Справа № 809/2719/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 р.

Справа № 876/9297/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в Богородчанському районі Івано -
Франківської області Головного
управління Міндоходів в Івано -
Франківській області на постанову
Івано - Франківського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2014 року у адміністративній справі
№809/2719/14 за позовом Державної
податкової інспекції в
Богородчанському районі Івано -
Франківської області Головного
управління Міндоходів в Івано -
Франківській області до Приватного
підприємства «Агроресурс» про надання
дозволу на погашення податкового
боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Державна податкова інспекція у
Богородчанському районі Головного
управління Міндоходів в Івано -
Франківській області звернулася до
суду із адміністративним позовом до
Приватного підприємства «Агроресурс»
про надання дозволу на погашення
податкового боргу в сумі 47846,10грн. за
рахунок майна, що перебуває в
податковій заставі.

Постановою Івано - Франківського
окружного адміністративного суду від
12.09.2014р. в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
податкового законодавства, зокрема ст.
ст. 14, 16, 59, 95, 129 Податкового кодексу
України та просить постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову про задоволення позову.

Сторони в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату судового засідання.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. Актом
податкового керуючого про опис майна
(щодо заміни предмета податкової
застави) за №1 від 25.12.2013 року визначено
майно, яке вноситься у податкову
заставу - нежитлові та адміністративні
приміщення вартістю 2826667,16 грн.

З витягу про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна
вбачається, що 23.01.2014 року до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
внесено реєстраційний запис, об'єктом
обтяження якого є нежитлові приміщення
згідно вказаного Акта опису.

Постановами Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
07.08.2012 року (справа № 2а-1937/12/0970), 13.09.2012
(справа №2а-2414/12/0970), 15.01.2013 (справа №2а-
3929/12/0970), 28.02.2014 (справа № 809/610/14) з
відповідача стягнуто податковий борг
відповідно розмірі 8094,83 грн., 8355,48
грн.,18381,48 грн.,10813,99 грн.

На виконання вказаних судових рішень
31.08.2012, 08.11.2012, 20.02.2013, 28.03.2014року
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом видано
виконавчі листи №2а-1937/12/0970, №2а-2414/12/0970,
№2а- 3929/12/0970 та №809/610/14.

Суд першої інстанції в задоволенні
позову відмовив з тих підстав, що
виконання судового рішення про
стягнення податкового боргу може
здійснюватися позивачем у порядку,
визначеному статтею 95 Податкового
кодексу України або державними
виконавцями в порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження», однак не одночасно.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх вірними, такими,
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Податковий борг, підпунктом 14.1.175
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України, визначається як сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-яке майно
такого платника податків з урахуванням
обмежень, визначених Податковим
кодексом України, а також іншими
законодавчими актами (пункт 87.2 статті 87
Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 89.1.1, 89.1.2
пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу
України, право податкової застави
виникає у разі: несплати у строки,
встановлені цим Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної платником податків у
податковій декларації, - з дня, що
настає за останнім днем зазначеного
строку; несплати у строки, встановлені
цим Кодексом, суми грошового
зобов'язання, самостійно визначеної
контролюючим органом, - з дня
виникнення податкового боргу.

Згідно з пунктом 89.2 статті 89
Податкового кодексу України з
урахуванням положень цієї статті право
податкової застави поширюється на
будь-яке майно платника податків, яке
перебуває в його власності
(господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде прав
власності у майбутньому.

В пункті 89.3 статті 89 Податкового
кодексу України зазначено, що майно, на
яке поширюється право податкової
застави, оформлюється актом опису. Опис
майна у податкову заставу здійснюється
на підставі рішення керівника органу
державної податкової служби, яке
пред'являється платнику податків, що
має податковий борг.

Пунктом 91.1 статті 91 Податкового
кодексу України встановлено, що
керівник органу державної податкової
служби за місцем реєстрації платника
податків, що має податковий борг,
призначає такому платнику податків
податкового керуючого. Податковий
керуючий описує майно платника
податків, що має податковий борг, в
податкову заставу, здійснює перевірку
стану збереження майна, яке перебуває у
податковій заставі, проводить опис
майна, на яке поширюється право
податкової застави, для його продажу у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одержує від боржника інформацію про
операції із заставленим майном, а в
разі його відчуження без згоди органу
державної податкової служби (за умови,
коли наявність такої згоди має бути
обов'язковою згідно з вимогами цього
Кодексу) вимагає пояснення від
платника податків або його службових
(посадових) осіб. У разі продажу в
рахунок погашення податкового боргу
майна платника податків, на яке
поширюється право податкової застави,
податковий керуючий має право
отримувати від такого платника
податків документи, що засвідчують
право власності на зазначене майно
(пункт 91.2 статті 91 Кодексу).

Згідно пункту 95.1 статті 95 Податкового
кодексу України орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

У відповідності до пункту 95.3 статті 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

В пункті 95.4 статті 95 Податкового
кодексу України зазначено, що орган
державної податкової служби на
підставі рішення суду здійснює
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу за рахунок готівки,
що належить такому платнику податків.
Стягнення готівкових коштів
здійснюється у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 95.3 статті 95 Податкового
кодексу України орган державної
податкової служби звертається до суду
щодо надання дозволу на погашення
усієї суми податкового боргу за
рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного
дозволу є підставою для прийняття
органом державної податкової служби
рішення про погашення усієї суми
податкового боргу.

Судом встановлено, що за судовими
рішеннями по справах №2а-1937/12/0970,
№2а-2414/12/0970, №2а- 3929/12/0970 видано
виконавчі листи та на їх виконання
державним виконавцем відкрито
виконавчі провадження. .

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у Законі України «Про
виконавче провадження», що спрямовані
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (стаття 1 Закону).

З урахуванням наведеного, судом першої
інстанції вірно зазначено, що позивач
скористався процедурою примусового
виконання рішень судів, що
реалізується державною виконавчою
службою, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

В статті 2 Закону України «Про
виконавче провадження» вказано, що
примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу». Інші ограни, установи,
організації і посадові особи провадять
окремі виконавчі дії у випадках,
передбачених законом, у тому числі
відповідно до статті 5 цього Закону, на
вимогу чи за дорученням державного
виконавця.

Згідно статті 3 Закону у випадках,
передбачених законом, рішення судів та
інших органів щодо стягнення коштів
виконуються податковими органами,
банками та іншими фінансовими
установами. Рішення зазначених органів
можуть виконуватися відповідно до
закону також іншими органами,
установами, організаціями, посадовими
особами та громадянами.

Відповідно до статей 65-66 Закону України
«Про виконавче провадження»,
передбачено, що у разі відсутності у
боржника - юридичної особи коштів у
обсязі, достатньому для покриття
заборгованості, стягнення звертається
на інше майно, належне такому
боржникові або закріплене за ним, у
тому числі на майно, що обліковується
на окремому балансі філії,
представництва та іншого
відокремленого підрозділу боржника -
юридичної особи незалежно від того, хто
фактично використовує це майно.

Стаття 95 Податкового кодексу України
передбачає право органу державної
податкової служби, після дозволу суду,
на погашення суми податкового боргу
платника податків за рахунок майна, що
перебуває у податковій заставі.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
виконання судового рішення про
стягнення податкового боргу може
здійснюватися позивачем у порядку,
визначеному статтею 95 Податкового
кодексу України або державними
виконавцями в порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження», однак не одночасно.

Враховуючи, що на даний момент
здійснюється примусове виконання
рішень суду про стягнення
заборгованості з відповідача, позовні
вимоги ДПІ у Богородчанському районі
ГУ Міндоходів в Івано-Франківській
області до Приватного підприємства
«Агроресурс» про надання дозволу на
погашення податкової боргу в сумі
47846,10грн. за рахунок майна, що перебуває
в податковій заставі задоволенню не
підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Богородчанському районі Івано -
Франківської області Головного
управління Міндоходів в Івано -
Франківській області - залишити без
задоволення, а постанову Івано -
Франківського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2014 року у адміністративній справі
№809/2719/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс