Справа № 592/2498/14-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 р.Справа №
592/2498/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 10.10.2014р. по справі № 592/2498/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного
фонду України в Сумській області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області (далі по тексту - ГУПФУ в
Сумській області), в якому просив суд :
визнати незаконними дії Головного
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області щодо зменшення
розміру пенсії ОСОБА_1, зобов'язати
ГУПФУ в Сумській області здійснити з
01.09.2012 р. перерахування розміру пенсії
ОСОБА_1 пенсійного забезпечення у
відповідності до постанови
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 10.08.2009 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що по
адміністративній справі за № 2-а - 351/ 09
р. постановою від 19.08.2009 р.
Ковпаківського районного суду м. Суми,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2010 р.,
зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області здійснити йому перерахунок
пенсії у відповідності до вимог ч. 3 ст.
43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького та рядового
складу органів внутрішніх справ та
деяких інших осіб», починаючи з 01.10.2008 р.

Вказує на те, що у жовтні 2012 р. отримав
лист від Головного управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області від 31.08.2012 р. за № 9261/04-12, яким
повідомлено про перерахунок його
пенсії у відповідності до Закону
України "Про державний бюджет України
на 2012 рік", тобто, з зменшеної суми
грошового забезпечення у розмірі 3786, 06
грн.

Стверджує про те, що враховуючи
підстави зменшення розміру пенсійних
виплат відповідно до зазначеного вище
Закону, відповідач повинен був з 2013
року відновити розмір грошового
забезпечення, чого зроблено не було,
незважаючи на письмове звернення
позивача від 02.04.2013 року.

Вважає, що посилання відповідача на
Закон України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» та п. 3 Прикінцевих
положень Закону, якими передбачено, що
виплати, передбачені ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» повинні здійснюватись у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявного і фінансування ресурсу
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік - є неправомірним, оскільки
зазначені Прикінцеві положення можуть
застосовуватись з набранням чинності
постанов Уряду на 2012 р., які не
приймались.

Таким чином, відмова відповідача щодо
здійснення перерахунку з 01.09.2012 року
пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови
Ковпаківського районного суду є
протиправною та порушує його пенсійні
права.

Постановою Ковпаківського районного
суду м.Суми від 10.10.2014р. по справі №
592/2498/14-а у задоволенні позову ОСОБА_1
про визнання незаконними дій Головного
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області щодо зменшення
розміру пенсії, зобов'язання Головного
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області здійснити
перерахунок з 01.09.2012 р. розміру пенсії
відповідно до постанови
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 10.08.2009 року відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до ухвалення
неправильного рішення по справі,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Ковпаківського
районного суду м.Суми від 10.10.2014р. по
справі № 592/2498/14-а та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що судом першої
інстанції при прийнятті рішення не
враховані положення ч.3 ст.63 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб». Вважає, що
відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції не навів підстав
обґрунтованості зменшення розміру
грошового забезпечення позивача у
межах фінансового ресурсу Державного
бюджету України на 2012 рік відповідачем
та правомірності розрахунку
відповідача щодо такого зменшення, а
зазначив тільки правову підставу для
відмови (п.3 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік»). Крім того,
стверджує про те, що судом першої
інстанції не було враховано практику
Європейського суду з прав людини,
рішення якого констатують, що
відсутність коштів (наявних фінансових
ресурсів) в державному бюджеті не є
підставою для відмови у виконанні
рішення суду та звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод громадян.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, клопотання
представника відповідача про розгляд
справи за його відсутності, колегія
суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 отримує пенсію відповідно до
вимог Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького та рядового
складу органів внутрішніх справ та
деяких інших осіб», яка нараховується
йому згідно з вимогами 3 ст. 43
зазначеного Закону та постановою
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 10.08.2009 р. - з грошового забезпечення
за останньою займаною посадою.

Керуючись нормами п. 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2012 рік», ГУПФУ в
Сумській області з 01.09.2012 року
перераховано розмір пенсії позивача,
виходячи з грошового забезпечення 3786,06
грн., що призвело до зменшення
загального розміру пенсії. Листом
відповідача від 21.08.2012 року за № 9261/04-12
повідомлено ОСОБА_1 про те, що у
подальшому виплата пенсії за рішенням
суду буде продовжена при достатності
коштів, передбачених Державним
бюджетом України (а.с.9).

Як вбачається з листа Головного
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області від 10.04.2013 р. за №
297/я-11, адресованого ОСОБА_1 на його
звернення, виплата пенсії останньому
здійснюється не за рахунок коштів
Пенсійного фонду України, а за рахунок
Держаного бюджету України в межах
виділених асигнувань. Також
повідомлено, що виплата пенсії у
розмірі, перерахованому за рішенням
суду, буде продовжена за достатності
коштів, передбачених Державним
бюджетом України (а.с. 11).

Позивач, не погодившись з такими діями
відповідача, звернувся до суду з
позовом про визнання їх протиправними
та зобов'язання ГУПФУ в Сумській
області здійснити з 01.09.2012 р.
перерахування розміру пенсії ОСОБА_1
пенсійного забезпечення у
відповідності до постанови
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 10.08.2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
виплати позивачу пенсійних коштів
здійснюються відповідно до наявного
бюджетного фінансування на поточні
роки, а тому суд не вбачає порушення
його пенсійних прав та як наслідок їх
судового захисту.

Колегія суддів частково погоджується з
даним висновком суду першої інстанції,
однак вважає постанову Ковпаківського
районного суду м.Суми від 10.10.2014р. по
справі № 592/2498/14-а такою, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи,
виходячи з наступного.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2
КАС завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 звернувся до суду 13.03.2014 року з
адміністративним позовом до Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Сумській області щодо захисту його
порушених прав на отримання пенсії,
починаючи з 01.09.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права цієї особи,
коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з
матеріалів справи, порушення, на думку
позивача, прав останнього в частині
нарахування та виплати пенсії
відбувалося періодично - кожного
місяця при отриманні ним суми пенсії,
починаючи з 01.09.2012 року, а тому кожного
разу при отриманні пенсії позивач був
обізнаний про порушення його прав та
мав змогу звернутись до суду за їх
захистом. При цьому. в позові ОСОБА_1
особисто зазначає, що про зменшення
йому пенсії з 01.09.2012 року він дізнався в
жовтні 2012 року.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом (13.03.2014 р.), шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом (13.09.2013
р.), період, за який позивач просить суд
захистити його право на отримання
пенсії у належному розмірі, - з 01.09.2012
року, колегія суддів приходить до
висновку, що права позивача у випадку
їх порушення підлягали б захисту
починаючи з 13.09.2013 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений, а
процесуальний строк, встановлений
судом, - продовжений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Однак позивачем ані до суду першої, ані
до суду апеляційної інстанцій не було
надано доказів поважності пропуску
строку для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
визнання незаконними дій, зобов`язання
вчинити певні дії за період з 01.09.2012
року по 12.09.2013 року.

При цьому, судом першої інстанції не
застосовано до спірних відносин
наслідків пропущення строку звернення
до суду з даним позовом, передбачених
ст.100 КАС України, та не було залишено
без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 за
вказаний період.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до частково необґрунтованого
вирішення справи.

Таким чином, внаслідок неправильного
застосування норм ст.ст. 99, 100 КАС
України, постанова Ковпаківського
районного суду м.Суми від 10.10.2014р. по
справі № 592/2498/14-а не може бути визнана
законною, а тому підлягає скасуванню в
частині позовних вимог про визнання
протиправними дій Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області, зобов'язання
вчинити певні дії за період з 01.09.2012
року по 12.09.2013 року, а позов в цій
частині згідно приписів ст. 100 КАС
України - залишенню без розгляду.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними дій та зобов'язання
ГУПФУ в Сумській області здійснити з
01.09.2012 р. перерахунок розміру пенсії
ОСОБА_1 у відповідності до постанови
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 10.08.2009 року з 13.09.2013 року, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного
забезпечення громадян України із числа
осіб, які перебували на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, осіб начальницького і рядового
складу Державної служби спеціального
зв'язку та захисту інформації України,
державній пожежній охороні, Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України,
визначено Законом України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб".

Нормами ч. 3 ст. 63 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб" встановлено, що всі призначені за
цим законом пенсії підлягають
перерахунку у зв'язку зі зміною розміру
хоча б одного з видів грошового
забезпечення відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим законом, або у
зв'язку із введенням для зазначених
категорій осіб нових щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій у розмірах,
встановлених законодавством.
Перерахунок пенсій здійснюється на
момент виникнення права на перерахунок
пенсій і провадиться у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, у строки, передбачені ч. 2 ст. 51
цього Закону.

Постановою Ковпаківського районного
суду м.Суми від 10.09.2009 року по справі №
2а-351/09, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2010 року,
задоволено позов ОСОБА_1

Визнано дії Головного управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області щодо нарахування розміру
пенсії ОСОБА_1 незаконними.

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 43
Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ" з розміру
грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед звільненням,
здійснити виплату перерахованої
пенсії з моменту звільнення з
військової служби, виходячи з
розміру грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед
звільненням, отриманого ОСОБА_1 у
вересні 2008 року, перерахунок
обчисленого розміру пенсії здійснити з
01 жовтня 2008 року.

Листом № 4016/04-21 від 26.03.2010 року Головне
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області повідомило про
перерахунок розміру пенсії згідно
постанови Ковпаківського районного
суду м.Суми.

Таким чином, Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області добровільно виконало рішення
суду, що підтверджується позивачем по
справі.

Листом від 31.08.2012 року № 9261/04-12 ГУПФУ в
Сумській області повідомило позивача
про намір здійснити перерахунок
розміру пенсії у відповідності до норм
Закону України «Про державний бюджет
України на 2012 рік», виходячи з
грошового забезпечення в сумі 3 786,06 грн.
в межах фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2012 рік, як
це передбачено п.3 Прикінцевих положень
Закону України «Про державний бюджет
на 2012 рік».

Листом № 297/Я-11 від 10.04.2013 року позивача
було повідомлено, що виплата пенсії у
розмірі, перерахованому за рішенням
суду, буде продовжена за достатності
коштів, передбачених Державним
бюджетом України.

Колегією суддів встановлено, що
відповідач при вчиненні дій щодо
перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1,
виходячи з грошового забезпечення в
сумі 3 786,06 грн., у 2012 році та продовжуючи
виплачувати пенсію у вказаному розмірі
в 2013 році керувався п.3 Прикінцевих
положень Закону України «Про державний
бюджет України на 2012 рік» п.4
Прикінцевих положень Закону України
«Про державний бюджет України на 2013
рік».

Відповідно до вимог п. 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про державний
бюджет на 2012 рік», п. 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік», п. 6-7 Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет на 2014
рік», норми і положення ч. 3 ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012, 2013 роки та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Колегією суддів встановлено, що
позивач у цій справі отримував свою
пенсію у розмірі, визначеному рішенням
суду від 10.08.2009 року, до тих пір, доки
механізм нарахування йому пенсії,
встановлений судовим рішенням на
підставі закону, чинного на час подій,
не було змінено, внаслідок розмір
пенсії був зменшений.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96, пунктів 1, 2, 6
статті 116 Конституції України треба
розуміти так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. Суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного Кодексу
України бюджетний період для всіх
бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік, який починається 1
січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян у 2012, 2013
бюджетних роках делеговано Кабінету
Міністрів України.

У частині першій статті 8 Конституції
України встановлено, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права.

У Рішенні від 2 листопада 2004 року N
15-рп/2004 Конституційний Суд України
зазначив, що верховенство права - це
панування права в суспільстві.
Верховенство права вимагає від держави
його втілення у правотворчу та
правозастосовну діяльність, зокрема у
закони, які за своїм змістом мають бути
проникнуті передусім ідеями
соціальної справедливості, свободи,
рівності тощо.

Одним із елементів верховенства права
є принцип пропорційності, який у сфері
соціального захисту означає, зокрема,
що заходи, передбачені в
нормативно-правових актах, повинні
спрямовуватися на досягнення
легітимної мети та мають бути
співмірними з нею.

У Рішенні від 27 листопада 2008 року N
26-рп/2008 у справі про збалансованість
бюджету Конституційний Суд України
зазначив, що положення частини третьої
статті 95 Конституції України стосовно
прагнення держави до збалансованості
бюджету України у системному зв'язку з
положеннями частини другої цієї
статті, статті 46 Конституції України
треба розуміти як намагання держави
при визначенні законом про Державний
бюджет України доходів і видатків та
прийнятті законів, інших
нормативно-правових актів, які можуть
вплинути на доходну і видаткову
частини бюджету, дотримуватися
рівномірного співвідношення між ними
та її обов'язок на засадах
справедливого, неупередженого
розподілу суспільного багатства між
громадянами враховувати
загальносуспільні потреби,
необхідність забезпечення прав і
свобод людини та гідних умов її життя.

Відповідно до правової позиції
Конституційного Суду України,
викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011
року N 20-рп/2011, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.

Отже, зміна механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги повинна
відбуватися відповідно до критеріїв
пропорційності та справедливості і є
конституційно допустимою до тих меж, за
якими ставиться під сумнів власне
сутність змісту права на соціальний
захист (Рішення, Конституційний Суд,
від 25.01.2012, № 3-рп/2012).

Таким чином, норми і положення статті 43
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Колегія суддів звертає увагу на
приписи ч.2 ст.8 КАС України, яка
зобов'язує суд застосовувати принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського суду з
прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23 лютого 2006 року Україна
визнає джерелом права рішення
Європейського суду з прав людини, а
також юрисдикцію цього суду в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Рішення
Європейського суду є частиною
національного законодавства і є
обов'язковими для правозастосування
органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини
(далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у
справі Валентина Ніканорівна Великода
проти України" (заява № 43331/12) від 03
червня 2014 року щодо подібних відносин,
що є предметом розгляду в даній справі,
зазначив, що «здійснення
соціально-економічних прав людини
значною мірою залежить від становища в
державах, особливо фінансового.

Отже, одним з визначальних елементів у
регулюванні суспільних відносин у
соціальній сфері є додержання принципу
пропорційності між соціальним
захистом громадян та фінансовими
можливостями держави, а також
гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави....Отже,
зміна механізму нарахування певних
видів соціальних виплат та допомоги є
конституційно допустимою до тих меж, за
якими ставиться під сумнів сама
сутність змісту права на соціальний
захист.».

Також в п.21 вказаного рішення Суд
зазначив, що «законодавчі норми щодо
пенсійного забезпечення можуть
змінюватися, а відповідне судове
рішення не може бути гарантією проти
таких змін у майбутньому (див. п.42
рішення у справах «Аррас та інші проти
Італії» від 14.02.2012 року, та п.26 рішення
«Сухобоков проти Росії» від 13.04.2006
року)…Суд констатує,, що подальша дія
вищезазначеного судового рішення
закінчилася, коли у законодавство, яке
регулювало пенсійні виплати заявниці,
було внесено зміни…».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів висновку про відсутність
підстав для задоволення позову ОСОБА_1
щодо визнання протиправними дій та
зобов'язання ГУПФУ в Сумській області
здійснити з 01.09.2012 р. перерахунок
розміру пенсії ОСОБА_1 у відповідності
до постанови Ковпаківського районного
суду м. Суми від 10.08.2009 року з 13.09.2013 року.

Отже, колегія суддів підтверджує, що
при прийнятті судового рішення у
справі в частині задоволення позовних
вимог про визнання неправомірними дій,
зобов'язання перерахунку та виплати
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період
з 19.01.2010 року суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції в цій частині не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 197, 198, п. 4
ч.1 ст. 202, ст.ст.205, 207, 209 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Ковпаківського районного
суду м.Суми від 10.10.2014р. по справі №
592/2498/14-а скасувати в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії за період з 01.09.2012
року по 12.09.2013 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Сумській області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії за
період з 01.09.2012 року по 12.09.2013 року -
залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Ковпаківського районного суду м.Суми
від 10.10.2014р. по справі № 592/2498/14-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.