Справа № 809/825/13-а
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 р.
м.Львів
Справа № 876/7411/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Коваля Р.Й.,

суддів:
Судової-Хомюк Н.М., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу фізичної
особи-підпри-ємця ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 08.04.2013 року
в адміністративній справі № 809/825/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до управління
Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області про
скасування постанови,

встановив:

У березні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з
позовом до управління
Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області про
скасування постанови про застосування
фінансових санкцій № 022063 від 26.02.2013
року.

Позивач вказував, що оскаржена
постанова винесена у зв'язку з
відсутністю у нього ліцензійної
картки, проте перевіряючим надавалася
ліцензійна картка НОМЕР_2 для огляду,
однак до уваги відповідачем взята не
була.

Вважаючи такі дії відповідача
незаконними, позивач звернувся до суду
та просив визнати протиправною і
скасувати постанову № 022063 від 26.02.2013
року про застосування фінансових
санкцій.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
08.04.2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду оскаржив позивач.
Вважає, що оскаржувана постанова
прийнята з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
задовольнити.

Апелянт зазначав, що згідно із абз.4 ч.1
ст.60 Закону України «Про автомобільний
транспорт» забороняється експлуатація
легкового автомобіля, облаштованого як
таксі, без наявності ліцензійної
картки, проте, у нього на момент
перевірки була ліцензійна картка
НОМЕР_2, а тому відсутні підстави для
застосування фінансових санкцій.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
хоча належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду, у
відповідності до пункту 2 частини
першої статті 197 КАС України суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про можливість розгляду справи в
порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу апелянта
необхідно залишити без задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 лютого 2013 року
державними інспекторами Управління
Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області на основі
завдання на перевірку від 12.03.2013 року №
60 була проведена рейдова перевірка
додержання норм законодавства про
автомобільний транспорт
автомобільними перевізниками.

Під час проведення даної перевірки
інспекторами управління
Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області перевірено
транспортний засіб марки DAEWOO Lanos D5XS550,
державний номер НОМЕР_1, що належить
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, та
встановлено, що позивач експлуатував
легковий автомобіль, облаштований як
таксі, без наявності ліцензійної
картки, чим порушив вимоги статті 39
Закону України «Про автомобільний
транспорт».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувана постанова відповідача
прийнята на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно пункту 2 статті 8 Закону
України «Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» суб'єкт
господарювання зобов'язаний провадити
певний вид господарської діяльності,
що підлягає ліцензуванню, відповідно
до встановлених для цього виду
діяльності ліцензійних умов.

Згідно положень статті 9 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
визначено, що ліцензуванню підлягає
надання послуг з перевезення
пасажирів, небезпечних вантажів,
багажу повітряним, річковим, морським,
автомобільним, залізничним
транспортом.

Відповідно до статті 39 Закону України
«Про автомобільний транспорт», фізична
особа-перевізник, що здійснює
перевезення пасажирів на таксі
зобов'язана мати наступні документи:
ліцензія, інші документи, передбачені
законодавством України; для водія
таксі - посвідчення водія відповідної
категорії, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу, ліцензійна
картка, інші документи, передбачені
законодавством України.

Пунктом 3 статті 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» встановлено,
що за порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються штраф у розмірі
тридцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за стоянку легкового
автомобіля, який не облаштований як
таксі і не має ліцензійної картки, та
посадку пасажирів на стоянці таксі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
автомобільний транспорт»
автомобільний перевізник - фізична або
юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Судом встановлено, що ліцензійну
картку НОМЕР_2 на транспортний засіб
DAEWOO Lanos D5XS550, державний номер НОМЕР_1
позивач виготовляв одночасно з
ліцензією 28.07.2010 року, на основі
тимчасового реєстраційного талону
НОМЕР_3, термін дії якого до 21.06.2012 року
(а.с.28).

Згідно пункту 3.3 розділу ІІІ Положення
про ліцензійну картку, що додається до
ліцензії на надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом, ліцензійна
картка є недійсною, зокрема, у разі змін
у реєстраційних документах власних
автотранспортних засобів або в інших
засвідчених в установленому порядку
документах, що підтверджують право
користування чи розпорядження таким
автотранспортним засобом, що
використовується на інших законних
підставах.

Відповідно, ліцензійна картка НОМЕР_2
на транспортний засіб DAEWOO Lanos D5XS550,
державний номер НОМЕР_1 була недійсна в
момент проведення відповідачем
перевірки.

Заяву про видачу нової ліцензійної
картки відповідач подав тільки 21.02.2013
року (а.с.29), тому в момент складення
акта нову ліцензійну картку відповідач
ще не отримав.

З аналізу вищезазначеного
законодавства судом видно, що
ліцензійна картка на транспортний
засіб, який перевірявся, втратила
чинність, оскільки втратив чинність
тимчасовий реєстраційний талон
транспортного засобу, на підставі
якого була видана картка. Таким чином,
відсутність ліцензійної картки і
використання недійсної ліцензійної
картки, в контексті наведених норм, є
тотожними поняттями.

Відтак, суд приходить до висновку, що
дана ліцензійна картка не могла бути
взята до уваги державними інспекторами
і фінансові санкції до позивача
застосовані правомірно.

Згідно із положеннями п.27 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 листопада 2006
року № 1567 за наявності підстав
керівник органу державного контролю
або його заступник виносить постанову
про застосування фінансових санкцій.

26.02.2013 року начальником управління
Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області щодо
відповідача винесено постанову № 022063
(а.с.26). Вказаною постановою встановлено
порушення абзацу 4 частини 1 статті 60
Закону «Про автомобільний транспорт»,
а саме - експлуатацію легкового
автомобіля, облаштованого як таксі, без
наявності ліцензійної картки, за що
передбачено штраф у розмірі тридцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а саме 510 грн.

Необхідно зазначити, що рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
від 14.02.2013 року № 472 позивач був
запрошений на розгляд справи, але
поштове відправ-лення повернулося на
адресу відповідача як не вручене з
незалежних від нього причин, а тому
вважається врученим належним чином.

Згідно зі статтею 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідач довів належними доказами
законність прийнятого ним рішення.

Частиною першою статті 200 КАС України
передбачено, що суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова
колегія приходить до переконання, що
доводи апеляційної скарги є
безпідставними і необґрунтованими та
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 08.04.2013 року
в адміністративній справі № 809/825/13-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
Р.Й. Коваль

Судді:
Н.М. Судова-Хомюк

В.В. Гуляк