Справа № 810/5076/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/5076/14
1-й інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

24 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Літвіної Н.М., Старової Н.Е., при
секретарі - Войтковській Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішень про коригування
митної вартості товару,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд"
звернулось до суду із адміністративним
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішення
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішень про коригування
митної вартості 14.02.2014 року
№100250002/2014/000078/2, від 09.04.2014 року
№100270002/2014/000175/2, від 17.04.2014 року
№100250002/2014/000175/2.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року вимоги адміністративного
позову було задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, подав
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального
права, у зв'язку з чим просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні адміністративного позову.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла наступного висновку.

Відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів, регулюються Митним
кодексом України, Податковим кодексом
України та іншими законами України з
питань оподаткування.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 Митного кодексу України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Відповідно до приписів ч.ч. 2-8 ст. 57
Митного кодексу України, основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. У
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, встановлених
статтею 64 цього Кодексу.

Згідно ст. 58 Митного кодексу України
метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Судом першої інстанції встановлено, що
26 грудня 2013 року між ТОВ "Фоззі-Фуд" та
"Noridane Food A/S" (Данія) укладено договір
(контракт) купівлі-продажу товарів №184.
Відповідно до умов п. 3.1 контракту товар
постачається за умовами FCA згідно
Інкотермс 2010.

Згідно правил Інкотермс 2010 термін FCA (Free
Carrier) - (Франко перевізник) означає, що
продавець вважається тим, хто виконав
своє зобов'язання по поставці товару,
який пройшов митне очищення для
ввезення, з моменту передачі його в
розпорядження перевізника в
обумовленому пункті.

Отже, ТОВ "Фоззі-Фуд" до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
були подані засобами електронного
зв'язку митні декларації, а саме: від
12.02.2014 року №100250002/2013/061389,
від 08.04.2014 року № 100270002/2013/299376, від 16.04.2014
року № 100250002/2013/063361.

При цьому, митна вартість товару була
визначена із застосуванням основного
методу - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

На підтвердження митної вартості
товару позивачем було надано митному
органу пакет документів: картку обліку
особи, яка здійснює операції з товарами
(код 1602); міжнародну автомобільну
накладну (CMR) (код 2730); книжку МДП (Carnet TIR)
(код 2950); документ, що підтверджує
вартість перевезення товару (код 3007);
рахунок-фактуру (інвойс) (код 3105);
пакувальний лист (код 3141);
страховий поліс (код 3530);
зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу товарів
(крім позначеного кодом 4104), подання
якого для митного оформлення не
супроводжується поданням пов'язаних з
ним посередницьких
(зовнішньоекономічних та/або
внутрішніх) договорів (код 4100); договір
(контракт) про перевезення (код 4301);
ветеринарні свідоцтва форм Ф-1, Ф-2
(ввезення товарів) (використовуються
для підтвердження проведення
ветеринарно-санітарного контролю при
митному оформленні товару)
(Держветфітослужба України) (код 5053);
інформацію про позитивні результати
здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару (наявність на товаросупровідних
документах відбитку штампу
"Санітарно-епідеміологічний контроль
здійснено") (код 5501); інформацію про
позитивні результати здійснення
радіологічного контролю товару (для
товарів і транспортних засобів, що не
підлягають екологічному контролю)
(наявність на товаросупровідних
документах відбитку штампу
"Радіологічний контроль ввіз/вивіз
дозволено") (код 5504); -резервна позиція
(код 5511); сертифікат про походження
товару загальної форми (код 7011);
сертифікат якості (код 9000).

Надалі відповідач повідомив
декларанта ТОВ "Фоззі-Фуд", що
відповідно до ст. 53 Митного кодексу
України від 13.03.2012 року № 4495-VI
необхідно подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість товару: для підтвердження
витрат на транспортування декларантом
відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ необхідно
подати транспортні (перевізні)
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів (п. III
Правил затверджених наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.2012 № 599), - договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором на поставку
товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
-каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Листом від 11.02.2014 року вих. № 255
декларант позивача ОСОБА_2 надала
додаткові документи: прайс-лист;
комерційну пропозицію; платіжне
доручення в іноземній валюті та
проформу-інвойс до нього, вказавши що
спочатку була направлена
проформа-інвойс на одну вагу, а при
завантаженні був виданий інший інвойс
де вказана вірна вага, частина товару
не сплачувалась; виписку по особовому
рахунку.

Щодо документів на підтвердження
транспортних витрат, то дійсно,
вичерпного переліку документів, які
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів, вимог
до їх оформлення та відомостей, які
повинні бути в них зазначені, та які
можуть бути подані під час митного
оформлення оцінюваних товарів
законодавством не встановлено. При
цьому, у випадку, який розглядається,
твердження про неможливість
ідентифікації поданих транспортних
довідок із оцінюваними товарами є
помилковим, оскільки у таких довідках
наявні номери інвойсів, які дають змогу
визначити партію товару, яка
перевозилась у взаємозв'язку із
конкретними довідками.

Стосовно прайс-листа, то він може
вимагатись лише у разі встановлення
розбіжностей в основних документах, до
яких він не відноситься. Крім того, у
цьому випадку досліджуваний прайс-лист
відповідав по змісту і суті
загальноприйнятій практиці щодо
оформлення такого документа.

У оскаржуваних рішеннях про
коригування митної вартості відсутнє
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування, як і не
зазначено наявну в митного органу
інформацію, яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом.

Також митний орган не довів і
неможливості застосування попередніх
методів для визначення митної
вартості, зважаючи на наявність
інформації про митні оформлення
аналогічних товарів, у зв'язку із чим
безпідставно визначив таку вартість за
резервним методом.

Стосовно відсутності висновку
експертної організації щодо якісних
характеристик товару, то за правилами
частини третьої статті 53 Митного
кодексу України такі документи
надаються на письмову вимогу митниці
виключно у випадку їх наявності у
декларанта. У цьому ж випадку митниця
не довела, що їх відсутність не дала
змогу визначити митну вартість за
основним методом.

Стосовно відсутність митної
декларації країни відправлення суд
зазначає, що вказана декларація не є
основним документом, перелік яких
міститься у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України, тому не повинна була
надаватись разом з митною декларацією
для підтвердження заявленої митної
вартості.

Митна декларація країни відправлення
міститься у п. 7 ч. З ст. 53 Митного
кодексу України як додатковий
документ, який митниця має право
витребувати тільки у разі якщо
документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 Митного
кодексу України, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
відлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, митна декларація країни
відправлення не передбачена в
зазначеній нормі і тому відсутність її
відсутність на момент подання митної
декларації на товари до митного
оформлення не є розбіжностями в
документах, тим паче розбіжностями в
числових значеннях складових митної
вартості.

Щодо твердження відповідача, що в
платіжному дорученні №14185 від 26.03.2014
року зазначена сума відрізняється від
суми вказаної в інвойсі від 11.04.2014 року
в більшу сторону суд зазначає наступне.

Зазначене платіжне доручення
надавалось по поставці 184-31 одночасно з
поданням митної декларації від 16.04.2014
№100250002/2014/063661, про що свідчить його
наявність в графі 44 вказаної митної
декларації під кодом 3002. При цьому,
разом з митною декларацією також
подавалася проформа-інвойс від 12.03.2014 №
201407221 (код 9000 в графі 44 митної
декларації), за якою здійснювалась
попередня оплата товару за вказаним
платіжним дорученням. Саме номер та
дата проформи-інвойсу і міститься у
зазначеному платіжному дорученні, про
що навіть було зазначено в графі 44
митної декларації від 16.04.2014
№100250002/2014/063661. Тому посилання
відповідача на те, що в платіжному
дорученні міститься посилання на
документ, який не подавався разом з
митною декларацією, не відповідає
дійсності.

Щодо того, що сума у платіжному
дорученні менша, ніж сума в інвойсі на
товар то відповідно до п. 8.1 контракту
оплата здійснюється шляхом 100%
передплати до моменту відправлення
товару продавцем на підставі
проформи-інвойсу.

ТОВ "Фоззі-Фуд" здійснило оплату товару
згідно із зазначеними положеннями
договору в сумі, яка була вказана у
проформі-інвойсі. Відвантажено товару
було на більшу суму, що й відображено в
інвойсі на дану партію товару.
Проформа-інвойс використовується в
комерційній практиці як попередній
документ, тому остаточні розрахунки за
товар здійснюються вже на підставі
комерційного інвойсу. Отже, ТОВ
"Фоззі-Фуд", отримавши разом з товаром
інвойс, здійснило доплату за
поставлений товар платіжним
дорученням №14388 від 15.04.2014р., яке було
надано відповідачу разом з заявою від
07.07.2014 №УРБ 10/14-3129. Отже, оплата за товар
була здійснена відповідно до умов
договору і будь-які розбіжності у
поданих митному органу документах були
відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо протиправності рішення
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про коригування заявленої
митної вартості від 14.02.2014 року
№100250002/2014/000078/2, від 09.04.2014 року
№100270002/2014/000175/2, від 17.04.2014 року
№100250002/2014/000175/2.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. За
наведеного, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про задоволення
адміністративного позову.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Є.І. Мєзєнцев

суддя

Н.М.Літвіна

суддя

Н.Е.Старова

Головуючий суддя
Мєзєнцев Є.І.

Судді:
Літвіна Н. М.

Старова Н.Е.