Справа № 1423/7696/2011
Суддя: Чернієнко С. А.
Дата ухвалення: 2013-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________
Справа №
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 червня 2013 року
м.
Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в
особі судді Чернієнка С.А., розглянувши
в порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва про визнання неправомірною
бездіяльності відповідача щодо
ненарахування та невиплати щомісячної
доплати до пенсії, передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», -

В С Т А Н О В И В :

21 червня 2011 року позивач звернувся до
Центрального районного суду м.
Миколаєва з позовом до Управління
пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва. У
позовній заяві позивач просив визнати
неправомірною бездіяльність
відповідача щодо ненарахування та
невиплати у період з 01 січня 2006 року по
момент звернення із заявою щомісячної
доплати до пенсії, передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, про стягнути з
відповідача недоплачену частину цієї
надбавки та зобов'язати нараховувати
і виплачувати вказану надбавку у
такому ж розмірі в майбутньому.

Ухвалою судді від 12.03.2012р. позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині визнання
неправомірною бездіяльності
відповідача щодо ненарахування та
невиплати щомісячної доплати до
пенсії, передбаченої ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 01 січня 2006 року по 21
грудня 2010 року залишено без розгляду
через пропуск встановленого ч. 1 ст. 100
КАС України строку.

У своїх письмових запереченнях
відповідач позов ОСОБА_1 не визнавав,
стверджував, що він задоволенню не
підлягає, оскільки чинним
законодавством України не визначено
розміру мінімальної пенсії за віком, з
якої відповідно до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
має визначатися підвищення пенсії, що
її одержує дитина війни, а мінімальний
розмір пенсії за віком, визначений абз.
1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» для цих цілей не
може бути застосовано через
застереження, що міститься у ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Вивчивши зміст позовної заяви та
заперечень на неї, надані позивачем
докази, суд встановив наступне.

Позивач є пенсіонером та, маючи статус
«дитина війни», отримує пенсію за
віком, виплату та нарахування якої
здійснює відповідач.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Частиною 3 ст. 46 Конституції України
передбачено, що пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Виходячи з викладеного, розмір
мінімальної пенсії за віком за
будь-яких умов не може бути меншим за
прожитковий мінімум, встановлений
законодавством для осіб, які втратили
працездатність.

Абзацом 1 частини 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено, що
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Жодним із законодавчих положень, що
діяли на території України у вказаний
вище період, крім абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», не
визначалося іншого розміру
мінімальної пенсії за віком.

Більш того, абзацом 8 ч. 2 вказаного вище
Закону визначено, що виключно ним
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Виходячи з викладеного, положення абз. 1
ч. 1 і ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та положення ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» між собою не конкурують,
оскільки, зокрема, у даному випадку
передбачена ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
соціальна гарантія є саме підвищенням
пенсії, яку одержує дитина війни.

Отже, для визначення абсолютного
розміру передбаченого ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення пенсії, слід
застосовувати мінімальний розмір
пенсії за віком, визначений абз. 1 ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що має дорівнювати
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеному законом для конкретного
місяця, що в ньому здійснюється виплата
вказаного підвищення.

Зі змісту позовної заяви та заперечень
відповідача на неї слідує, що у період з
21 грудня 2010 року по момент звернення
позивачки до суду із позовом
відповідач надбавку до пенсії,
передбачену ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
позивачу виплачував не у такому
розмірі.

З огляду на наведене, право позивача на
отримання вказаної надбавки було
порушене і підлягає поновленню шляхом
визнання бездіяльності відповідача у
період з 21 грудня 2010 року по 21 червня 2011
року щодо ненарахування та невиплати
їй щомісячної доплати до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
неправомірною, а також зобов’язання
його провести нарахування і виплату за
вказаний період щомісячної доплати до
пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії,
що має бути визначена відповідно до
положень абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

У той же час суд вважає, що підстави для
задоволення позовних вимог в частині
зобов’язання відповідача
нараховувати та виплачувати вказану
надбавку у такому ж розмірі і в
подальшому відсутні, оскільки
неможливо визначити правомірність чи
неправомірність дій відповідача щодо
виплати цієї надбавки у майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 71, 94, 162, 163, 183-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити
частково.

Визнати неправомірною бездіяльність
Управління пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у
період з 21 грудня 2010 року по 21 червня 2011
року щомісячної доплати до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
визначеної згідно положень ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Зобов'язати Управління пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Миколаєва провести нарахування та
виплату за вказаний вище період
щомісячної доплати до пенсії ОСОБА_1
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
що має бути визначена згідно положень
ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 – відмовити.

Відшкодувати ОСОБА_1 з Державного
бюджету України понесені нею судові
витрати у виді сплаченого судового
збору у розмірі 03 (трьох) гривень 40
копійок.

Постанова підлягає негайному
виконанню в частині присуджених
позивачці виплат підвищення пенсії в
межах стягнення за один місяць.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку, шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Центральний районний суд м.
Миколаєва, протягом десяти днів з дня
отримання її копії.

Суддя: