Справа № 908/354/2012
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 рокум. Львів№ 9104/138642/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Довгополова О.М.

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області на
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 15
лютого 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

16.12.2011 року позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив визнати
протиправними дії відповідача та
зобов'язати нарахувати та виплатити
йому підвищення до пенсії, як дитині
війни відповідно до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилався на те, що відповідно
до статті 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» він є
особою, якій відповідно до цього Закону
надано статус дитини війни. Згідно зі
статтею 6 цього Закону йому має
виплачуватись щомісячне підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, однак у вказаний період
виплачувалось не в повному обсязі.

Оскарженою постановою прийнятою в
порядку скороченого провадження,
адміністративний позов задоволено
частково. Суд визнав дії пенсійного
органу щодо ненарахування та невиплати
на користь позивача підвищення до
пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», за
період з 16.06.2011 року по 23.07.2011 року, з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум -
протиправними.

Крім того, суд зобов'язав відповідача
нарахувати та виплатити на користь
позивача, підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, передбачене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», за період з 16.06.2011 року по 23.07.2011
року у розмірі 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком з урахуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив. Суд допустив постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

Апелянт не погодившись з даною
постановою, оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставин
справи та порушив норми матеріального
і процесуального права, а тому просить
її скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позову повністю.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач відноситься до категорії
громадян, яким встановлено статус
дитини війни, відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» (у редакції, що була чинною на
час виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів вважає підставними
заявлені вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача нараховувати
і виплачувати підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період шестимісячного строку
звернення до суду, оскільки дія норм
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» не була зупинена
чи обмежена іншими нормативними
актами.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» встановлено, що у 2011 році
норми і положення статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

При цьому, п.4 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» не
визначає розмір підвищення до пенсії
дітям війни, а є бланкетною нормою, яка
відсилає до прийнятої на її виконання
постанови КМ України.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 6 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову N 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Отже, нарахування та виплата у 2011 році в
період по 22.07.2011 року дітям війни
підвищення до пенсії або щомісячного
грошового довічного утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, повинні
здійснюватися відповідно до норм
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Враховуючи викладені правові
положення, суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції, про наявність у позивача
права на отримання підвищення до
пенсії як дитині війни, у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Як вбачається із матеріалів справи,
підвищення до пенсії позивачу як
дитині війни, протягом оскаржуваного
періоду здійснювалось у значно меншому
розмірі, а ніж це передбачено ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Разом з тим, суд першої інстанції не
обґрунтовано та з порушенням норм
процесуального права, не залишив
частину позовних вимог позивача без
розгляду, у зв'язку із пропуском
позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно зі ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач із адміністративним позовом до
суду звернувся 16.12.2011 року, тобто із
пропуском строку звернення до суду та
просив його поновити.

Враховуючи те, що позивачем не наведено
поважних причин пропуску строку
звернення до суду, суд апеляційної
інстанції вважає, що у відповідності до
ст. 100 КАС України позовні вимоги в
частині пропуску шестимісячного
строку звернення до адміністративного
суду, а саме за період з 01.01.2011 року по
15.06.2011 року, слід залишити без розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги підлягаю до
задоволення за період з 16.06.2011 року по
22.07.2011 року включно, оскільки
відповідно до постанови КМУ N 745 від
06.07.2011 року (набрала чинності з 23.07.2011
року), яка прийнята на виконання Закону
України від 14 червня 2011 року N 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
підвищення до пенсії дітям війни
виплачуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України..

Суд не приймає до уваги посилання
апелянта на те, що до даних
правовідносин не підлягає до
застосування положення ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки чинним законодавством
України розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на підвищення пенсії виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до цього, нарахування та
виплату позивачу підвищення до пенсії
як дитині війни, відповідачу слід
здійснювати з урахуванням положення ч.
1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених за цей
період сум.

Також, суд не може взяти до уваги
посилання апелянта на те, що відповідач
не є розпорядником бюджетних коштів, а
фінансування виплат, пов'язаних із
застосуванням Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
проводиться із державного бюджету,
оскільки відсутність фінансування з
державного бюджету коштів на витрати
пов'язані із виплатою дітям війни
підвищення до пенсії згідно із Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» не може бути підставою для
невиконання положень ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову, якою адміністративний
позов задовольнити.

Керуючись ст. ст. 11, 99, 100, 183-2, 195, 197, 198, 202,
205, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області - задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 05
лютого 2012 року - скасувати та прийняти
нову постанову, якою адміністративний
позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області щодо не нарахування та
невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, передбаченого статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 16.06.2011 року по 22.07.2011
року, із урахуванням частини 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 16.06.2011 року по 22.07.2011 року, із
урахуванням частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених за цей період сум.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання до вчинення дій, в частині
позовних вимог за періоди з 01.01.2011 року
по 15.06.2011 року включно - залишити без
розгляду.

Постанова апеляційного суду є
остаточною та касаційному оскарженню
не підлягає.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий-суддя :Довгополов О.М.Судді :
Гудим Л.Я. Святецький В.В.