Справа № 2а-2509/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Справа №
114306/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Матковської З.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші Івано-Франківської
області та ОСОБА_1 на постанову
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 21.03.2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші Івано-Франківської області
про нарахування підвищення до пенсії
як дитині війни,-

В С Т А Н О В И В:

27.12.2010 року позивач звернувся до суду з
позовом до УПФУ про нарахування та
виплату підвищення до пенсії як дитині
війни за період з 01.01.2009 року по дату
винесення рішення по справі і надалі,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
21.03.2011 року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано дії
протиправними. Зобов'язано УПФУ
здійснити нарахування і виплату
позивачу підвищення до пенсії у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов»язкове
державне пенсійне страхування»
починаючи з 01.09.2010 року відповідно до
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з врахуванням
виплачених сум. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, УПФУ та ОСОБА_1 подали
апеляційні скарги, в якій просять
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову.

В апеляційній скарзі УПФУ та ОСОБА_1
вказують на те, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Колегія суддів, у відповідності до ч.1
п.2 ст.197 КАС України, вважає за можливе
розглядати справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги слід задовольнити частково, з
наступних міркувань.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач є дитиною війни
та відповідно до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин мав право на
підвищення виплачуваної йому УПФУ
пенсії за віком.

У відповідності до ст.ст.99, 100 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Відтак, судом першої інстанції
безпідставно не враховано, що позивач
пропустив строк звернення до
адміністративного суду, оскільки
звернувся з позовом лише 27.12.2010 року.
Оскільки стосовно ненарахованих
пенсій ніякими нормативно-правовими
актами, крім КАС України, не визначено
строк звернення до суду, то під час
вирішення спорів, які виникають із
вказаних правовідносин слід
застосовувати піврічний строк
звернення до суду.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про необхідність
застосування строку звернення до суду,
визначеного ст.99 КАС України та
залишення без розгляду позовних вимог
позивача в частині нарахування та
виплати підвищення до пенсії як дитині
війни за період з 01.01.2009 року по 26.06.2010
року включно.

Колегія суддів вважає підставними
заявлені вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком починаючи з 27.06.2010 року,
оскільки дія норм ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» на
2010 рік не була зупинена чи обмежена
іншими нормативними актами. Статтею 70
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» Кабінету Міністрів
України надано право у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. З
аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Відповідно до п.6 Постанови Кабінету
Міністрів України від 6 липня 2011 р. № 745
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету» (вступила в
дію з 23.07.2011 року) установлено, що дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться у
розмірі 49,8 гривні.

Відтак, до набрання чинності
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, у справах щодо розміру підвищення
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, дітям війни
застосуванню підлягають положення
статті 6 Закону про соціальний захист
дітей війни.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком, а
тому доводи апелянта в цій частині є
необгрунтованими.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача за період з
27.06.2010 року по 22.07.2011 року включно, у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування ним обставин, які
мають значення для справи та
невідповідність його висновків
дійсним обставинам справи, що призвело
до неправильного вирішення спору по
суті. Відтак, оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям
нової, якою позовні вимоги слід
задовольнити частково.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.
195, 197, п.3 ч.1 ст. 198, п.1,3,4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205,
ст. 207, ст. 254, ст.256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші
Івано-Франківської області та ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
21.03.2011 року у справі №2а-2509/11 - скасувати
та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші
Івано-Франківської області про
нарахування та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни за період з
01.01.2009 року по 26.06.2010 року включно
залишити без розгляду.

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші
Івано-Франківської області в частині
відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та
виплаті підвищення до пенсії.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Калуші
Івано-Франківської області нарахувати
та виплатити на користь ОСОБА_1
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з урахуванням
абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум за період з 27.06.2010 року
по 22.07.2011 року включно.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 Кодексу
адміністративного судочинства України
допустити вищезазначену постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.М. Каралюс

Судді
З.М. Матковська

В.С. Затолочний