Справа № 813/3734/14
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року

Справа № 876/8169/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

представників позивача
Броніцької І.В., Бейло І.С.,

представника відповідача
Кельбас Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Синор" до державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

22 травня 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю (ТзОВ) ,,Синор"
звернулося до суду з адміністративним
позовом, в якому з врахуванням заяви
про зміну позовних вимог просило
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (далі - ДПІ у
Залізничному районі м. Львова) від
25.10.2013 року: №/6387, №/6383,
№/6381, №/6382, №/6375,
№/6380, №/6379 та від 04.02.2014 року:
№/1610, №/1609.

Також позивач просив зобов'язати ДПІ у
Залізничному районі м. Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області
виключити з електронної бази даних
,,Деталізована інформація по платнику
ПДВ щодо результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України"
висновки, викладені в акті від 11.09.2013
року №537/22-10/33361757 ,,Про результати
позапланової виїзної перевірки ТзОВ
,,Синор" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
22.05.2013 року" та в акті від 17.06.2013 року
№2905/22-10/33361757 ,,Про результати
позапланової виїзної перевірки ТзОВ
,,Синор" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року
по 22.05.2013 року".

Постановою від 05 серпня 2014 року
Львівський окружний адміністративний
суд позов задовольнив частково та
ухвалив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Залізничному районі м. Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області від
25.10.2013 року: №/6387, №/6383,
№/6381, №/6382, №/6375,
№/6380, №/6379; від 04.02.2014 року
№/1610, №/1609.

Також суд ухвалив зобов'язати державну
податкову інспекцію у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
виключити з електронної бази даних
,,Деталізована інформація по платнику
ПДВ щодо результатів автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України"
висновки, викладені в акті від 17.06.2013
року №2905/22-10/33361757 ,,Про результати
позапланової виїзної перевірки ТзОВ
,,Синор" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
22.05.2013 рік".

В задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ДПІ у Залізничному
районі м. Львова подала апеляційну
скаргу, оскільки вважає, що постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на доводи податкового органу
проте, що позивач не надав до перевірки
у повному обсязі бухгалтерські та
первинні документи, які підтверджують
задекларовані у податковій звітності
показники.

Таким чином, відповідач вважає, що
наслідком не виконання платником
податків обов'язку щодо надання до
перевірки у повному обсязі документів,
що належать або пов'язані з предметом
перевірки є втрата платником податків
права на відображення господарських
операцій у податковій звітності.

Долучені позивачем до матеріалів
справи первинні документи не
підтверджують задекларовані показники
фінансово-господарської діяльності
платника податків, оскільки їх обсяг не
співпадає із задекларованим обсягом
господарських операцій.

За таких обставин, податковий орган
вважає правомірними податкові
повідомлення-рішення, а тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Представник податкового органу в
судовому засіданні апеляційного суду
підтримав вимоги апеляційної скарги та
просить їх задовольнити в повному
обсязі.

Представники позивача в судовому
засіданні заперечили вимоги
апеляційної скарги та просять залишити
скаргу без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
відповідно до постанови
господарського суду Львівської
області від 21.03.2013 року ТзОВ ,,Синор"
визнане банкрутом та відкрито щодо
нього ліквідаційну процедуру,
ліквідатором призначено арбітражного
керуючого Босака О.Є.

У відповідності до приписів підпункту
78.1.7 пункту 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України посадові особи ДПІ у
Залізничному районі м. Львова провели
позапланову виїзну перевірку ТзОВ
,,Синор" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
22.05.2013 року, за наслідками якої склали
акт перевірки від 17.06.2013р. №2905/22-10/33361757 .

У зв'язку з поданням позивачем
заперечень до акту перевірки, в яких
зазначив, що інспектори не врахували
всі документи фінансово-господарської
діяльності, посадові особи ДПІ у
Залізничному районі м. Львова провели
додатково позапланову виїзну
перевірку, яку оформили актом від 11.09.2013
року №537/22-10/33361757.

В акту перевірки зафіксовано, що ТзОВ
,,Синор" на порушення підпунктів 4.1.1, 4.1.2,
4.1.3, 4.1.4, 4.1.5, 4.1.6 пункту 4.1 статті 4,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України ,,Про оподаткування прибутку
підприємств" , пунктів 44.1, 44.6 статті 44
Податкового Кодексу України допустило
завищення скоригованих валових
доходів/доходів за період з 01.01.2011 року
по 22.05.2013 року на загальну суму 1 147 476
501,00 грн. та завищення скоригованих
валових витрат/витрат на загальну суму
1 170 191 886,00 грн., а також завищило
амортизаційні відрахування в 1 кв. 2011
року на 1412775,00 грн., що призвело до
заниження податку на прибуток за
період з 1 кв.2011 року по 22.05.2013 року на
загальну суму 4 004 839,00 грн..

На порушення пунктів 44.1, 44.6 статті 44
Податкового Кодексу України ТзОВ
,,Синор" допустило завищення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за період з 01.01.2011 року
по 22.05.2013 року на загальну суму 177 802 007,00
грн. та завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість на загальну
суму 254 636 790,00 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість
за вказаний період на загальну суму
61980930,00 грн.

На порушення пунктів 44.1, 44.6 статті 44
Податкового Кодексу України
товариство позивача завищило від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання і сумою податкового
кредиту (ряд.19 декларації) на суму 13 955
572,00 грн., в тому числі за жовтень 2012 року
в сумі 13 955 572,00 грн.

Крім того, на порушення підпунктів 49.18.2,
49.18.3 пункту 49.18 статті 49, підпункту 54.3.1
пункту 54.3 статті 54 розділу II, пунктів
250.2, 250.9 статті 250 розділу VІІІ, пунктів
328.2, 328.3 статті 328 розділу ХVІ
Податкового кодексу України позивач не
подав декларації з податку на прибуток
за 2012 рік по терміну до 01.03.2013 року та за
1 кв.2013 року по терміну до 10.05.2013 року,
податкову декларацію екологічного
податку,що справляється за викиди в
атмосферне повітря забруднюючих
речовин стаціонарними джерелами
забруднення за IV кв. 2012 року по терміну
до 11.02.2013 року та за 1 кв.2013 року по
терміну до 10.05.2013року, декларації по
збору за спеціальне використання
поверхневих та підземних вод; за
спеціальне використання води, яка
входить виключно до складу напоїв,
кар'єрної, шахтної, дренажної води за
2012 рік по терміну до 11.02.2013 року,
податкові декларації орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності за 2012 рік по
терміну до 01.02.2012 року та за 2013 рік по
терміну до 01.02.2013 року.

На підставі вищевказаних актів
перевірки ДПІ у Залізничному районі м.
Львова прийняла наступні податкові
повідомлення-рішення від 25.10.2013 року:

- № /6387, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
суму 70231612,50 грн., з яких 61980930,00 грн. за
основним платежем та 8250682,50 грн. за
штрафними санкціями;

- № /6383 про зменшення розміру
від'ємного значення суми ПДВ у розмірі
13955572 грн.;

- № /6381, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток на суму 4
004 840,00 грн., з яких 4 004 839,00 грн. за
основним платежем та 1,00 грн. за
штрафними санкціями;

- № /6382 про застосування штрафних
санкцій в сумі 170,00грн за неподання
декларації з податку на прибуток;

- № /6375 про застосування штрафних
санкцій в сумі 170,00грн за неподання
декларації по збору за спеціальне
використання поверхневих та підземних
вод;

- № /6380 про застосування штрафних
санкцій в сумі 340,00 грн. за неподання
декларації по екологічному податку, що
справляється за викиди в атмосферне
повітря забруднюючих речовин;

- № /6379 про застосування штрафних
санкцій в сумі 340,00 грн. за неподання
декларації з орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності.

За наслідками адміністративного
оскарження рішенням від 30 січня 2014 року
за №227l/10/10/-8005/136 ГУ Міндоходів у
Львівській області скасувала
податкове повідомлення-рішення за
№/6381 в частині 177778,0 грн. основного
платежу з податку на прибуток та
податкове повідомлення-рішення за
№/6387 в частині 33 315,5 грн. штрафних
(фінансових) санкцій по податку на
додану вартість, а решту податкових
повідомлень-рішень залишила без змін.

На виконання зазначеного рішення ДПІ у
Залізничному районі м. Львова 04 лютого
2014 року винесла податкові
повідомлення-рішення: за №/1610,
яким збільшила ТзОВ ,,Синор" грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 70198297,00 грн., з яких
61980930,00 грн. основного платежу та 8217367,00
грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- №/1609, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств в розмірі 3827062,00
грн., з яких 3827061,00 грн. основного
платежу та 1,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

За наслідками розгляду скарги ТзОВ
,,Синор" Міністерство доходів і зборів
України від прийняло рішення від 07.03.2014
року №4423/6/99-99-10-01-15 про призначення
документальної позапланової виїзної
перевірки.

Позаплановою перевіркою, оформленою
актом №516/13-03-22-01-13/33361757 від 24.03.2014 року
підтверджено порушення вимог
податкового законодавства згідно з
висновками актів перевірок від 17.06.2013р.
№2905/22-10/33361757 та від 11.09.2013р. №537/22-10/33361757.

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи оскаржені податкові
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що вказані
вище перевірки були призначені та
проведені з порушеннями вимог
законодавства, висновки в актах
перевірки зроблені без дослідження
первинних документів, а тому не
відповідають фактичним обставинам.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, з матеріалів справи апеляційний
суд вбачає, що рішення учасників ТзОВ
,,Синор" про його припинення шляхом його
ліквідації внесено до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців 21 листопада
2012 року. Постановою господарського
суду Львівської області від 21.03.2013 року
ТзОВ ,,Синор" визнане банкрутом.
Оголошення про визнання ТзОВ ,,Синор"
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури було опубліковано в газеті
,,Голос України" № 65(5565) від 04.04.2013 р., де
зазначено, що претензії кредиторів
приймаються в місячний строк з дня
публікації оголошення про визнання
боржника, який ліквідується, банкрутом.
Всі документально - обґрунтовані
вимоги кредиторів боржника, які подані
в установлений строк, були розглянуті
та включені до реєстру вимог
кредиторів.

Наказом ДПІ у Залізничному районі м.
Львова за №439 від 22 травня 2013 р.
призначена позапланова виїзна
перевірка ТзОВ ,,Синор".

Суд першої інстанції також встановив,
що на підставі наказу ДПІ у
Залізничному районі №16 від 20.03.2012 року
було призначено проведення планової
виїзної перевірки ТзОВ ,,Гал - Кат" (яке в
подальшому було перейменовано у ТзОВ
,,Синор" - п.2.3 загальних положень акта
перевірки від 17.06.2013 року) з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року. За
результатами перевірки 02.04.2012 року
працівниками відповідача складено акт
про неможливість проведення планової
виїзної перевірки №29/22-10 (том 21.а.с.184).

Крім того, наказом відповідача від
21.08.2012 року за №531 призначена
документальна планова виїзна
перевірка ТзОВ ,,Гал - Кат", а наказами
відповідача від 15.11.2012 року та 21.12.2012
року призначались позапланові виїзні
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні взаємовідносин з
контрагентами (том.11 а.с.166), однак,
відповідач не надав жодних актів чи
довідок, за наслідками проведення
вказаних перевірок.

Порядок проведення документальних
позапланових перевірок
регламентований статтею 78 Податкового
кодексу України, підпунктом 78.1.7 якої
передбачено, що документальна
позапланова перевірка здійснюється за
наявності хоча б однієї з таких
обставин: розпочато процедуру
реорганізації юридичної особи (крім
перетворення), припинення юридичної
особи або підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця, порушено
провадження у справі про визнання
банкрутом платника податків або подано
заяву про зняття з обліку платника
податків.

Згідно з підпунктом 78.1.12 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України( в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) документальна
позапланова перевірка також
здійснюється у випадку, якщо органом
державної податкової служби вищого
рівня в порядку контролю за діями або
бездіяльністю посадових осіб органу
державної податкової служби нижчого
рівня здійснено перевірку документів
обов'язкової звітності платника
податків або матеріалів
документальної перевірки, проведеної
контролюючим органом нижчого рівня, і
виявлено невідповідність висновків
акта перевірки вимогам законодавства
або неповне з'ясування під час
перевірки питань, що повинні бути
з'ясовані під час перевірки для
винесення об'єктивного висновку щодо
дотримання платником податків вимог
законодавства, контроль за дотримання
яким покладено на органи державної
податкової служби.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
відповідно до п. 4 Указу Президента
України ,,Про деякі заходи з
регулювання підприємницької
діяльності" від 23.07.1998 №817/98,
вищестоящий контролюючий орган може за
власною ініціативою перевірити
достовірність висновків нижчестоящого
контролюючого органу шляхом перевірки
документів обов'язкової звітності
суб'єкта підприємницької діяльності
або висновків акта перевірки,
складеного нижчестоящим контролюючим
органом. Вищестоящий контролюючий
орган вправі прийняти рішення щодо
повторної перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності лише у тому
разі, коли стосовно посадових або
службових осіб контролюючого органу,
які проводили планову або позапланову
перевірку зазначеного суб'єкта,
розпочато службове розслідування або
порушено кримінальну справу. Державна
податкова адміністрація України
вправі прийняти рішення про проведення
повторної перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності у разі,
коли таке рішення оформляється наказом
за підписом її Голови.

На підставі викладеного апеляційний
суд погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо протиправності
призначення повторної документальної
позапланової виїзної перевірки ТзОВ
,,Синор" згідно наказу ДПІ у
Залізничному районі м. Львова за №439
від 22 травня 2013 року, оскільки
позапланова перевірка у відповідності
до приписів підпункту 78.1.7 пункту 78.1
статті 78 ПК України вже призначалась
наказом від 21.12.2012 року.

Крім того, постановою від 09.07.2014 року у
справі № 5181/14/876 Львівський
апеляційний адміністративний суд
визнав протиправними дії ДПІ у
Залізничному районі м. Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області щодо
незабезпечення дотримання місячного
строку призначення та початку
проведення позапланової виїзної
перевірки ТзОВ ,,Синор" у зв'язку з
порушенням провадження у справі про
визнання банкрутом платника податків,
передбаченого п. 11.3 Порядку обліку
платників податків і зборів,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів №1588 від 09.12.2011 року.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані сторонами докази щодо
правомірності висновків податкового
органу про порушення позивачем вимог
податкового законодавства, що призвело
до заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на прибуток та встановив, що такі
висновки ґрунтуються на відсутності у
платника податків первинних
документів фінансово - господарської
діяльності підприємства, які б
підтвердили фактичне здійснення
фінансово - господарських операцій
ТзОВ ,,Синор" (отримання товарів, робіт,
послуг) від підприємств -
постачальників та їх використання в
господарський діяльності підприємства
(том 11 а.с 169,176, 183).

В актах перевірки зазначено, що позивач
повідомляв податковий орган про
неможливість подання документів до
перевірки у зв'язку з втратою та
відсутністю у ліквідатора, що також
підтверджується постановою
господарського суду Львівської
області від 21.03.2013 року у справі
№914/571/13-г (том.11 а.с.168, том 1 а.с. 92-97, 118).

Стаття 44 Податкового кодексу України
передбачає, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту
(пункт 44.1).

Платники податків зобов'язані
забезпечити зберігання документів,
визначених у пункті 44.1 цієї статті, а
також документів, пов'язаних із
виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності. У разі
ліквідації платника податків
документи, визначені у пункті 44.1 цієї
статті, за період діяльності платника
податків не менш як 1095 днів, що
передували даті ліквідації платника
податків, в установленому
законодавством порядку передаються до
архіву(пункт 44.3).

У разі втрати, пошкодження або
дострокового знищення документів,
зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї
статті, платник податків зобов'язаний у
п'ятиденний строк з дня такої події
письмово повідомити контролюючий
орган за місцем обліку в порядку,
встановленому цим Кодексом для подання
податкової звітності, та контролюючий
орган, яким було здійснено митне
оформлення відповідної митної
декларації. Платник податків
зобов'язаний відновити втрачені
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
повідомлення до контролюючого органу.
У разі неможливості проведення
перевірки платника податків у
випадках, передбачених цим підпунктом,
терміни проведення таких перевірок
переносяться до дати відновлення та
надання документів до перевірки в
межах визначених цим підпунктом
строків (пункт 44.5).

У разі якщо до закінчення перевірки або
у терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення (пункт 44.6).

В ході судового розгляду справи суд
першої інстанції встановив, що під час
перевірок посадовими особами
податкового органу не було враховано
надані позивачем первинні документи,
які містили відомості про
господарські операції та
підтверджували їх здійснення:
видаткові накладні, податкові
накладні, рахунки-фактури,
товарно-транспортні накладні(ТТН),
довідки про транспортні витрати,
вантажно-митні декларації, інвойси,
СМР, сертифікати походження товарів,
копії господарських договорів, акти
надання послуг, акти здачі-приймання
робіт по переробці давальницької
сировини.

Всі зазначені документи були
відновлені позивачем, оскільки
оригінали цих документів були
викрадені у позивача, що
підтверджується довідкою
Пустомитівського РВ ГУ МВС України у
Львівській області від 20.11.2012 року за №
11994 (т.1 а.с. 118).

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу (ПК) України
визначено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної діяльності
(пункт 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування
податкового кредиту обумовлюється
наявністю факту придбання платником
податку товарів, робіт, послуг,
основних фондів, нематеріальних
активів, в ціні яких платником
податку-покупцем сплачений
(нарахований) податок на додану
вартість, та їх використання у власній
господарській діяльності.

За змістом підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 ПК України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України передбачено, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку

Статтею 1 Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України ,,Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд
дійшов висновку, що будь-які документи
(у тому числі, договори, накладні,
рахунки тощо) мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані сторонами докази та
встановив, що господарські операції
підприємства позивача з його
контрагентами мали реальний характер,
оскільки вони підтверджені належними
та допустимими доказами, первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку: видатковими
накладними, податковими накладними,
рахунками-фактурами,
товарно-транспортними накладними (ТТН),
довідками про транспортні витрати,
вантажно-митними деклараціями,
інвойсами, СМР, сертифікатами
походження товарів, копіями
господарських договорів, актами
надання послуг, актами здачі-приймання
робіт по переробці давальницької
сировини.

Відповідність вказаних документів
вимогам Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а податкових
накладних - вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК
України податковим органом не
спростовується.

Придбані послуги та товар відображені
позивачем у бухгалтерському обліку та
використані у власній господарській
діяльності - реалізовані іншим
суб'єктам господарської діяльності та
відображені в податкових
зобов'язаннях.

На час здійснення господарських
операцій контрагенти позивача були
зареєстровані у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, мали свідоцтва
платників ПДВ.

Крім того, суд врахував роздруківки
руху грошових коштів по рахунках
позивач, з вказівкою призначення
платежу, дати, номеру платіжного
доручення, коду ЄДРПОУ та назви
контрагентів за період з 01 січня 2011
року по 26 листопада 2012 року, отримані
згідно рішення суду про розкриття
банківської таємниці (том 12 а.с.157-158).

За таких обставин апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо правомірності
віднесення позивачем до складу до
складу податкового кредиту
відповідних звітних періодів сум ПДВ,
сплачених позивачем в ціні придбаних
товарів по господарських операціях з
контрагентами та сум витрат до валових
витрат.

Наведене свідчить про невідповідність
висновків податкового органу про
заниження позивачем податку на додану
вартість, податку на прибуток та
завищення від'ємного значення ПДВ
фактичним обставинам, оскільки
базуються лише на припущеннях, а тому
прийняті на підставі цих висновків
податкові повідомлення-рішення є
протиправними та підлягають
скасуванню.

На користь висновків суду першої
інстанції свідчать і ті обставини, що
відповідно до п. 73.5. ст. 73.5. Податкового
кодексу України з метою отримання
податкової інформації контролюючі
органи мають право проводити зустрічні
звірки суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється контролюючими органами з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків.

Однак, ДПІ у Залізничному районі м.
Львова ГУ Міндоходів у Львівській
області не провела жодної зустрічної
звірки з контрагентами ТзОВ ,,Синор" для
з'ясування реальності господарських
відносин та повноти відображення в
обліку платника податків.

При цьому суд правомірно відхилив як
неспроможні пояснення представника
відповідача стосовно не надсилання
запитів щодо проведення зустрічних
звірок з контрагентами з підстав того,
що реальність операцій не була
предметом перевірки, оскільки в акті
перевірки від 17.06.2013 року висновки
базуються виключно на відсутності у
платника податків первинних
документів фінансово - господарської
діяльності підприємства, які б
підтвердили фактичне здійснення
фінансово - господарських операцій
товариством позивача.

Доводи податкового органу про
невідповідність обсягу наданих
позивачем первинних документів обсягу
господарських операцій, відображених в
податковій звітності, апеляційний суд
визнає безпідставними оскільки
відповідач не досліджував первинних
документів та не встановив які саме
господарські операції не
підтверджуються наданими документами.

Податковий орган, на якого в силу ч.2 ст.
71 КАС України покладено тягар щодо
доказування правомірності свої рішень,
не навів належних та допустимих
доказів порушення позивачем строків
подання податкових декларацій з
податку на прибуток, по збору за
спеціальне використання поверхневих
та підземних вод, по екологічному
податку, з орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності, а тому суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
протиправності податкових
повідомлень-рішень про застосування
штрафних санкцій за неподання
(несвоєчасне подання) цих декларацій.

Суд першої інстанції також дійшов
вірного висновку щодо зобов'язання
відповідача виключити з електронної
бази даних висновків, викладених в акті
від 17.06.2013р. №2905/22-10/33361757, оскільки в
судовому засіданні належними та
допустимими доказами підтверджена
протиправність таких висновків.

Так, відповідно до ст.74 ПК України
податкова інформація, зібрана
відповідно до цього Кодексу, може
зберігатися та опрацьовуватися в
інформаційних базах органів державної
податкової служби або безпосередньо
посадовими (службовими) особами
органів державної податкової служби.
Перелік інформаційних баз, а також
форми і методи опрацювання інформації
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.
Зібрана податкова інформація та
результати її опрацювання
використовуються для виконання
покладених на контролюючі органи
функцій та завдань.

Згідно з п. 56.18 ст. 56 ПК України у
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення-рішення
або інше рішення контролюючого органу
у будь-який момент після отримання
такого рішення. При зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення
контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
податкова інформація по платниках ПДВ
розміщується в базі даних
,,Деталізована інформація по платнику
ПДВ щодо результатів автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України" та є
способом податкового контролю і
введена в дію ДПА України з метою
проведення перевірок податкових
декларацій з податку на додану
вартість, в якій по податковим періодам
відображаються показники податкового
кредиту та податкових зобов'язань
платників податків у розрізі
контрагентів на підставі поданої
платниками податків податкової
звітності з ПДВ, тобто податкових
декларації з податку на додану
вартість з додатками №5. Показники
податкового кредиту та податкових
зобов'язань конкретного платника
податків, які відображаються в Базі
співставлення, формуються на підставі
показників поданих таким платником
податків податкових декларацій з ПДВ
із додатком №5, і повинні їм
відповідати.

Таким чином, у разі зміни в базі
,,Деталізована інформація по платнику
ПДВ щодо результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України"
податкового зобов'язання з ПДВ у
платника податку, автоматично виникає
питання щодо зміни податкового кредиту
і у контрагента - постачальника.

За таких обставин є правомірними
висновки суду першої інстанції про те,
що висновок щодо правильності (або
недостовірності) задекларованих
платником даних податкового обліку як
підстави для внесення змін до вказаної
бази даних може бути зроблений
податковим органом після визначення
платникові податкових зобов'язань та
їх узгодження у встановленому законом
порядку. Самостійна зміна відповідачем
в Деталізованій базі співставлення
показників податкового кредиту та
податкових зобов'язань без зміни цих
показників самим платником податків
шляхом подання уточнюючих декларацій
(розрахунків), порушує його права та
інтереси, оскільки за дотриманням
критерію добросовісності платника,
який передбачає законність дій
платника у сфері податкових
правовідносин (у тому числі і щодо
формування даних податкового обліку),
доки це не спростовано у порядку,
встановленому Податковим кодексом
України. Наведене також виключає
можливість застосування до платника
негативних правових наслідків
(зокрема, у вигляді вилучення з
електронної бази даних задекларованих
ним показників) до моменту
донарахування платникові податкового
зобов'язання в порядку ст. 54 ПК України
та його узгодження.

Наведені обставини спростовують
доводи апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційний суд не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги,.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160 ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2014
року у справі № 813/3734/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 10
листопада 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим