Справа № 826/14724/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2014 року 15:36
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Скочок Т.О., суддів
Кармазіна О.А., Шрамко Ю.Т., при
секретарі Новик В.М., розглянувши у
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомПриватного підприємства
«ЛПТ-Торг» До 3-тя особаДержавної
фіскальної служби України Державна
податкова інспекція у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві провизнання дій
(бездіяльності) протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії,
скасування рішення, -
До Окружного адміністративного
суду міста Києва звернулося Приватне
підприємство «ЛПТ-Торг» (надалі -
позивач або ПП «ЛПТ-Торг») з позовом до
Державної фіскальної служби України
(надалі - відповідач), в якому просить (з
урахуванням уточненої позовної заяви
від 06.10.2014 року):
- визнати протиправними дії
(бездіяльність) Державної фіскальної
служби України щодо відмови в
прийнятті у реєстрації податкової
накладної від 11.09.2014 року №70, яка була
направлена ПП «ЛПТ-Торг» як електронні
документи для внесення до Єдиного
реєстру податкових накладних;
- зобов'язати Державну фіскальну
службу України розблокувати подачу
звітності в електронному вигляді ПП
- скасувати рішення про
неприйняття податкової накладної від
11.09.2014 року за №70, яка була направлена
ПП «ЛПТ-Торг», та визнати зазначену
податкову накладну зареєстрованою
датою (операційним днем) направлення її
як електронного документу для
реєстрації у Єдиному реєстрі
податкових накладних.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10.10.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
у судовому засіданні на 28.10.2014 року.
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
відповідачем безпідставно відмовлено
у прийнятті податкової накладної від
11.09.2014 року №70.
У судовому засіданні 28.10.2014 року в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, до
участі у справі залучено Державну
податкову інспекцію у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (надалі - третя
особа або ДПІ у Подільському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві).
У судове засідання 05.11.2014 року з'явилися
представники позивача та третьої
Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та просив суд задовольнити його
з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник третьої особи проти позову
заперечував, підтримавши доводи,
викладені у письмових пояснення,
зазначаючи, що, відмовляючи у прийнятті
податкової накладної від 11.09.2014 року №70
відповідач діяв у межах та на підставі
наданих йому повноважень, оскільки
листом від 11.09.2014 року №8465/10/26-56-10-05 ПП
«ЛПТ-Торг» повідомлено про розірвання
договору про визнання електронних
документів, у зв'язку з порушенням його
Представник відповідача у судове
засідання 05.11.2014 року не з'явився, явку
свого представника не забезпечив, хоча
належним чином повідомлений про дату
час і місце судового розгляду, що у
відповідності до положень ст. 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) підтверджується
наявною у матеріалах справи розпискою.
При цьому, під час судового засідання
28.10.2014 року представником відповідача
подано письмові заперечення проти
позову, в яких зазначено про
правомірність не прийняття податкової
накладної від 11.09.2014 року №70 з
посилання на факт розірвання договору
про визнання електронних документів,
укладеного з позивачем.
Суд у судовому засіданні 05.11.2014 року на
підставі положень ч. 6 ст. 126 КАС України,
враховуючи неприбуття належним чином
повідомленого відповідача та
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, ухвалив про перехід до
розгляду справи у порядку письмового
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення осіб, які з'явилися у судове
засідання, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи, між
ПП «ЛПТ-Торг» та ДПІ у Подільському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
укладено договір №190620141 про визнання
електронних документів від 19.06.2014 року,
предметом якого є визнання податкових
документів (податкової звітності,
реєстрів отриманих та виданих
податкових накладних з податку на
додану вартість та інших звітних
податкових документів), поданих
платником податків в електронному
вигляді із застосуванням електронного
цифрового підпису до органу ДПС
засобами телекомунікаційного зв'язку
або на електронних носіях, як
На підставі викладеного вище, 22.09.2014
року ПП «ЛПТ-Торг» засобами
електронного зв'язку подано до
контролюючого органу податкову
накладну від 11.09.2014 року №70.
За результатами обробки отриманої від
ПП «ЛПТ-Торг» засобами електронного
зв'язку податкової накладної від 11.09.2014
року №70, шляхом направлення квитанції
№1 від 22.09.2014 року, позивача повідомлено
про не прийняття вказаного документа
із зазначенням про те, що для платника
податків заборонено прийом звітності
по електронній пошті з посиланням на
можливість відсутності договору з
Вважаючи відмову у прийнятті
податкової накладної від 11.09.2014 року за
№70 необґрунтованою, а свої права та
охоронювані законом інтереси
порушеними, позивач звернувся з
позовом до суду.
Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.
Нормативно-правовим актом, який
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства, є
Податковий кодекс України (надалі - ПК
України), який набрав чинності 01.01.2011
Так, приписами п. 201.1 ст. 201 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.
У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).
Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.
Датою та часом надання податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронному вигляді до
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, є
дата та час, зафіксовані у квитанції.
Якщо надіслані податкові накладні
та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
Якщо протягом операційного дня не
надіслано квитанції про прийняття або
неприйняття, така податкова накладна
вважається зареєстрованою в Єдиному
реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або
розрахунків коригування до податкових
накладних у Єдиному реєстрі податкових
накладних здійснюється не пізніше
п'ятнадцяти календарних днів,
наступних за датою їх складання.
Порядок ведення Єдиного реєстру
податкових накладних встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Покупець
має право звіряти дані отриманої
податкової накладної на відповідність
із даними Єдиного реєстру податкових
На виконання положень п. 201.10 ст. 201 ПК
України Постановою Кабінету Міністрів
України від 29.12.2010 року №1246
затверджено Порядок ведення Єдиного
реєстру податкових накладних (надалі -
Порядок №1246), який визначає механізм
внесення відомостей, що містяться у
податковій накладній та/або розрахунку
коригування кількісних і вартісних
показників до неї (далі - податкова
накладна та/або розрахунок
коригування), до Єдиного реєстру
податкових накладних (далі - Реєстр)
платників податку на додану вартість -
продавців товарів (послуг), звіряння
даних, що містяться у виданих платникам
такого податку - покупцям товарів
(послуг) податковій накладній та
розрахунку коригування з відомостями,
які містяться у Реєстрі.
Згідно п. 6 Порядку №1246, після
накладення електронного цифрового
підпису продавець здійснює шифрування
податкової накладної та/або розрахунку
коригування в електронній формі та
надсилає їх Державній податковій
службі засобами телекомунікаційного
зв'язку з урахуванням вимог Законів
України «Про електронний цифровий
підпис» та «Про електронні документи
та електронний документообіг».
Примірник податкової накладної та/або
розрахунку коригування в електронній
формі зберігається у продавця.
Після надходження податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронній формі до
Державної податкової служби
здійснюється їх розшифрування,
перевіряється електронний цифровий
підпис, визначається відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженому Державною
податковою службою, та проводиться їх
реєстрація (п. 7 Порядку №1246).
Для підтвердження прийняття
податкової накладної та/або розрахунку
коригування до реєстрації продавцю
видається квитанція в електронній
формі у текстовому форматі, у якій
зазначаються реквізити зазначених
документів, відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженому Державною
податковою службою, результати
перевірки електронного цифрового
підпису, інформація про продавця, дата
та час прийняття, реєстраційний номер,
податковий період, за який подається
податкова накладна та/або розрахунок
коригування. Квитанція, на яку
накладається електронний цифровий
підпис Державної податкової служби,
підлягає шифруванню та надсилається
телекомунікаційного зв'язку. Примірник
квитанції в електронній формі
зберігається в Державній податковій
службі (п. 8 Порядку №1246).
Причиною відмови у прийнятті
податкової накладної та/або розрахунку
коригування до реєстрації є: 1)
наявність помилок; 2) відсутність в
Реєстрі відомостей, що містяться у
податковій накладній, яка коригується;
3) факт реєстрації податкової накладної
та/або розрахунку коригування з такими
ж реквізитами (п. 9 Порядку №1246).
Таким чином, вищенаведеними правовими
нормами наведений виключний перелік
випадків, у разі наявності яких
контролюючий орган відмовляє у
прийнятті податкової накладної.
Натомість, як було зазначено
представниками відповідача та третьої
особи під час судового розгляду справи,
листом ДПІ у Подільському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 11.09.2014 року
№8465/10/26-56-10-05, копія якого наявна у
матеріалах справи, ПП «ЛПТ-Торг»
повідомлено, що у зв'язку з порушенням
істотних умов договору, зобов'язання
сторін, визначених договором №190620141
від 19.06.2014 року, припиняються, а
податкова звітність, надіслана
засобами телекомунікаційного зв'язку,
вважається не прийнятою, що і слугувало
причиною для не прийняття податкової
накладної від11.09.2014 року №70.
Згідно листа ДПІ у Подільському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві від 11.09.2014 року
№8465/10/26-56-10-05, третьою особою вказано, що
у відповідності до довідки
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) від 10.09.2014 року №761/07,
місцезнаходження ПП «ЛПТ-Торг» за
податковою адресою, а саме: м. Київ, вул.
Маршала Гречка, 13, оф. 705 не встановлено.
В свою чергу, наказом Державної
податкової адміністрації України від
10.04.2008 року №233 затверджено Інструкцію
з підготовки і подання податкових
документів в електронному вигляді
засобами телекомунікаційного зв'язку
(надалі - Інструкція №233), яка визначає
загальні принципи організації
інформаційного обміну під час подання
платниками податків податкової
звітності до органів державної
податкової служби України в
електронній формі із використанням
електронного цифрового підпису.
З метою подання податкових документів
в електронному вигляді засобами
телекомунікаційного зв'язку платник
податків: отримує в будь-якому
включеному до системи подання
податкових документів в електронному
вигляді акредитованому центрі
сертифікації ключів посилені
сертифікати відкритих ключів
посадових осіб юридичної особи, що
мають право підпису (керівника,
бухгалтера), та печатку юридичної
особи. Платник податків фізична особа -
суб'єкт підприємницької діяльності
може обмежитись одним ключем ЕЦП.
Особисті ключі знаходяться на ключових
(електронних) носіях, що зберігаються в
таємниці; отримує в органі ДПС за
місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи
регіональної ДПА текст примірного
договору про визнання електронних
документів (додаток 1), безкоштовне
спеціалізоване програмне забезпечення
формування та подання до органів ДПС
податкових документів в електронному
вигляді; ознайомившись з редакцією
договору, заповнює необхідні
реквізити, у тому числі вписує свою
електронну адресу, підписує та
скріплює печаткою два примірники
договору (для фізичної особи суб'єкта
підприємницької діяльності за
наявності печатки); надає до органу ДПС
за місцем реєстрації підписані та
скріплені печаткою два примірники
договору та посилені сертифікати
відкритих ключів на електронному
носії; після підписання договору в
органі ДПС за місцем реєстрації
отримує один примірник договору. При
цьому ставить підпис у журналі обліку
договорів про визнання електронних
документів (додаток 2) для засвідчення
того, що платнику податків було
повернуто його примірник договору (п. 5
розділу ІІІ Інструкції №233).
Додатком 1 до Інструкції №233
затверджено примірний договір про
визнання електронних документів,
згідно п. 6.4 якого орган ДПС має право
розірвати Договір в односторонньому
порядку у випадку ненадання Платником
податків нового посиленого
сертифіката (сертифікатів) відкритого
ключа замість скасованих або в разі
зміни Платником місця реєстрації.
З аналізу вищенаведених правових норм
вбачається, що законодавчо
обґрунтованими підставами для
розірвання договору про визнання
електронних документів органом ДПС в
односторонньому порядку є 1) ненадання
платником податків нового посиленого
сертифіката (сертифікатів) відкритого
ключа замість скасованих; або 2) зміна
платником податків місця реєстрації.
Згідно п. 45.2 ст. 45 ПК України, податковою
адресою юридичної особи
(відокремленого підрозділу юридичної
особи) є місцезнаходження такої
юридичної особи, відомості про що
містяться у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. Податковою адресою
підприємства, переданого у довірче
управління, є місцезнаходження
При цьому, у відповідності до ст. 1
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» від 15.05.2003 року №755-IV
(надалі - Закон №755), місцезнаходження
юридичної особи - адреса органу або
особи, які відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступають від її імені (далі -
Відомості про юридичну особу або
фізичну особу-підприємця включаються
до Єдиного державного реєстру шляхом
внесення записів на підставі
відомостей з відповідних
реєстраційних карток та відомостей, що
надаються юридичними особами
державному реєстратору за
місцезнаходженням реєстраційної
справи згідно із законодавством
України (ч. 1 ст. 17 Закону №755).
В Єдиному державному реєстрі, зокрема,
містяться такі відомості щодо
юридичної особи як місцезнаходження
юридичної особи (ч. 2 ст. 17 Закону №755).
Водночас, якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні. Третя особа не
може посилатися на них у спорі у разі,
якщо вона знала або могла знати про те,
що такі відомості є недостовірними.
Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, не були до нього внесені, вони
не можуть бути використані в спорі з
третьою особою, крім випадків, коли
третя особа знала або могла знати ці
відомості (ст. 18 Закону №755).
Як вбачається з наявної у матеріалах
справи копії витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
11.09.2014 року, тобто станом на момент
розірвання ДПІ у Подільському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві договору
№190620141 від 19.06.2014 року,
місцезнаходженням ПП «ЛПТ-Торг»
13, оф. 705. При цьому, згідно вказаного
витягу, відомості щодо ПП «ЛПТ-Торг»
мають статус підтверджених.
З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що розірвання
договору №190620141 про визнання
електронних документів від 19.06.2014 року
з підстав не встановлення
місцезнаходження ПП «ЛПТ-Торг» за
податковою адресою, а саме: м. Київ, вул.
Маршала Гречка, 13, оф. 705, є
необґрунтованим, а, відтак, останній не
розірваний у встановленому
законодавством порядку та продовжує
свою дію. Таким чином, у Державної
фіскальної служби України продовжують
мати місце зобов'язання за даним
договором, у тому числі прийняття
податкової накладної від 11.09.2014 року
№70, поданої засобами електронного
Отже, суд вказує, що дії Державної
фіскальної служби України щодо відмови
в прийнятті у реєстрації податкової
накладної від 11.09.2014 року №70 є
протиправними, за результатами чого
слід зобов'язати Державну фіскальну
службу України вважати прийнятою та
зареєстрованою в Єдиному реєстрі
податкових накладних 22.09.2014 року
податкову накладну від 11.09.2014 року №70.
Вищезазначена позиція узгоджується з
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною у листі від
24.10.2013 року №1486/12/13-13.
Щодо позовної вимоги про скасування
рішення про неприйняття податкової
накладної від 11.09.2014 року за №70, яка
була направлена ПП «ЛПТ-Торг», суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

КАС України не містить визначення
термінів нормативно-правовий акт та
правовий акт індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, який встановлює, змінює чи
припиняє дію обов'язкових правил
поведінки, обмежених в часі, просторі
та за колом осіб, та призначений для
неодноразового застосування. Правовий
акт індивідуальної дії - виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий з метою реалізації
положень нормативно-правового акту
(актів) щодо конкретної життєвої
ситуації, не містить
загальнообов'язкових правил поведінки
та стосується прав і обов'язків чітко
визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому
він адресований.

Обов'язковою ознакою як
нормативно-правового, так і правового
акту індивідуальної дії є юридичний
характер, тобто обов'язковість його
приписів для відповідного суб'єкта
(суб'єктів), дотримання яких
забезпечується правовими механізмами.

Однак, як вбачається зі змісту
квитанції №1 від 22.09.2014 року, якою
позивача повідомлено про не прийняття
податкової накладної від 11.09.2014 року за
№70, остання не має обов'язкового
характеру і не встановлює для ПП
«ЛПТ-Торг» прав та обов'язків у сфері
публічно-правових відносин, а тому не є
рішенням у розумінні п. 1 ст. 17 КАС
України, з огляду на що вимога про
скасування рішення про неприйняття
податкової накладної від 11.09.2014 року за
№70, яка була направлена ПП «ЛПТ-Торг»,
не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
Державної фіскальної служби України
розблокувати подачу звітності в
електронному вигляді ПП «ЛПТ-Торг», суд
зазначає про наступне.

Приписами ч. 1 ст. 2 КАС України
встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС
України позивачем є, зокрема, особа, на
захист прав, свобод та інтересів якої
подано адміністративний позов до
адміністративного суду.

З вказаних правових норм вбачається, що
фізична особа може звернутися до
адміністративного суду з позовом про
визнання неправомірними дій суб'єкта
владних повноважень лише в тому
випадку, якщо такі дії порушують її
права та охоронювані законом інтереси.

Вищий адміністративний суд України в
інформаційному листі від 01.06.2010 року
№781/11/13-10 зазначає, що звернення до суду
з позовом особи, якій не належить право
вимоги (неналежний позивач), є
підставою для відмови у задоволенні
такого позову оскільки права, свободи
чи інтереси цієї особи у сфері
публічно-правових відносин не
порушено.

При цьому, КАС України не містить
положень, які б давали позивачу право
звертатися до суду із вимогою щодо
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень вчинити в інтересах
позивача певні дії, спрямовані на
захист прав, порушення яких на момент
постановлення судового рішення не
відбулося.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а, відтак, такими, що
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст.
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії
Державної фіскальної служби України
щодо відмови в прийнятті у реєстрації
податкової накладної від 11.09.2014 року за
№70.

3. Зобов'язати Державну фіскальну
службу України вважати прийнятою та
зареєстрованою в Єдиному реєстрі
податкових накладних 22.09.2014 року
податкову накладну від 11.09.2014 року за
№70.

4. В іншій частині позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Т.О. Скочок

Судді
О.А. Кармазін

Ю.Т.
Шрамко