Справа № 809/3356/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"14" листопада 2014 р.
справа № 809/3356/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача: Відділу
державної виконавчої служби
Коломийського міськрайонного
управління юстиції Івано-Франківської
області - Попик В.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Коломийського міськрайонного
управління юстиції Івано-Франківської
області про скасування постанов про
накладення штрафу від 29.09.2014 року і
06.10.2014 року ВП №44806821, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом відкрито
провадження у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1
(надалі по тексту також - позивач,
ОСОБА_1, боржник) до Відділу державної
виконавчої служби Коломийського
міськрайонного управління юстиції
Івано-Франківської області (надалі по
тексту також - відповідач, Відділ
державної виконавчої служби
Коломийського міськрайонного
управління юстиції) про скасування
постанов про накладення штрафу від 29
вересня 2014 року і 6 жовтня
2014 року ВП №44806821.

Позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1
є боржником у виконавчому провадженні
ВП №44806821, в межах якого та на виконання
виконавчого листа Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області №346/4336 від 15
вересня 2014 року, зобов'язана не чинити
ОСОБА_4 (надалі по тексту також - ОСОБА_4,
стягувач, колишня свекруха) перешкод
брати участь у вихованні та вільному
спілкуванні з її онуками ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 (надалі по тексту також - діти
позивачки, онуки, ОСОБА_5, ОСОБА_6). За тим
же рішенням суду позивач є боржником у
виконавчому провадженні ВП №44807305 щодо
встановлення ОСОБА_4, серед іншого,
права забирати онуків для ночівлі по
місцю проживання ОСОБА_4 кожну п'ятницю
з 18:00 год. до наступної суботи 18:00
год. Після відкриття відповідачем 19
вересня 2014 року провадження ВП №44806821
позивачка 25 вересня 2014 року вимушено
виїхала в м. Київ, де тимчасово
перебувала до 29 вересня 2014 року з метою
отримання необхідних консультацій
щодо двох своїх дітей і проходження
відповідного огляду в медичних
закладах і закладах охорони здоров'я.
Відтак, в першу п'ятницю - 26 вересня 2014
року, визначену судовим рішенням,
ОСОБА_1 була фізично відсутня з
поважних причин по місцю свого
проживання і з об'єктивах причин двоє
дітей не передано на виховання
колишній свекрусі. В наступну п'ятницю
- 3 жовтня 2014 року по приїзду ОСОБА_4 двоє
дітей відмовилися їхати дому до бабусі.
Позивачка особисто не переконувала
своїх дітей не їхати до колишньої
свекрухи, будь-яких фізичних дій щодо
не передачі онуків бабусі не чинила, у
зв'язку з чим вважає, що не вчиняла
будь-яких дій, які свідчать про не
бажання виконувати судове рішення.
Обставина не отримання ОСОБА_4 на
ночівлю своїх онуків мала місце з
поважних причин, які двічі - 26 вересня і
3 жовтня 2014 року не були залежні від
протиправної волі позивачки. Позивач
вважає, що за відсутності факту
умисного невиконання рішення суду у
відповідача були відсутні підстави
двічі фіксувати факт невиконання
рішення суду і приймати 29 вересня та 6
жовтня 2014 року постанови про
накладення штрафу на суми 170,00 гривень і
340,00 гривень відповідно. В сукупності
вказаного просить суд скасувати
постанови начальника Відділу
державної виконавчої служби
Коломийського міськрайонного
управління юстиції Попик Валентини
Петрівни про накладення штрафу від 29
вересня 2014 року і 6 жовтня 2014 року у
виконавчому провадженні ВП №44806821.

Позивач і її представник у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги, з
підстав вказаних у адміністративному
позові. Представник позивача додатково
пояснив, що відповідач в порушення
частини 2 статті 89 Закону України ''Про
виконавче провадження'', пункту 10.2
Інструкції про проведення виконавчих
дій при винесенні першої постанови про
накладення штрафу 29 вересня 2014 року не
встановив новий строк для виконання
рішення суду, у зв'язку з чим проводити
повторну перевірку саме 6 жовтня 2014
року відповідач не мав права.

Представник відповідача проти позову
заперечила в повному обсязі, подавши
суду письмові заперечення у вигляді
відзиву на позов (а.с. 38-39). Пояснила
суду, що на виконанні у Відділі
державної виконавчої служби
Коломийського міськрайонного
управління юстиції перебували два
виконавчі провадження ВП №№44806821, 44807305
про зобов'язання позивачку не чинити
колишній свекрусі перешкод брати
участь у вихованні і спілкуванні з її
онуками, а також про надання дітей для
побачення, в тому числі щоп'ятниці і до
суботи. Відкривши провадження у справі,
відповідач встановив строк для
добровільного виконання рішення суду
до 26 вересня 2014 року. На підставі
письмових повідомлень стягувача
29 вересня і 6 жовтня 2014 року
відповідачем складено акти про
невиконання боржником - позивачкою
рішення суду. В ті же дні винесено
постанови про накладення штрафу на
суми 170,00 гривень і 340,00 гривень. Вказала
на вимоги статті 12 Закону України ''Про
виконавчі провадження'', за змістом
яких боржник зобов'язаний повідомляти
державного виконавця про зміну місця
проживання, перебування або місця
знаходження, а також утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення.
Відповідач вважає, що твердження
позивачки про терміновість поїздки до
м. Києва є надуманими, до того ж боржник
зобов'язана була повідомити про зміну
свого місця знаходження саме в день
виконання рішення суду - чергову
п'ятницю 26 вересня 2014 року. Доводи
позивача про небажання дітей 3 жовтня
2014 року з власної волі не їхати із
бабусею є голослівними і нічим не
підтвердженими. На підставі вказаного
представник відповідача вважає, що
позивачка систематично, зумисне не
виконує рішення суду, перешкоджаючи
ОСОБА_4 брати участь у вихованні і
спілкуванні з онуками. За невиконання
рішення суду щодо позивача дві
оскаржуваними постановами застосовано
штраф. Свої дії і рішення представник
відповідача вважає правомірними та
такими, які вчиненні у відповідності до
вимог Закону України ''Про виконавче
проваження''. Просила в задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача і її представника,
представника відповідача, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, дослідивши і
оцінивши зібрані по справі докази, в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 19 вересня 2014 року
відповідачем відкрито виконавче
провадження ВП №44806821 з примусового
виконання виконавчого листа №346/4363 від
15 вересня 2014 року, за яким ОСОБА_1
зобов'язано не чинити ОСОБА_4 перешкоди
брати участь у вихованні та вільному
спілкуванні з онуками ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.
12).

В той же день відповідач відкрив
виконавче провадження ВП №44807305 з
примусового виконання виконавчого
листа №346/4363 від 15 вересня 2014 року, за
яким встановлено ОСОБА_4 час та дні для
зустрічей з онуками ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 - 1-3 суботу та 2-4 неділю
місяця з 09:00 до 18:00 год., а також забирати
онуків для ночівлі по місцю проживання
ОСОБА_4 кожну п'ятницю з 18:00 до наступної
суботи 18:00 год. (а.с. 13).

Вказаними постановами про відкриття
виконавчого провадження також
передбачено право боржника самостійно
виконати виконавчий документ в строк
до семи днів - 26 вересня 2014
року.

29 вересня і 6 жовтня 2014 року відповідач
за невиконання рішення Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області по справі
№346/4363/14ц в межах виконавчого
провадження ВП №44806821 щодо зобов'язання
позивача не чинити ОСОБА_4 перешкоди
брати участь у вихованні та вільному
спілкуванні з онуками, двічі виніс
постанови про накладення на ОСОБА_1
штрафу в сумах 170,00 гривень і 340,00
гривень відповідно (а.с. 10, 11).

Не погоджуючись з прийнятими
постановами відповідача, позивач
звернувся до суду з метою захисту свого
порушеного права.

При розгляді даної адміністративної
справи, на підставі пункту 3 частини 1
статті 161 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі по тексту
також - КАС України), суд застосовує
наступні нормативно-правові документи:
Конституцію України за №254к/96-ВР від
28.06.1996 року і Закон України ''Про
виконавче провадження'' №606-XIV від 21.04.1999
року, зі змінами та доповненнями.

Виходячи із суті позову, позивач
просить скасувати постанови
державного виконавця про накладення
штрафу за невиконання рішення суду, так
як не вчиняла будь-яких перешкод
державному виконавцю по проведенню
виконавчих дій, а факт не надання 26
вересня і 3 жовтня 2014 року
дітей стався не з її умисних дій та з
поважних причин.

Згідно із статтею 68 Конституції
України, кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції України та
законів України.

Абзацом 5 статті 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Статтею 1 Закону України ''Про виконавче
провадження'' №606-XIV від 21.04.1999
року, зі змінами та доповненнями
(надалі по тексту також - Закон №606)
встановлено, що виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (надалі по
тексту також - рішення).

У відповідності до статті 2 Закону №606,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України ''Про
державну виконавчу службу''.

Частиною 1 статті 11 Закону №606
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 13 частини 3 вказаної статті
Закону встановлено, що державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право,
зокрема, накладати стягнення у вигляді
штрафу на фізичних, юридичних та
посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

За змістом вимог статті 75 Закону №606
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Державний виконавець під час виконання
рішення про заборону вчиняти певні дії
або про утримання від вчинення певних
дій доводить до відома боржника
резолютивну частину такого рішення,
про що складає відповідний акт. Після
складення акта виноситься постанова
про закінчення виконавчого
провадження.

Системний аналіз коментованої норми
Закону вказує на те, що за виконавчими
листами про зобов'язання боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, після спливу встановленого
терміну для добровільного виконання
рішення державний виконавець особисто
перевіряє його виконання.

У разі невиконання боржником вимог
відповідного рішення без поважних
причин державний виконавець накладає
на останнього штраф.

Таким чином, Законом №606 визначено, що
з'ясування обставин повноти виконання
чи невиконання рішення покладено
виключно на державного виконавця, який
повинен перевірити всі доводи як
стягувача так і боржника.

Державний виконавець зобов'язаний,
встановивши факт невиконання рішення,
перевірити чи не виконано воно з
поважних причин, чи є об'єктивні
обставини, які вплинули на його
невиконання, в тому числі чи є умисні
дії чи протиправна бездіяльність
боржника, яка вплинула на таке
невиконання.

У випадку не виконання рішення
державний виконавець накладає штраф
лише за умови не виконання рішення без
поважних причин.

Тобто, поважні чи не поважні причини є
тими обставинами, які державний
виконавець повинен в кожному
конкретному випадку невиконання
рішення суду встановлювати і
перевіряти для вирішення питання чи є
правові підстави для накладення
штрафу, чи вони відсутні.

Перевіряючи доводи позивача про
об'єктиві причини неможливості
виконання рішення суду 26 вересня 2014
року (першу п'ятницю), судом з'ясовано
наступне.

Позивачем подано суду копії
документів, наявні в матеріалах справи,
які свідчать, що ОСОБА_1 разом із своїми
дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6 25 вересня 2014 року
відбули до м. Києва, і прибули до м.
Коломия 1 жовтня 2014 року. В період з 26 по
30 вересня 2014 року в м. Києві позивачка
перебувала з метою отримання
необхідних консультацій щодо двох
своїх дітей і проходження відповідного
огляду в медичних закладах і закладах
охорони здоров'я м. Києва. Дана
обставина підтверджена перепусткою
№883 про перебування в готелі з 26 по 28
вересня 2014 року; довідкою від
лікаря-психіатра про перебування
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на прийомі 26 вересня 2014
року; довідкою від професора, доктора
медичних наук про перебування на
огляді і консультації ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у
лікаря медичного психолога 29 вересня
2014 року; проїзними документами
пересування залізничним шляхом по
маршруту Київ-Коломия на ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в період з 30 вересня по 1
жовтня 2014 року (а.с. 14-17, 83-84).

Відтак, судом встановлено, що в першу
п'ятницю, визначену судовим рішенням,
ОСОБА_1 як боржник з дітьми по
виконавчому провадженні була фізично
відсутня з поважних причин по місцю
свого проживання і з об'єктивах причин
двоє дітей не передано ОСОБА_4

Як встановлено судом, ОСОБА_4 разом із
своїм родичем ОСОБА_7 ввечері 26 вересня
2014 року приїжджала за місцем
проживання позивачки.

Із наявних у матеріалах
адміністративної справи перевірочних
документів від 15 жовтня 2014
року Коломийського МВ УМВС України в
Івано-Франківській області за
зверненням ОСОБА_8 (мати позивачки) за
фактом повідомлення про подію
неприязних відносин, що мало місце 26
вересня 2014 року о 18:30 год. із ОСОБА_4,
слідує, що мати позивачки повідомила
стягувача про відсутність її доньки з
дітьми за домашньою адресою і
перебування в м. Києві з метою
медичного огляду (а.с. 47-52).

Перевіряючи правомірність дій
відповідача по встановленню факту не
виконання позивачем 26 вересня 2014 року
рішення суду, суд зазначає наступне.

Державним виконавцем Попик В.П. за
письмовими зверненнями стягувача
ОСОБА_4 та її родича ОСОБА_7 29 вересня 2014
року складено акт про невиконання
позивачем рішення суду (а.с. 66-68).

Суд звертає увагу на те, що ні звернення
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ні акт державного
виконавця не містить опису про
будь-яких фактичні обставини
невиконання рішення, в тому числі
наявність чи відсутність поважність
причин його невиконання.

Судом витребувано матеріали
виконавчого провадження ВП №44806821, в
яких також відсутні будь-які докази на
підтвердження перевірочних дій
державного виконавця щодо
встановлення факту наявності чи
відсутності поважних причин
невиконання рішення. Дані щодо цього
також відсутні в самій постанові про
накладення штрафу від 29 вересня
2014 року.

Державний виконавець не була фізично
присутня при виконанні 26 вересня 2014
року рішення, та не вжила жодних дій,
передбачених частиною 3 статті 11 Закону
України ''Про виконавче провадження'',
для перевірки доводів стягувача і саме
основне - при вирішенні питання чи є
правові підстави накладати штраф - не
з'ясував наявність, чи відсутність
поважних причин його невиконання.

Суд констатує, що в першу п'ятницю
дійсно рішення виконано не було в
частині передачі з п'ятниці по суботу
онуків стягувача. Втім, перебування
боржника із дітьми для консультації і
медичного огляду в м. Києві, на
переконання суду, є поважними
причинами такого невиконання рішення 26
вересня 2014 року.

Необґрунтованими є доводи про
надуманість необхідності виїзду
позивача в період виконання рішення в
м. Київ для консультації і огляду дітей.

З даного приводу суд зазначає, що
відповідно до частини 2 статті 71 КАСУ в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відтак, відповідач заперечуючи проти
позову не надав суду будь-яких доказів
на підтвердження своїх доводів про
безпідставність термінового виїзду
позивачки в період з 26 по 30
вересня 2014 року до м. Києва з метою
медичного огляду своїх дітей.

Суд переконаний, що вирішення такого
колу питань не входить до фахових знань
і повноважень державного виконавця,
так як дана категорія проблеми
відноситься до компетенції
відповідних спеціалістів і фахівців у
галузі медичних знань.

Безпідставними є доводи представника
відповідача з приводу того, що
наслідком застосування першого штрафу
є також порушення позивачкою вимог
статті 12 Закону №606.

Так, коментована норма Закону
зобов'язує сторін, в тому числі
боржника, письмово повідомляти
державного виконавця про зміну місця
перебування і місцезнаходження, в тому
числі утримуватися від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення суду.

В даному випадку суд зазначає, що
дійсно позивачка не повідомила
державного виконавця про тимчасову
виїзд до м. Києва. Втім, таке не
повідомлення не свідчить про не
виконання у зв'язку з цим рішення без
поважних причин.

Правова природа понять ''невиконання
рішення суду'' і ''не повідомлення
боржником державного виконавця про
тимчасову зміну місця перебування, що
призвело до фізичного невиконання
рішення внаслідок такого не
повідомлення'' є різними за юридичним
змістом, і не можуть застосовуватися
для реалізації статті 89 Закону №606 без
перевірки факту поважності чи не
поважності причин невиконання рішення
суд.

Як вже зазначив суд вище факт
перебування і консультації
працівниками закладів охорони здоров'я
в м. Києві дітей боржника є достатніми
обставинами для висновку щодо
невиконання рішення суду з поважних
причин.

Категорія питання наявності
обґрунтованих причин терміново і
невідкладно виїжджати на медичний
огляд саме в період з 25 вересня по 1
жовтня 2014 року відноситься до
спеціальних знань фахівців і
спеціалістів у галузі медичних знань.

Належних і допустимих доказів
відповідних фахівців і спеціалістів
про відсутність негайної потреби в
такому огляді і обстеженні в період
виконання рішення, відповідач суду не
надав.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що відповідач 29 вересня 2014 року
протиправно дійшов висновку про
невиконання боржником рішення без
поважних причин, застосований штраф
незаконним, а позовні вимоги в цій
частині обґрунтованими, та такими, які
підлягають задоволенню.

Щодо невиконання рішення в наступну
чергову п'ятницю - 3 жовтня 2014 року,
судом встановлено наступне.

Із наявних у матеріалах
адміністративної справи перевірочних
документів від 21 жовтня 2014
року Коломийського МВ УМВС України в
Івано-Франківській області за
зверненням ОСОБА_8 (мати позивачки) за
фактом повідомлення про подію
неприязних відносин, що мало місце 3
жовтня 2014 року о 19:00 год. із ОСОБА_1
(батько дітей), слідує, що між сім'єю
позивачки і колишнім її чоловіком
виникла конфліктна ситуація
(а.с. 53-59).

Як пояснила в судовому засіданні
позивачка у вказаний вечір діти
самостійно відмовилися їхати на
ночівля до бабусі.

Особисто своїх дітей не їхати до
колишньої свахи позивачка не
переконувала, будь-яких фізичних дій
щодо не передачі онуків бабусі чи
колишньому чоловіку не чинила, у
зв'язку з чим вважає, що не вчиняла
будь-яких дій, які свідчать про не
бажання виконувати судове рішення.

Перевіряючи правомірність дій
відповідача по встановленню факту не
виконання позивачем 3 жовтня 2014 року
рішення суду, суд зазначає наступне.

Державним виконавцем Попик В.П. за
письмовими зверненнями стягувача
ОСОБА_4 та її родича ОСОБА_7 6 жовтня 2014
року складено акт про невиконання
позивачем рішення суду. Даний акт, крім
того, також підписав ОСОБА_1 (а.с. 72-74).

Як і в попередньому випадку, ні
звернення ОСОБА_4, ОСОБА_7, ні акт
державного виконавця не містить опису
про будь-яких фактичні обставини
невиконання рішення, умисні дії чи
протиправну бездіяльність боржника, що
сприяли невиконанню рішення суду, в
тому числі наявність чи відсутність
поважність причин його невиконання.

В матеріалах виконавчого провадження
ВП №44806821 відсутні будь-які докази на
підтвердження перевірочних дій
державного виконавця щодо
встановлення факту наявності чи
відсутності поважних причин
невиконання рішення. Дані щодо цього
також відсутні в самій постанові про
накладення штрафу від 3 жовтня 2014 року.

Державний виконавець не була фізично
присутня при виконанні 3 жовтня 2014 року
рішення, та не вжила жодних дій,
передбачених частиною 3 статті 11 Закону
України ''Про виконавче провадження'',
для перевірки доводів боржника і
стягувача про не бажання самих дітей
їхати до бабусі, і саме основне - при
вирішенні питання чи є правові
підстави накладати штраф - не з'ясував
наявність, чи відсутність поважних
причин його невиконання виключно
боржником.

Слід відмітити, що ні в заяві стягувача,
ні в матеріалах Коломийського МВ УМВС
України в Івано-Франківській області
від 21 жовтня 2014 року не міститься даних
про активні дії, протиправну
бездіяльність позивачки як боржника,
які сприяли унеможливленню чи
ускладненню виконання рішення 3 жовтня
2014 року щодо передачі дітей бабусі.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, який заперечує позовні
вимоги у відповідності до частини 2
статті 71 КАСУ не надав суду будь-яких
належних і допустимих доказів на
спростування доводів позивача про
особисту волю дітей, їх небажання їхати
із своєю бабусею.

Відтак, відповідач 3 жовтня 2014 року
протиправно дійшов висновку про
невиконання боржником рішення без
поважних причин, застосований штраф
незаконним, а позовні вимоги в цій
частині обґрунтованими, та такими, які
також підлягають задоволенню.

Обставина не отримання ОСОБА_4 на
ночівлю своїх онуків мала місце з
поважних причин, які двічі - 26 вересня і
3 жовтня 2014 року не були залежні від
протиправної волі позивачки, яка у
виконавчому провадженні ВП №4480621 є
боржником, і саме стосовно якої
відповідач поставив питання про
невиконання рішення без поважних
причин.

За відсутності факту умисного
невиконання рішення суду без поважних
причин у відповідача буди відсутні
підстави приймати 29 вересня та 6 жовтня
2014 року постанови про накладення
штрафу на суми 170,00 гривень і 340,00
гривень відповідно.

Згідно статті 89 Закону №606, у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Слід відмітити, що частина 2 статті 75
Закону №606 за невиконання рішення без
поважних причин надає право державному
виконавцю накладати штраф відповідно
до статті 89 цього Закону, положення
якої передбачають його накладення
виключно щодо рішення, яким зобов'язано
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі.

Стаття 89 Закону №606 не передбачає
накладення штрафу за невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника утриматися від
вчинення певних дій.

У спірних відносинах відповідач двічі
застосував штраф у виконавчому
провадженні ВП №44806821, за яким
позивачку зобов'язано особисто
утриматися від вчинення дій щодо
перешкоди колишній свекрусі брати
участь у спілкуванні і вихованні дітей.
І жодним чином виконавчим листом у
вказаному провадженні позивачку не
зобов'язано вчиняти певні дії.

В сукупності вищевказаного суд вважає
вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, а позов
таким, що підлягає до задоволення
повністю.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та
скасувати постанови начальника
Відділу державної виконавчої служби
Коломийського міськрайонного
управління юстиції Попик Валентини
Петрівни про накладення штрафу від
29.09.2014 року і 06.10.2014 року у виконавчому
провадженні ВП №44806821.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) судові витрати із сплати
судового збору в сумі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 (сімдесят)
копійок, сплачених згідно квитанцій
№QS22926779 від 14.10.2014 року і 039901321 від 27.10.2014
року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.,

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 5 днів. У зв'язку із
вказаним постанова в повному обсязі
виготовлена 19.11.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.