позивачем у заяві від 07.04.2014
року вимоги щодо вжиття заходів для
виконання Пенсійним фондом України
розпорядження Управління Пенсійного
фонду України у місті Василькові
Київської області №128807 по своїй суті
не є вимогами щодо виконання рішення
Європейського суду з прав людини, а
стосуються виконання рішень
національних судів - рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 03.09.2010 року у
справі №2-2038/10 та постанови
Апеляційного суду Київської області
зумовило направлення вказаної заяви на
підставі ст.7 Закону України «Про
звернення громадян» за належністю до
Державної виконавчої служби України
для вирішення по суті. У зв'язку з
викладеним, представник відповідача
просив відмовити ОСОБА_1 в задоволені
позову з огляду на його
Представником позивача надано для
приєднання до матеріалів справи
письмові зауваження на заперечення
відповідача, в яких стверджує про
неправильне сприйняття відповідачем
підстав та мотивів звернення позивача
до суду, оскільки предметом спору є
забезпечення відновлення порушення
прав стягувача (вжиття додаткових
заходів індивідуального характеру:
відновлення настільки, наскільки це
можливо, попереднього юридичного
стану, який стягувач мав до порушення
Конвенції); відповідач, на думку
представника позивача не врахував, що
заява ОСОБА_1 від 07.04.2014 року повинна
була розглянута згідно вимог Закону
України від 23.02.2006 року №3477-IV, що не було
зроблено. Саме в цьому і полягає
оскаржувана позивачем бездіяльність
суб'єкта владних повноважень, який
протиправно переадресував (змінив
адресата) заяву позивача.
В судових засіданнях розгляд справи по
суті неодноразово відкладався судом у
зв'язку з неявкою позивача (її
представника) з урахуванням поданих
ним через канцелярію суду письмових
В судовому засіданні 01 жовтня 2014 року
протокольною ухвалою суду від
відповідача був витребуваний належним
чином засвідчений офіційний переклад
рішення Європейського суду з прав
людини від 13.02.2014р. по заяві №59834/09 в
справі «Щукін та інші проти України» у
зв'язку з чим була оголошена перерва до
15 жовтня 2014 року.

В призначене на 15 жовтня 2014 року судове
засідання відповідач явку
уповноваженого представника не
забезпечив, вимоги суду щодо надання
офіційного перекладу рішення
Європейського суду з прав людини від
13.02.2014р. по заяві №59834/09 в справі «Щукін
та інші проти України» не виконав. При
цьому, в клопотанні відповідача щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку в судове
засідання уповноваженого представника
судом було відмовлено у зв'язку з
недоведеністю викладених в ньому
обставин.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
представника відповідача, а також
беручи до уваги відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд на
підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України
перейшов до розгляду справи у порядку
письмового провадження, від
відповідача витребувано документи,
необхідні для з'ясування обставин у
даній справі.

Заслухавши наведені в обґрунтування
позову доводи представника позивача, а
також заперечення представника
відповідача по суті позовних вимог,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов і заперечення,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду і вирішення справи по суті,
суд встановив наступне.

13 лютого 2014 року Європейським судом з
прав людини винесено рішення у справі
«Щукін та інші проти України» (заява
№59834/09 та 249 інших заяв), яким
встановлено:

1) порушення пункту 1 статті 6 Конвенції
та статті 1 Першого протоколу до
Конвенції;

2) протягом трьох місяців держава -
відповідач має виконати рішення
національних судів, ухвалених на
користь заявників, які підлягають
виконанню, та сплатити 2000 Євро кожному
заявнику або його/її спадкоємцю, чиї
заяви зазначені у Додатку №1, в якості
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди та компенсації судових
витрат, а також будь-який податок, що
може нараховуватись. Ці суми мають бути
конвертовані в національну валюту за
курсом на день здійснення платежу;

3) зі спливом зазначеного тримісячного
строку і до остаточного розрахунку на
ці суми нараховуватиметься простий
відсоток у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського
центрального банку, яка діятиме в
період несплати, до якої має бути
додано три відсоткові пункти.

Під номером 150 у Додатку №1 до названого
рішення зазначено заява ОСОБА_1 №74233/12.

19 березня 2014 року, за результатами
розгляду заяви про примусове виконання
рішення Європейського суду з прав
людини №59834/09, виданого 13 лютого 2014
року, яка надійшла 17 березня 2014 року,
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Медведєвим О.В. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №42581962, якою на боржника -
державу Україна покладено обов'язок
самостійно виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
строк, встановлений Законом України
«Про виконавче провадження» та Законом
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини».

07 квітня 2014 року на особистому прийомі
в Управлінні розгляду звернень та
прийому громадян Міністерства юстиції
України ОСОБА_1 була подана заява
(зареєстрована за вх. №179/1), в якій
остання просила для виконання рішення
Європейського суду з прав людини від
13.02.2014 року по заяві №59834/09 у справі
«Щукін та інші проти України» в частині
заяви ОСОБА_1 №74233/12 справа «Dekhtyarenko v.
Ukraine» (Дехтяренко проти України), яким
передбачено виконання рішення
національних судів (рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 03.09.2010 року у
справі №2-2038/2010 та постанови
Апеляційного суду Київської області
від 12.07.2011 року у справі №22а-13150/11)
«вжити вичерпних заходів по/для
виконання Пенсійним фондом України та
Управлінням Пенсійного фонду України у
м. Василькові та Васильківському
районі Київської області
Розпорядження Управління Пенсійного
фонду України у м. Василькові Київської
області №128807 від 23.08.2011р. в частині
нарахування та виплати ОСОБА_1 в період
з 28.08.2010р. по 31.12.2054р. пенсії в розмірі
6685грн.».

За результатами розгляду звернення
ОСОБА_1 від 07.04.2014 року, позивача листом
від 08.04.2014 року №Д-6078/16.3-18/2 повідомлено,
що у відповідності до ч.3 ст.7 Закону
України «Про звернення громадян» 08.04.2014
року її звернення переадресовано за
належністю до Державної виконавчої
служби України для вирішення по суті.

При вирішення питання щодо наявності
підстав для задоволення вимог позивача
колегія виходить з наступного.

Відносини, що виникають у зв'язку з
обов'язком держави виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
справах проти України; з необхідністю
усунення причин порушення Україною
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод і протоколів до
неї; з впровадженням в українське
судочинство та адміністративну
практику європейських стандартів прав
людини; зі створенням передумов для
зменшення числа заяв до Європейського
суду з прав людини проти України,
регулюються Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006р. №3477-IV (далі по
тексту - Закон №3477-IV).

У відповідності до частини 2 статті 2
Закону №3477-IV порядок виконання рішення
Європейського суду з прав людини
(надалі - Рішення) визначається цим
Законом, Законом України «Про
виконавче провадження», іншими
нормативно-правовими актами з
урахуванням особливостей, що
передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 7 Закону №3477-IV
на Орган представництва покладено
обов'язок протягом десяти днів від дня
отримання повідомлення Європейського
суду з прав людини (далі по тексту - Суд)
про набуття Рішенням статусу
остаточного:

- надіслати Стягувачеві повідомлення з
роз'ясненням його права подати до
державної виконавчої служби заяву про
виплату відшкодування, в якій мають
бути зазначені реквізити банківського
рахунка для перерахування коштів
(п.«а»);

- надіслати до державної виконавчої
служби оригінальний текст і переклад
резолютивної частини остаточного
рішення Суду у справі проти України,
яким визнано порушення Конвенції,
оригінальний текст і переклад
резолютивної частини остаточного
рішення Суду щодо справедливої
сатисфакції у справі проти України,
оригінальний текст і переклад рішення
Суду щодо дружнього врегулювання у
справі проти України, оригінальний
текст і переклад рішення Суду про
схвалення умов односторонньої
декларації у справі проти України.
Автентичність перекладу засвідчується
Органом представництва (п.«б»).

При цьому, в Законі №3477-IV термін «Орган
представництва» вживається в
наступному значенні - це орган,
відповідальний за забезпечення
представництва України в
Європейському суді з прав людини та
координацію виконання його рішень
(абз.10 ч.1 ст.1).

Функції органу, відповідального за
забезпечення представництва України в
Європейському суді з прав людини та
виконання його рішень пунктом 1
постанови Кабінету Міністрів України
від 31.05.2006р. №784 «Про заходи щодо
реалізації Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини»» покладено на Міністерство
юстиції.

На виконання покладених на нього
чинним законодавством повноважень
відповідач після отримання
повідомлення Суду про набуття Рішенням
статусу остаточного, надіслав до
Державної виконавчої служби України
оригінальний текст і переклад
резолютивної частини Рішення.

У відповідності до абзацу четвертого
частини першої статті 7 Закону №3477-IV
Державна виконавча служба упродовж
десяти днів з дня надходження
документів, зазначених у пункті «б»
цієї частини, відкриває виконавче
провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 19
березня 2014 року, за результатами
розгляду заяви про примусове виконання
рішення Європейського суду з прав
людини №59834/09, виданого 13 лютого 2014
року, яка надійшла 17 березня 2014 року,
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Медведєвим О.В. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №42581962, якою на боржника -
державу Україна покладено обов'язок
самостійно виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
строк, встановлений Законом України
«Про виконавче провадження» та Законом
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини».

В своїй заяві до Міністерства юстиції
України від 07.04.2014 року ОСОБА_1 зазначає
про те, що подана нею заява за №74233/12,
яка була предметом розгляду
Європейського суду з прав людини,
стосується довготривалого і
незаконного невиконання Управлінням
Пенсійного фонду України у м.
Василькові та Васильківському районі
Київської області в повному та
фактичному обсязі рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 03.09.2010р. по справі
№2-2038/2010 та постанови Апеляційного суду
Київської області від 12.07.2011 р. по
справі №22а-13150/11.

Вказаними судовими рішеннями
національних судів було зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України у
м. Васильків Київської області
перерахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 різницю недоотриманої нею
пенсії з 15 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року по 15 липня 2010
року у розмірі 8 мінімальних пенсій за
віком та додаткову пенсію в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком
передбачену ст.ст.50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

В заяві від 07.04.2014 року ОСОБА_1 вказує на
те, що на виконання зазначених судових
рішень Управлінням Пенсійного фонду
України у м. Василькові та
Васильківському районі Київської
області винесено розпорядження №128807
від 23.08.2011 року, яким передбачена
виплата ОСОБА_1 пенсії в розмірі 6 685,00
грн.

Акцентуючи увагу на тому, що Рішення
Суду від 13.02.2014 року передбачає
виконання рішення національних судів,
на виконання яких УПФУ у м. Василькові
та Васильківському районі Київської
області винесло розпорядження №128807
від 23.08.2011 року, позивач звернувся до
Міністерства юстиції України, як до
Органу представництва, до повноважень
якого входить в тому числі і виконання
Рішень Суду, з вимогою «вжити вичерпних
заходів по/для виконання Пенсійним
фондом України та Управлінням
Пенсійного фонду України у м.
Василькові та Васильківському районі
Київської області Розпорядження
Управління Пенсійного фонду України у
м. Василькові Київської області №128807
від 23.08.2011р. в частині нарахування та
виплати ОСОБА_1 в період з 28.08.2010р. по
31.12.2054р. пенсії в розмірі 6685грн.».

Колегія вважає за доцільне зазначити,
що Рішенням Суду від 13 лютого 2014 року у
справі «Щукін та інші проти України»
встановлено обов'язок держави -
відповідача протягом трьох місяців
виконати рішення національних судів,
ухвалених на користь заявників, які
підлягають виконанню.

Нормативно-правовим актом, який
визначає умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку є Закон України
від 21.04.1999р. №606-XIV «Про виконавче
провадження» який, з огляду на зміст
закріплених у частині 1 статті 2
положень, покладає примусове виконання
рішень на державну виконавчу службу,
яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

У відповідності до положень,
закріплених в пунктах 1, 3, 4 Положення
про Державну виконавчу службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011р. №385/2011 (надалі -
Положення №385/2011) центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
організації примусового виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) відповідно до законів
є Державна виконавча служба України, до
основних завдань якої крім іншого
віднесена реалізація державної
політики у сфері організації
примусового виконання рішень та
забезпечення своєчасного, повного і
неупередженого виконання рішень у
порядку, встановленому законодавством.
ДВС України відповідно до покладених
на неї завдань: забезпечує здійснення
державними виконавцями заходів
примусового виконання рішень,
передбачених законами; здійснює
державний нагляд та контроль за
додержанням законодавства про
виконавче провадження, правильністю,
своєчасністю та повнотою вчинення
виконавчих дій державними виконавцями.

Пунктами 1 і 9 частини 2 статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження» до
виконавчих документів, які підлягають
виконанню державною виконавчою
службою відповідно до цього Закону
віднесено виконавчі листи, що
видаються судами і рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Зважаючи на наведені норми
законодавства, вирішення висловленого
ОСОБА_1 в заяві від 07.04.2014 року прохання
щодо вжиття заходів на виконання
Пенсійним фондом України та
Управлінням Пенсійного фонду України у
м. Василькові та Васильківському
районі Київської області
розпорядження №128807 від 23.08.2011р.
віднесено до компетенції Державної
виконавчої служби України, оскільки
вказане розпорядження, за твердженням
самого позивача, прийнято на виконання
рішень національних судів, контроль за
виконанням яких покладено саме на цей
орган.

Статтею 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, що зобов'язані
розглянути звернення і дати
обґрунтовану відповідь у встановлений
законом строк.

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів
регулюються Законом України «Про
звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР,
який забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Статтею 1 Закону України «Про звернення
громадян» гарантовано право громадян
України звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про звернення громадян» звернення,
оформлені належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному
органом державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення. У
разі якщо звернення не містить даних,
необхідних для прийняття
обґрунтованого рішення органом чи
посадовою особою, воно в той же термін
повертається громадянину з
відповідними роз'ясненнями.

Наведені норми законодавства, з огляду
на зміст заяви ОСОБА_1, дають колегії
підстави для висновку щодо
відповідності вимогам чинного
законодавства дій Міністерства
юстиції України по направленню
(пересиланню) звернення позивача від
07.04.2014 року до Державної виконавчої
служби України для вирішення по суті.

При цьому, колегія не визнає такими, що
дають підстави для визнання
незаконними та безпідставними дій
відповідача, доводи представника
позивача щодо перевищення
Міністерством юстиції України своїх
повноважень та порушення вимог ч.3 ст.7
Закону України «Про звернення
громадян» в частині «переадресування»
звернення до іншої особи (ДВС України)
замість «пересилання», як це визначено
в Законі. Так, фактична реалізація
норми, закріпленої у ч.3 ст.7 Закону
України «Про звернення громадян»,
передбачає направлення особою, якій
адресовано звернення до органу чи
посадової особи, до повноважень якої
входить вирішення висвітлених у
зверненні питань, тобто, зміна адресата
на належного.

Щодо посилань представника позивача на
положення, закріплені в статтях 10 і 11
Закону №3477-IV, які за його твердженням
визначають компетенцію Міністерства
юстиції України щодо вжиття додаткових
заходів індивідуального характеру на
виконання Рішення Суду, і не врахування
яких відповідачем призвело до
порушення прав позивача, суд вважає за
доцільне зазначити наступне.

У відповідності до частини 1 статті 10
Закону №3477-IV з метою забезпечення
відновлення порушених прав Стягувача,
крім виплати відшкодування, вживаються
додаткові заходи індивідуального
характеру.

Частиною 2 статті 10 Закону №3477-IV до
додаткових заходів індивідуального
характеру віднесено:

- відновлення настільки, наскільки це
можливо, попереднього юридичного
стану, який Стягувач мав до порушення
Конвенції (restitutio in integrum) (п.«а»);

- інші заходи, передбачені у Рішенні (п.
«б»).

При цьому, в частині 3 вказаної статті
міститься перелік шляхів відновлення
попереднього юридичного стану
Стягувача, а саме:

а) повторний розгляд справи судом,
включаючи відновлення провадження у
справі;

б) повторний розгляд справи
адміністративним органом.

В частині першій статті 11 Закону №3477-IV
закріплено перелік дій (заходів) які
мають бути вчинені Органом
представництва протягом десяти днів
від дня одержання повідомлення про
набуття Рішенням статусу остаточного:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з
роз'ясненням його права порушити
провадження про перегляд справи та/або
про його право на відновлення
провадження відповідно до чинного
законодавства;

б) повідомляє органи, які є
відповідальними за виконання
передбачених у Рішенні додаткових
заходів індивідуального характеру, про
зміст, порядок і строки виконання цих
заходів. До повідомлення додається
переклад Рішення, автентичність якого
засвідчується Органом представництва.

Про невиконання відповідачем
закріплених в частині 2 статті 11 Закону
№3477-IV позивач не зазначає.

Відповідно до частини другої статті 11
Закону №3477-IV контроль за виконанням
додаткових заходів індивідуального
характеру, передбачених у Рішенні, що
здійснюються під наглядом Комітету
міністрів Ради Європи, покладається на
Орган представництва.

Орган представництва в рамках
здійснення передбаченого частиною
другою цієї статті контролю має право
отримувати від органів, які є
відповідальними за виконання
додаткових заходів індивідуального
характеру, передбачених у Рішенні,
інформацію про хід і наслідки
виконання таких заходів, а також
вносити Прем'єр-міністрові України
подання щодо забезпечення виконання
додаткових заходів індивідуального
характеру (ч.3 ст.11 Закону №3477-IV).

Системно-логічний аналіз вказаних
положень законодавства дає підстави
для ствердження про те, що вони
наділяють Міністерство юстиції
України, як Орган представництва,
повноваженнями на здійснення саме
контролю за виконанням (вжиттям)
додаткових заходів індивідуального
характеру органами чи посадовими
особами, уповноваженими законодавцем
на їх вчинення (вжиття).

Обов'язковою умовою для визнання
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень протиправною є
встановлення судом факту ухилення
цього суб'єкта від виконання
закріпленого на законодавчому рівні
обов'язку щодо вчинення певних дій або
прийняття рішення.

Так, відповідно до статті 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 12 статті 92 Основного закону
України встановлено, що виключно
законами України визначаються
організація і діяльність органів
виконавчої влади, основи державної
служби, організації державної
статистики та інформатики.

При цьому, Конституція України не
передбачає право центральних органів
виконавчої влади застосовувати
аналогію права або закону при
вирішенні будь-яких питань, що належать
до їх компетенції, а вимагає діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи наведене в сукупності та
виходячи із встановлених судом
обставин, оцінивши надані сторонами
докази в контексті наведених вище
вимог законодавства, колегія дійшла
висновку про недоведеність позивачем
своїх доводів щодо незаконності та
безпідставності дій Міністерства
юстиції України, що проявилися в
переадресуванні 08.04.2014 року заяви
ОСОБА_1 від 07.04.2014 року вх.№179/1 до
Державної виконавчої служби України, а
також про безпідставність тверджень
позивача щодо протиправності
бездіяльності Міністерства юстиції
України, що проявилися в не розгляді і
не вирішенні вимог заяви ОСОБА_1 від
07.04.2014 року вх.№179/1 у відповідності до
вимог ст.1, ст.2, ст.10 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини». З огляду на зазначене, вказані
позовні вимоги визнаються судом
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
Міністерства юстиції України
розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.04.2014 року
вх.№179/1 у відповідності до вимог ст.1,
ст.2, ст.10 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини», суд
приходить до висновку про відмову в її
задоволенні, оскільки вказана вимога є
похідною від попередньої, а відтак не
призведе до захисту уявлених позивачем
порушених прав у сфері
публічно-правових відносин.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову
ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України
про визнання незаконними та
безпідставними дій, визнання
протиправною бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, визначені ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: Н.А. ДобрівськаСудді:
О.В. Дегтярьова В.П. Катющенко