Справа № 804/17343/14
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
при секретарі судового засідання
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровський
завод будівельних матеріалів» до
Лівобережної об`єднаної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
24 жовтня 2014 р. до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровський
завод будівельних матеріалів» до
Лівобережної об`єднаної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
У період з 18.07.2014 р. по 18.07.2014 р.
Лівобережною об`єднаною державною
податковою інспекцією
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проводилась
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
результатами якої складено акт від
18.07.2014 р. №2558/2203/34775113 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану вартість по взаємовідносинам із
за період березень 2014 року їх
реальності та повноти відображення в
В акті перевірки від 18.07.2014 р.
№2558/2203/34775113 відповідачем зроблено
висновок щодо нереальності здійснення
господарських операцій ТОВ «ДЗБМ» (код
відсутність об`єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення ТОВ
«ДЗБМ» операцій по ланцюгу з ТОВ «ВІП
період березень 2014 року; а також
порушення п.198.2, пю198.3, .п.198.6 ст.198, п.201.1
ст.201 Податкового кодексу України від
02.12.10 за №2755-VI (зі змінами та
доповненнями), в результаті чого
позивачем занижено податок на додану
вартість за березень 2014 року на суму 173
На підставі висновків, викладених в
акті від 18.07.2014 р. №2558/2203/34775113,
Лівобережною об`єднаною державною
податковою інспекцією
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області прийняте
податкове повідомлення-рішення форми
якого ТОВ «Дніпропетровський завод
будівельних матеріалів» збільшено
грошове зобов`язання з податку на
додану вартість на загальну суму 260311, 50
грн., з яких за основним платежем у
розмірі 173541 грн., та застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
Позивач висновки вищевказаного акту
перевірки вважає неправомірними та
незаконними, а тому відповідно і
податкове повідомлення-рішення таким,
що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2014
р. по справі було відкрито провадження
та справа призначена до розгляду в
судовому засіданні.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги та
просила суд задовольнити позов в
повному обсязі за викладених у ньому
Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти
адміністративного позову та просила
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі, посилаючись на
заперечення від 05.11.2014 року, в яких
У перевіряємому періоді позивач мав
взаємовідносини із ТОВ «ВІП
Сервістрейд» на підставі договорів:
від 20.02.2014 р. №Д/73-14; від 24.02.2014 р. №Д/74-14.
В поданих запереченнях відповідач
також зазначив, що згідно умов договору
від 20.02.2014 р. №Д/73-14 та договору від
24.02.2014 р. №Д/74-14 строк, їх дії
закінчується 31 грудня 2011 року, однак
виконувалися вони у 2014 році, що ставить
під сумнів укладаненні правочини між
ТОВ «ДЗБМ» та ТОВ «ВІП Сервістрейд».
Також в обгрунтування своєї позиції
відповідач послався на те, що під час
аналізу інформаційних баз даних ОДПІ
встановлено, що ТОВ «ВІП Сервістрейд»
ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області і має стан 3
«прийнято рішення про припинення
(розпочато ліквідаційну процедуру)»,
свідоцтво платника податку на додану
вартість анульовано 03.07.2014 року. За
результатами аналізу даних податкової
звітності та інформації з зовнішніх
джерел по ТОВ «ВІП Сервістрейд»
встановлено: незначну кількість
трудових ресурсів; відсутність
достатнього виробничого обладнання,
транспортних засобів та торгівельного
обладнання, основних засобів
(декларація на прибуток), що дає змогу
ставити під сумнів факт здійснення
суб`єктом господарювання,
задекларованого основного виду
Зазначене вище, як зазначає відповідач,
свідчить про відсутність у
підприємства необхідних умов для
здійснення господарської діяльності в
частині реалізації товарів (робіт,
послуг), відсутність достатніх
трудових та матеріальних ресурсів,
достатньої виробничої бази, складських
приміщень унеможливлює здійснення
господарської діяльності ТОВ «ВІП
З урахуванням викладеного, в
запереченнях від 05.11.2014 р. відповідач
зазначає, що через вказане
підприємство проходили тільки грошові
потоки, що ставить під сумнів фактичне
надання робіт (послуг), та робить
висновок про неможливість
підтвердження факту реального
здійснення господарської діяльності
ТОВ «ВІП Сервістрейд».
Відповідачем також було зазначено, що
ним було отримано від ДПІ у
Бабушкінському районі ГУ Міндоходів у
м.Дніпропетровську акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «ВІП СЕРВІСТРЕЙД» (код
реальності здійснення господарських
відносин, їх реальності та повноти
відображення в обліку за березень 2014
року від 04.07.2014 р. №712/04-62-22-3/38931749, яким
встановлено нереальність здійснення
господарських операцій з
контрагентами та лист ОУ ДПІ у
Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 01.07.2014 р.
№2425/04-62-07-04-02 отримано висновок від
01.07.2014 р. №2396 про результати
відпрацювання ризикового платника
При цьому відповідач зауважую, що під
час перевірки позивачем було надано
такі документи, як: податкові накладні,
акти прийому виконаних будівельних
робіт (форми КБ-2в); довідка про вартість
виконаних робіт (ф.КБ-3); банківські
виписки; оборотно-сальдова відомість
Зважаючи на викладене, Лівобережна
ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області вважає
вимоги позивача безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.
З метою прийняття законного і
обґрунтованого рішення у справі, судом
були досліджені наступні письмові
докази, наявні в матеріалах справи:
повідомлення-рішення від 05.08.2014 р.
р. №2558/2203/34775113; копія листа від 18.07.2014 р.
18.07.2014 р. №63; копія наказу від 18.07.2014 р.
№814; копія скарги від 19.08.2014 р. №684; копія
рішення про результати розгляду скарги
від 14.10.2014 р. №7268/10/04-36-10-08-09; копія листа
від 23.09.2014 р. №7/4; копія листа вимоги від
16.09.2014 р. №29124/10/04-64-09; копія листа від
02.07.2014 р. №532; копія листа від 25.06.2014 р.
№20562/04-64-15-1-010; копія договору від 20.02.2014
р. №Д/73-14; копія договору від 24.02.2014 р.
№Д/74-14; копія банківської виписки від
11.04.2014 р. №2196; копія банківської виписки
від 11.04.2014 р. №2195; копія банківської
виписки від 24.04.2014 р. №2294; копія
банківської виписки від 14.05.2014 р. №2430;
копія банківської виписки від 21.05.2014 р.
№2492; копія договірної ціни станом на
12.02.2014 р.; копія локальної схеми №2-1-1;
копія підсумкової відомості ресурсів
по локальній схемі №2-1-1; копія акту
прийому виконаних будівельних робіт за
березень 2014 р.; копія довідки про
вартість виконаних будівельних робіт
за березень 2014 р.; копія договірної ціни
станом на 17.02.2014 р.; копія локальної
схеми №2-1-1; копія підсумкової
відомості ресурсів по локальній схемі
№2-1-1; копія акту прийому виконаних
будівельних робіт за березень 2014 р.;
довідка про вартість виконаних
будівельних робіт за березень 2014 р.;
копія наказу від 31 березня 2014 р.; копія
акту приймання-здачі відремонтованих,
реконструйованих та модернізованих
об`єктів; копія акту приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних
заходів від 31.03.2014 р.; копія податкової
декларації з податку на додану
вартість за березень 2014 р.; копія
розшифровки податкових зобов`язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів (Д5); копія свідоцтва
Серія АОО №769827; копія довідки АА №439903;
копія свідоцтва №100012189; копія виписки
Серія АТ №667859; копія свідоцтва №200120819;
копія ліцензії Серія АЕ №289819; копія
додатку до ліцензії АЕ №289819, виданої
Держархбудінспецією України наказ №9-Л
від 17 березня 2014 р.; копія фотографії на
стор.103-105; копія протоколу обшуку від
11.09.2014 р.; копія постанови по справі
№804/7446/14 від 06 червня 2014 р.; копія
заперечень від 05.11.2014 р. за вх.№73261/14;
копія витягу з кримінального
провадження №0000052; копія витягу з
Єдиного реєстру податкових накладних
№18082645; копія податкової накладної від
31.03.2014 р. №175; копія податкової
накладної від 31.03.2014 р. №174; копія
податкового розрахунку за 1 квартал 2014
р.

Дослідивши в судовому засіданні
докази, наявні в матеріалах справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровський
завод будівельних матеріалів» є
юридичною особою, що підтверджується
Випискою з ЄДРПОУ, копія якої міститься
в матеріалах справи.

Головним державним ревізором
інспектором відділу перевірок з
окремих питань управління податкового
аудиту Лівобережної ОДПІ
м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області - Романюхою
Сергієм Миколайовичем, на підставі
наказу про здійснення документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Дніпропетровський завод будівельних
матеріалів» () від 18.07.2014
року за №814 та повідомлення від 18.07.2014 р.
№63, проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Дніпропетровський завод
будівельних матеріалів» () з питань дотримання вимог
податкового законодавства України з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам із ТОВ «ВІП
Сервістрейд» () за
період березень 2014 року їх реальності
та повноти відображення в обліку, за
результатами якої складено акт від
18.07.2014 р. №2558/2203/34775113

У вищезазначеному акті податковим
органом зроблено висновок щодо
нереальності здійснення господарських
операцій ТОВ «ДЗБМ» (), а
саме: встановлено відсутність об`єктів
оподаткування та неможливість
реального здійснення ТОВ «ДЗБМ»
операцій по ланцюгу з ТОВ «ВІП
Сервістрейд» () за
період березень 2014 року; а також
порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1
ст.201 Податкового кодексу України від
02.12.10 за №2755-VI (зі змінами та
доповненнями), в результаті чого
занижено податок на додану вартість за
березень 2014 року на суму 173 541 грн.

На підставі зазначеного акту від 18.07.2014
р. №2558/2203/34775113 Лівобережною ОДПІ м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області було
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
05.08.2014 р. №, відповідно до якого
ТОВ «Дніпропетровський завод
будівельних матеріалів» збільшено
грошове зобов`язання з податку на
додану вартість на загальну суму 260311, 50
грн., з яких за основним платежем у
розмірі 173541 грн., та застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
86770, 50 грн.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що підставою для
винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення стали наступні
обставини.

В акті перевірки від 18.07.2014 р.
№2558/2203/34775113 податковим органом
встановлено, що у перевіряємий період
ТОВ «Дніпропетровський завод
будівельних матеріалів» мало
господарські взаємовідносини з ТОВ
«ВІП Сервістрейд», що підтверджується
договорами від 20.02.2014 Р. №Д/73-14 та від
24.02.2014 р. №Д/74-14, копія яких містяться в
матеріалах справи.

У зазначеному акті перевірки вказано,
що при перевірці було використано такі
документи, як: договори, податкові
накладні, акти прийому виконаних
будівельних робіт (форми КБ-2в), довідка
про вартість виконаних робіт (ф.КБ-3),
банківські виписки, оборотно-сальдові
відомості по рахунках, акт ДПІ у
Бабушкінському районі ГУ Міндохдів у
Дніпропетровській області від 04.07.2014 р.
№712/04-62-22-3/38931749 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ «ВІП
СЕРВІСТРЕЙД» (), щодо
підтвердження реальності здійснення
господарських відносин, їх реальності
та повноти відображення в обліку за
березень 2014 року», який встановлено
нереальність здійснення господарських
операцій з контрагентами.

Однак, незважаючи на висновок
вищезазначеного акту від 04.07.2014 р.
№712/04-62-22-3/38931749 звірка була проведена та
проведений аналіз характеру
правочинів, укладених між позивачем та
контрагентом зазначеним в акті від
18.07.2014 р. №2558/2203/34775113, на підставі якого
податковим органом і прийнято
податкове повідомлення-рішення від
05.08.2014 р. №000469203.

На зазначене вище податкове
повідомлення-рішення, складене
Лівобережною об`єднаною державною
податковою інспекцією
м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 18.07.2014 р.
№2558/2203/34775113 позивачем було подано
скаргу від 19.08.2014 р. №684 на податкове
повідомлення-рішення від 05.08.2014 р.
№, яке винесене на підставі акту
перевірки від 18.07.2014 р. №2558/2203/34775113.

Рішенням про результати розгляду
скарги від 14.10.2014 р. №7268/10/04-36-10-08-09
головою з регіональної комісії ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області заступником начальника ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області - І.П. Ломако, скаргу від 19.08.2014
р. №684 - залишено без задоволення, а
податкове повідомлення-рішення від
05.08.2014 р. №000469203 - без змін.

Щодо реальності здійснення
господарських операцій позивача з
зазначеним вище контрагентом судом
встановлено наступне.

В матеріалах справи містяться копії
договорів від 20.02.2014 р. №Д/73-14 та від
24.02.2014 р. №Д/74-14, укладених між ТОВ
«Дніпропетровський завод будівельних
матеріалів» та ТОВ «ВІП Сервістрейд»,
відповідно до яких ТОВ
«Дніпропетровський завод будівельних
матеріалів» зобов`язується, а ТОВ «ВІП
Сервістрейд» приймає на себе обов`язки
по виконанню будівельних робіт, а саме:
облаштування під`їздної дороги та
облаштування залізобетонного
майданчика, а ТОВ «Дніпропетровський
завод будівельних матеріалів», в свою
чергу, зобов`язується прийняти та
оплатити виконанні роботи. В
підтвердження їх виконання позивачем
до суду також надано відповідні
первинні документами, а саме: акт
прийому виконаних будівельних робіт за
березень 2014 р., довідку про вартість
виконаних робіт за березень 2014 р.,
податкові накладні: від 31.03.2014 р. №174,
від 31.03.2014 р. №175, банківські виписки:
від 11.04.2014 р. №2195; від 11.04.2014 р. №2196; від
24.04.2014 р. №2294; від 14.05.2014 р. №2430; від 21.05.2014
р. №2492.

З наведених документів вбачається
наступне.

Відповідно до Договірної ціни,
визначеної згідно з ДБН Д.1.1-1-2000 та
складеної в поточних цінах станом на
12.02.2014 року, сторонами договорів від
20.02.2014 р. №Д/73-14 та від 24.02.2014 р. №
Д/74-14 визначені витрати та вартість
робіт, пов`язаних з будівництвом
облаштування під`їздної автодороги
відповідно до переліку, зазначеному у
визначеному документі.

При цьому вартість зазначених робіт
конкретизована в Локальному кошторисі
№2-1-1 на загальнобудівельні роботи щодо
облаштування під`їздної дороги та
Довідки про вартість виконаних
будівельних робіт (і витрат), копії яких
містяться в матеріалах справи.

Відповідно до Договірної ціни на
будівництво облаштування
залізобетонного майданчика,
визначеної згідно з ДБН Д.1.1-1-2000 та
складеної в поточних цінах станом на
17.02.2014 року аналогічно визначені
витрати та вартість робіт, пов`язаних з
будівництвом облаштування
залізобетонного майданчика, як і
конкретизована вартість зазначених
робіт відповідно до Локального
кошторису №2-1-1 на загальнобудівельні
роботи з облаштування залізобетонного
майданчику та довідки про вартість
виконаних будівельних робіт (і витрат)
за березень 2014 року.

Виконання сторонами своїх зобов`язань
по наведеним вище договорам
підтверджується як актами приймання
виконаних будівельних робіт за
березень 2014 року; актами
приймання-здачі відремонтованих,
реконструйованих та модернізованих
об`єктів на суму 353235,60 грн., в т.ч. ПДВ
-58872,60 грн., та на суму 688012,80 грн., в т.ч.
ПДВ - 114 668,80 грн.; так і здійсненням з
боку позивача оплати за виконанні
роботи в сумі 1041248,40 грн., що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями, а саме: п/д №2195
від 11.04.2014 р. в сумі 38529,00 грн; п/д №2196 від
11.04.2014 р. в сумі 19782,00 грн; п/д №2294 від
24.04.2014 р. в сумі 333 453, 60 грн; п/д №2430 від
14.05.2014 р. в сумі 470000,00 грн.; п/д №2492 від
21.05.2014 р. в сумі 179483,80 грн. та виписками
банку, наявними в матеріалах справи.

Крім того, у якості первинних
документів судом також дослідженні
наведенні вище та долученні до
матеріалів справи відповідні
податкові накладні № 174 від 31.03.2014 р. в
сумі 353 235,60 грн. та №175 від 31.03.2014 р. в
сумі 688 012,80 грн.

Правовідносини сторін, що виникають у
сфері справляння податків і зборів,
зокрема, щодо визначення вичерпного
переліку податків і зборів, що
справляються в Україні, та порядку їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх прав та обов`язків,
компетенції контролюючих органів,
повноважень і обов`язків їх посадових
осіб під час здійснення податковою
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства,
регулюються нормами Конституції
України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР,
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI, тощо.

Відповідно до ст.55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

Статтями 61, 67 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.
Юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.1950 року,
кожен має право на справедливий
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь-якого
висунутого проти нього кримінального
обвинувачення, а також кожен, чиї права
та свободи, визнані в цій Конвенції,
було порушено, має право на ефективний
засіб юридичного захисту в
національному органі, навіть якщо таке
порушення було вчинено особами, які
здійснювали свої офіційні
повноваження.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України,
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст. 7 КАС
України, є принцип законності, який
відповідно до ст. 9 КАС України, полягає
в наступному: суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. ст.10, 11 КАС України усі
учасники адміністративного процесу є
рівними перед законом і судом, а
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів. Суд
дійшов висновку, що поданих сторонами
доказів достатньо для встановлення
обставин справи та для ухвалення
судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до пп. 20.1.1 та пп.20.1.28 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право: звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини; застосовувати до платників
податків фінансові (штрафні) санкції,
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом, стягувати
суми простроченої заборгованості
суб'єкта господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом.

Статтею 36 ПК України податковим
обов'язком визнається обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи. Податковий
обов'язок виникає у платника за кожним
податком та збором. Податковий
обов'язок є безумовним і першочерговим
стосовно інших неподаткових обов'язків
платника податків, крім випадків,
передбачених законом. Виконання
податкового обов'язку може
здійснюватися платником податків
самостійно або за допомогою свого
представника чи податкового агента.
Відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків, крім
випадків, визначених цим Кодексом або
законами з питань митної справи.

Пункт 37.3 статті 37 Податкового кодексу
України визначає, що підставами для
припинення податкового обов'язку, крім
його виконання, є: ліквідація юридичної
особи; смерть фізичної особи, визнання
її недієздатною або безвісно
відсутньою; втрата особою ознак
платника податку, які визначені цим
Кодексом; скасування податкового
обов'язку у передбачений
законодавством спосіб.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України
податкова декларація, розрахунок (далі
- податкова декларація) - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку. Митні декларації
прирівнюються до податкових
декларацій для цілей нарахування
та/або сплати податкових зобов'язань.
Додатки до податкової декларації є її
невід'ємною частиною.

Відповідно до п.п.54.3.1 - п.п. 54.3.5 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: платник податків
не подає в установлені строки
податкову (митну) декларацію; дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках;
54.3.3. згідно з податковим та іншим
законодавством особою, відповідальною
за нарахування сум податкових
зобов'язань з окремого податку або
збору, застосування штрафних
(фінансових) санкцій та пені, у тому
числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган; рішенням суду, що
набрало законної сили, особу визнано
винною в ухиленні від сплати податків;
дані перевірок щодо утримання податків
у джерела виплати, в тому числі
податкового агента, свідчать про
порушення правил нарахування,
утримання та сплати до відповідних
бюджетів податків і зборів,
передбачених цим Кодексом, у тому числі
податку на доходи фізичних осіб таким
податковим агентом.

Згідно з п.55.1. ст.55 ПК України податкове
повідомлення-рішення про визначення
суми грошового зобов'язання платника
податків або будь-яке інше рішення
контролюючого органу може бути
скасоване контролюючим органом вищого
рівня під час проведення процедури
його адміністративного оскарження та в
інших випадках у разі встановлення
невідповідності таких рішень актам
законодавства.Процедура
адміністративного оскарження рішень
органів державної податкової служби є
дворівневою.

Контролюючими органами вищого рівня є
Державна податкова адміністрація
України - для державних податкових
адміністрацій в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, які у свою чергу є
контролюючими органами вищого рівня
для державних податкових інспекцій
(п.55.2 ст.55 ПК України).

Порядок оскарження рішень
контролюючих органів визначений у ст.56
ПК України, п. 56.1 якої визначає, що
рішення, прийняті контролюючим
органом, можуть бути оскаржені в
адміністративному або судовому
порядку.

У разі коли платник податків вважає, що
контролюючий орган неправильно
визначив суму грошового зобов'язання
або прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству або виходить
за межі повноважень контролюючого
органу, встановлених цим Кодексом або
іншими законами України, він має право
звернутися до контролюючого органу
вищого рівня із скаргою про перегляд
цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).

Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення - рішення
або інше рішення контролюючого органу
про нарахування грошового зобов'язання
у будь-який момент після отримання
такого рішення.

Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового
кодексу України у разі коли сума
грошового зобов'язання платника
податків, передбаченого податковим або
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення
містить підставу для такого
нарахування (зменшення) податкового
зобов'язання та/або зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість; посилання на норму
цього Кодексу та/або іншого закону,
контроль за виконанням якого покладено
на контролюючі органи, відповідно до
якої був зроблений розрахунок або
перерахунок грошових зобов'язань
платника податків; суму грошового
зобов'язання, що повинен сплатити
платник податку; суму зменшеного
(збільшеного) бюджетного відшкодування
та/або зменшення від'ємного значення
результатів господарської діяльності
або від'ємного значення суми податку на
додану вартість; граничні строки
сплати грошового зобов'язання та/або
строки виправлення платником податків
показників податкової звітності;
попередження про наслідки несплати
грошового зобов'язання або внесення
виправлень до показників податкової
звітності в установлений строк;
граничні строки, передбачені цим
Кодексом для оскарження податкового
повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення
додається розрахунок податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій.

Форма та порядок надіслання
податкового повідомлення-рішення і
розрахунку грошового зобов'язання
визначається центральним контролюючим
органом.

Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України
податковий контроль - система заходів,
що вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

Способи здійснення податкового
контролю перелічені у ст.62 ПК України,
до них відноситься, зокрема, відповідно
до п.62.1.3. ПК України здійснення
податкового контролю шляхом
проведення перевірок та звірок
відповідно до вимог цього Кодексу, а
також перевірок щодо дотримання
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
у порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленного
наказом, та за умов надіслання платнику
податку рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чий ого уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

У відповідності до ст. 86 Податкового
кодексу України результати проведених
перевірок оформлюються актом та шляхом
прийняття податкових
повідомлень-рішень у разі виявлення
податковим органом заниження чи
завищення податкових зобов'язань
платника податків.

Крім того, згідно з абзацами 3.4 пункту
123.1 статті 123 Податкового кодексу
України у разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

Відповідно до п.п. 14.1.157 ПК України
податкове повідомлення-рішення -
письмове повідомлення контролюючого
органу (рішення) про обов'язок платника
податків сплатити суму грошового
зобов'язання, визначену контролюючим
органом у випадках, передбачених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами, контроль за виконанням яких
покладено на контролюючі органи, або
внести відповідні зміни до податкової
звітності.

Відповідно до п. 198.1.ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п. 198.3. ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми одатку сплаченого (наоахованого) у
зв`язку з придбанням товарів/послуг, не
підтвердженні податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цого Кодексу) чи не підтвердженні
митними декларауіями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статі 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.200.1. ст.200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

У п. 200.2 ст. 200 ПК України встановлено, що
при позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п.200.3. ст.200 ПК
України).

У п.200.4. ст.200 ПК України визначено, що
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Здійснивши системний аналіз наведених
вище норм чинного законодавства
України та надаючи оцінку доводам
сторін, як викладених в заявленному
адміністративному позові та
запереченнях до нього, так і в
поясненнях, наданих в судовому
засіданні, суд виходить з наступного.

Суд критично ставиться до позиції
Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області, яка викладена в акті перевірки
від 18 липня 2014 року №2558/2203/34775113, на
підставі якого винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
05.08.2014 р. №, оскільки висновки, які
зазначені податковим органом, не
відповідають дійсним обставинам
справи, зроблені без належного
дослідження усіх наявних доказів у
справі, що було виявлено під час
судової стадії дослідження доказів та
безпідставність яких підтверджується
відповідними первинними документами,
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Суд зауважує, що, викладаючи зазначені
припущення у формі висновків в акті
перевірки від 18 липня 2014 року
№2558/2203/34775113, відповідач жодними
належними доказами в розумінні ст.70 КАС
України не довів в судовому засіданні
викладених у вказаному вище акті
перевірки обставин, що мали наслідком
виникнення зазначених припущень у
відповідача та потягло за собою
винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом при розгляді зазначеної справи
були дослідженні оригінали та долучені
до матеріалів справи копії зазначених
вище первинних документів
бухгалтерського обліку, які
підтверджують дійсність та товарність
господарських операцій позивача з ТОВ
«ВІП Сервістрейд».

Вимоги до змісту первинного облікового
документу встановлені ч.2 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», згідно
з якою такий документ повинен містити:
назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції; одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
первинні документи відповідно до
переліку, зазначеного вище, долучені до
матеріалів справи, містять усі
передбачені Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» реквізити та
виходячи зі змісту акту перевірки від 18
липня 2014 року №2558/2203/34775113, відповідачем
не оскаржується їх наявність та не
зазначається про їх дефектність.

Крім того, суд надаючи належну оцінку
спірним правовідносинам при розгляді
даної справи, зазначає наступне.

Детальний аналіз сукупності всіх
наданих до суду документів, які наявні
в матеріалах справи, ставить під сумнів
висновок податкового органу щодо
нереального характеру правочинів,
укладених між позивачем та його
контрагентом - ТОВ «ВІП Сервістрейд».

Також позивачем, не виконання вимог ч.1
ст.71 КАС України в підтвердження
обґрунтування позиції, викладеної в
заявленому адміністративному позові,
крім первинних документів, зазначених
та проаналізованих вище, були надані
наступні документи на підтвердження
спеціальної податкової
правосуб`єктності контрагента - ТОВ
«ВІП Сервістрейд», як: копія свідоцтва
про реєстрацію платника податку на
додану вартість ТОВ «ВІП Сервістрейд»
№200120819 НБ №344071 та копія ліцензії
№289819 виданої Державно
архітектурно-будівельною інспекцією
України ТОВ «ВІП Сервістрейд» на
здійснення господарської діяльності,
пов`язаної із створенням об`єктів
архітектури, що підтверджують як
наявність спеціальної податкової
проваосуб`єктності зазначеного
контрагента на момент вчинення
описаних вище правочинів, так і
можливість виконання останнім
будівельних та монтажних робіт
відповідно до переліку, наведеного в
податку до вказаної ліцензії №289819.

При цьому критичне ставлення викликає
у суду як твердження відповідача щодо
анулювання 03.07.2014 року свідоцтва
платника ПДВ - ТОВ «ВІП Сервістрейд», не
підтверджене наявністю відповідного
рішення контролюючого органу, та таке,
що не має жодних правових наслідків
відносно правочинів, укладених та
виконаних в лютому-квітні 2014 року, так і
твердження відповідача щодо
відсітності мети позивача на
здійснення господарської діяльності з
метою отримання прибутку яке, на думку
контролюючого органу доводиться його
власним припущенням щодо відсутності
трудових ресурсів у контрагента
позивача - ТОВ «ВІП Сервістрейд»,
необхідних для виконання будівельних
робіт відповідно до наведених вище
договорів.

Також не витримує жодної критики і
припущення відповідача щодо
відсутності ТОВ «ВІП Сервістрейд» за
місцезнаходженням, не підтверджене
будь-якими належними доказами в
розумінні ст.70 КАС України, а також
відсутністю інформації щодо дійсного
вжиття заходів на підтвердження
встановлення місцезнаходження
зазначеної юридичної особи.

Не приймається до уваги судом і
твердження відповідача щодо
ліквідації юридичної особи -ТОВ «ВІП
Сервістрейд» на момент розгляду
зазначеної справи, аналогічно не
підтверджене будь-якими належними та
допустимими доказами.

Зважаючи на викладене, суд зауважує, що
наведене повністю спростовує висновок
контролюючого органу щодо того, що
«через ТОВ «ДЗБМ» проходили тільки
грошові потоки, що ставить під сумнів
фактичне надання робіт (послуг)», а
також, що «зазначені операції між ТОВ
«ВІП Сервістрейд» та ТОВ «ДЗБМ» не
містять у суті своїй розумних
економічних або інших причин (ділової
мети) систематичного (протягом місяця)
придбання та продажу товарів, надання
робіт/послуг.

При цьому, з обставин, детально
наведених вище, судом не приймаються до
уваги також ні посилання відовідача на
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ВІП
Сервістрейд» () щодо
підтвердження реальності здійснення
господарських відносин, їх реальності
та повноти відображення в обліку за
березень 2014 року від 04.07.2014 р.
№712/04-62-22-3/38931749, ні посилання
відповідача на формування податкового
кредиту від операцій з ТОВ «ВІП
Сервістрейд» та ТОВ «ДЗБМ», здійснене,
на думку відповідача, поза межами
господарської діяльності, з огляду на
абсолютну відсутність доказової
спроможності зазначених тверджень та
сумнівну правову природу наведеного
вище акту від 04.07.2014 р.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку про незаконність
та необґрунтованість зазначених
тверджень відповідача, хибність
зайнятої ним позиції та
невідповідність її чинному
законодавству України.

Оскільки відповідачем в порядку,
передбаченому ч.2 ст.71 КАС України не
доведено позиції, викладеної в акті від
18 липня 2014 року №2558/2203/34775113, що стала
підставою для винесення податкового
повідомлення-рішення форми «Р» від
05.08.2014 р. №, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
тверджень відповідача щодо порушення
позивачем порядку формування
податкового кредиту в перевіряємий
період.

Суд зауважує, що зазначена позиція
кореспондується позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеній в постанові Вищого
адміністративного суду України від
14.11.2012р. по справі №К/9991/50772/12, в якій
зазначається наступне.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним є його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті перевірки
висновки є суто суб`єктивною думкою
державного податкового
ревізора-інспектора, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому законом
порядку.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009р. було звернено увагу на
наступне.

Вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду у разі
наявності відповідної суперечки. Такий
позов може пред`являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочинів може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину недійсним не може бути його
розірвання, оскільки це взаємовиключні
вимоги. Якщо позивач посилається на
нікчемність правочину для
обгрунтування іншої заявленої вимоги,
суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача.

Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним і про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину.

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв`язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз`яснень
законодавства з питань оподаткування
платниками податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Крім того, Податковий кодекс України не
надає права органам податкової
інспекції робити висновки щодо
правомірності дій платників податків
на підставі припущень, зроблених в ході
досудового слідства.

З аналізу вищенаведених норм чинного
законодавства України, вбачається, що
відповідачу відповідно до покладених
на нього функцій та повноважень не
надано право щодо встановлення
висновків в актах перевірки про
нікчемність правочинів, укладених чи
неукладених суб'єктами господарювання
при перевірці їх господарської
діяльності, що дозволяє прийти до
висновку про безпідставність доводів з
зазначеного приводу.

В судовому засіданні представник
податкового органу не надав суду
жодних пояснень з осиланням на чинне
законодавство України, які б
передбачали наявність повноважень
органів державної податкової служби
України на встановлення факту
нікчемності (фіктивності) правочинів
або визнання їх такими, що не
відповідають закону, в тому числі
вимогам ст.ст.203, 215. 228, 662, 655, 656 ЦК
України в актах перевірок суб'єктів
господарювання.

Частинами 1 та 5 ст.203 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип
презумпції правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Частина 2 ст.215 ЦК України передбачає, що
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно з ч.5 ст.216 ЦК України вимогу про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
висунуто будь - якою зацікавленою
особою.

До кола таких зацікавлених осіб
податкові органи не відносяться,
оскільки ст.1 ЦК України визначає, що
цивільним законодавством регулюються
особисті немайнові та майнові
відносини, що ґрунтуються на юридичній
рівності, вільному волевиявленні,
майновій обособленості їх учасників. А
до майнових відносин, що ґрунтуються на
адміністративному або іншому владному
підпорядкуванні однієї сторони іншій
стороні, а також до податкових,
бюджетних відносин цивільне
законодавство не застосовується, якщо
інше не встановлено законом.

Зі змісту ст.215 ЦК України вбачається,
що нікчемним правочином визнається
лише той правочин, недійсність якого
встановлена законом, зокрема, ст.228 ЦК
України визначено, що правочин, який
порушує публічний порядок, тобто такий
який був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним, є нікчемним, а відтак
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За змістом ч.3 ст.228 ЦК України правочин,
при здійсненні якого недодержуються
вимоги щодо його відповідності
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, може бути визнаний
недійсним судом.

Правочинами, які посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Також суд зауважує, що при розгляді
зазначеної справи особлива увага була
приділена саме з`ясуванню підстав, що
передували винесенню оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення від
05.08.2014 р. форми «Р» №, у тому числі
і з`ясуванню підстав проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Дніпропетровський
завод будівельних матеріалів».

При цьому, суд критично ставиться до
позиції податкового органу викладеної
в акті перевірки, а саме: щодо строку
дії договорів від 20.02.2014 р. №Д/73-14 та від
24.02.2014 р. №Д/74-14, укладених між ТОВ
«Дніпропетровський завод будівельних
матеріалів» та ТОВ «ВІП Сервістрейд» в
яких зазначений строк їх дії до 31.12.2011
р., оскільки, зазначає, що вказані вище
договори між позиваче та його
контрагентом були укладені в 2014 році,
що ставить не може мати наслідком
ставлення сумнів реальності їх
укладеннення для здійснення в
господарської операції в подальшому.

Під час судового розгляду даної справи,
судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що в пунктах
зазначених вище договорів, в яких
вказаний строк їх дії (до 31.12.2011 р.),
стронами було допущено описки. Всі
первинні документи, що підтверджують
рух активі між ТОВ «Дніпропетровський
завод будівельних матеріалів» та ТОВ
«ВІП Сервістрейд» позивачем було
надано до суду.

Як зазначається в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 «Щодо
підтвердження даних податкового
обліку» сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформлені не є
підставною для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов`язаннях
платника податку у зв`язку х його
господарською діяльністю мали місце.

Як вбачається з тексту акта перевірки
від 18.07.2014 р. №2558/2203/34775113 «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«ДЗБМ» ()
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану вартість по взаємовідносинам із
ТОВ «ВІП Сервістрейд» ()
за період березень 2014 року їх
реальності та повноти відображення в
обліку» та було підтверджено
представником відповідача в судовому
засіданні, підстави для формування
висновків контролюючого органу щодо
порушень з боку позивача норм чинного
податкового законодавства України,
зазначених у наведеному вище акті,
стала інформація викладена в акті від
04.07.2014 р. №712/04-62-22-3/38931749 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «ВІП СЕРВІСТРЕЙД» () щодо підтвердження
реальності здійснення господарських
відносин, їх реальності та повноти
відображення в обліку за березень 2014
року» та висновками за яких
встановлена нереальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «ВІП Сервістрейд».

При цьому, як було встановлено в
судовому засіданні та підтверджено
матеріалами справи, будь-яких заходів з
боку відповідного підрозділу
податкової міліції щодо встановлення
місцезнаходження зазначеного вище
контрагента, його посадових осіб не
вживалося; будь-яких вироків у
кримінальних справах або рішень щодо
визнання укладених між ТОВ
«Дніпропетровський завод будівельних
матеріалів» та ТОВ «ВІП Сервістрейд»
угод недійсними, матеріали справи
також не містять, у зв`язку з їх
відсутністю.

Натомість, позивачем з урахуванням
належних письмових доказів в розумінні
ст.70 КАС України, як доданих до
адміністративного позову, так і
наданих в судовому засіданні та
долучених до матеріалів справи,
детально наведених вище, спростовані
доводи відповідача відповідно до
наданих пояснень та заперечень
останнього та в порядку ст.71 КАС
України.

Враховуючи викладене, обґрунтованою є
підозра суду щодо об`єктивності та
достовірності висновків Лівобережної
ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області,
викладених у акті перевірки ТОВ
«Дніпропетровський завод будівельних
матеріалів» від 18.07.2014 р. №2558/2203/34775113,
опрацювання яких мало наслідком
винесення контролюючим органом
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішеннь від 05.08.2014 р. форми
«Р» №.

Таким чином, встановивши в судовому
засіданні та підтвердивши доказами,
наявними в матеріалах справи, факт
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення необґрунтовано,
тобто без урахування усіх обставин, що
мають значення для прийняття
зазначеного рішення; недобросовісно;
нерозсудливо; непропорційно, зокрема
без дотримання необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення, що має наслідком порушення
прав та законних інтересів позивача в
публічно-правових відносинах з боку
відповідача - суб'єкта владних
повноважень, суд вважає, що належним
засобом щодо поновлення такого
порушеного права буде визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
Лівобережної об`єднаної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 05.08.2014 р.
форми №.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України
«Про судовий збір» розподіл судового
збору між сторонами та перевірка
повноти сплати судового збору
здійснюються відповідно до
процесуального законодавства.

Відповідно до платіжного дорученя від
23 жовтня 2014 р. №2108 позивачем було
сплачено судовий збір у розмірі 487,20
грн., який у повному розмірі зараховано
до Державного бюджету.

Враховуючи задоволення позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровський
завод будівельних матеріалів» у
повному обсязі, суд вважає за необхідне
стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпропетровський завод будівельних
матеріалів» суму, сплачену у якості
судового збору за подання даного
адміністративного позову з Державного
бюджету України в розмірі 487,20 грн.
(чотириста вісімдесят сім грн.,
двадцять коп.).

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпропетровський завод будівельних
матеріалів» до Лівобережної об`єднаної
державної податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
05.08.2014 р. №,- задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Лівобережної об`єднаної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 05.08.2014 р.
№.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровський
завод будівельних матеріалів» () сплачений судовий збір у
розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят
сім грн., двадцять коп.).

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 12
листопада 2014 року

Суддя
Є.О. Жукова