Справа № 807/979/14
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2014 рокум. Ужгород№ 807/979/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С. І.

при секретарі судового засідання -
Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивач: ОСОБА_1, ОСОБА_2 (довіреність
від 31.03.2014 року)

відповідача: Пензов С.В. (довіреність
від 30.12.2013 року № 03-1/1-06-40/5200)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Чопської митниці
Міндоходів про скасування наказу та
поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 7 листопада 2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини Постанови.
Постанова в повному обсязі складена 24
листопада 2014 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою (а.с.4-6) до Чопської митниці
Міндоходів (далі - відповідач, Чопська
митниця Міндоходів), якою просить
скасувати наказ Чопської митниці
Міндоходів від 03 березня 2014 року № 134-о
"Про звільнення ОСОБА_1" та поновити
його на роботі в Чопській митниці
Міндоходів на посаді начальника
сектору митного оформлення № 2 митного
поста "Чоп-залізничний" Чопської
митниці з 03 березня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
згідно оскаржуваного наказу Чопської
митниці від 03 березня 2014 року № 134-о,
позивача звільнено із займаної посади
у зв'язку з реорганізацією, скороченням
чисельності та штату працівників,
відповідно до п.1 ст. 40 Кодексу законів
про працю України. Вважає, що наказ про
звільнення винесено незаконно та таким
порушено законні права позивача,
оскільки, не було враховано переважне
право позивача на залишення на роботі
через наявність двох малолітніх дітей
та тривалий, безперервний стаж роботи в
митних органах, а відтак, зазначений
наказ необхідно визнати протиправним
та скасувати.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав з підстав, наведених у
позовній заяві, просить позов
задовольнити в повному обсязі,
визнавши протиправним та скасувавши
наказ Чопської митниці Міндоходів від
03 березня 2014 року № 134-о, зобов'язавши
Чопську митницю Міндоходів поновити
його на займаній на час звільнення
посаді начальника сектору митного
оформлення № 2 митного поста
"Чоп-залізничний" Чопської митниці з 03
березня 2014 року.

Відповідач надав суду заперечення на
адміністративний позов (лист Чопської
митниці від 08.05.2014 року за № 03.1-6-06-36/3184,
а.с.49-52), згідно якого позов не визнав та
просить суд відмовити в його
задоволенні, посилаючись на наступне:
Указом Президента України "Про деякі
заходи з оптимізації системи
центральних органів виконавчої влади"
від 24.12.2012 року № 726/2012, утворено
Міністерство доходів і зборів України,
реорганізувавши Державну митну службу
України та Державну податкову службу
України. Реорганізація Чопської
митниці Держмитслужби
супроводжувалась скороченням штатної
чисельності. 21.06.2013 року позивача було
попереджено про можливе звільнення, у
відповідності до ст. 49 КЗпП України, при
цьому, враховуючи продуктивність
праці, кваліфікацію та
освітньо-кваліфікаційний рівень,
позивача було попереджено про
відсутність вакантних посад, які було б
можливо йому запропонувати для
подальшого працевлаштування.

Крім того, згідно поданих додаткових
письмових пояснень (лист Чопської
митниці від 05.08.2014 року № 03.1-6-06-36/5215, а.с.
116-117), трудові відносини із позивачем
згідно оскаржуваного наказу були
припинені саме за клопотанням позивача
та такий особисто виявив бажання
припинити трудові правовідносини
шляхом видання наказу про звільнення у
зв'язку із реорганізацією, скороченням
чисельності та штату працівників, з
метою отримання додаткових пільг
(зокрема вихідної допомоги).

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив та
просить відмовити в його задоволенні з
мотивів, наведених у поданому
запереченні проти позову та додаткових
поясненнях.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши позивача та його
представника, а також представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про задоволення
адміністративного позову в повному
обсязі, виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи,
постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19.10.2012 року
(справа №2а-0770/2142/12, головуючий - суддя
Іванчулинець Д.В.) ОСОБА_1 поновлено на
посаді начальника сектору митного
оформлення № 3 відділу митного
оформлення № 2 митного поста
"Чоп-залізничний" Чопської митниці та
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2013 року
постанову залишено без змін.

01.06.2013 року на виконання постанови
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19.10.2012 року
та ухвали Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2013 року
ДМС України видано наказ № 922-к, згідно
якого позивача поновлено на займаній
на час звільнення посаді з 28.05.2012 року.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13.02.2014 року скасовано
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19.10.2012 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2013 року,
та в задоволенні позову ОСОБА_1 про
поновлення на роботі - відмовлено.

Указом Президента України від 24.12.2012
року № 726/2012 "Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади", утворено
Міністерство доходів і зборів України
шляхом реорганізації Державної митної
служби України та Державної податкової
служби України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 24.03.2013 року № 229 "Про
утворення територіальних органів
Міністерства доходів і зборів"
утворено Чопську митницю Міндоходів як
територіальний орган Міністерства
доходів і зборів України та
реорганізовано Чопську митницю
Державної митної служби України шляхом
приєднання до Чопської митниці
Міндоходів. Територіальні органи
Міністерства доходів і зборів є
правонаступниками територіальних
органів Державної податкової служби та
Державної митної служби, що
реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї
постанови (п. 3 постанови).

Згідно попередження про наступне
вивільнення від 21.06.2013 року (а.с.64)
позивача, у відповідності до ст. 49-2 КЗпП
України, було персонально попереджено
про майбутнє звільнення з посади
(роботи) відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП
України. При цьому, у розділі
"пропонується вакантна посада (або
вчиняється запис про її відсутність)
вказано про відсутність вакансії.

Наказом Чопської митниці Міндоходів
від 03 березня 2014 року № 134-о, у зв'язку з
реорганізацією, скороченням
чисельності та штату працівників,
відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів
пор працю, звільнено із займаної посади
ОСОБА_1, начальника сектору митного
оформлення № 3 відділу митного
оформлення № 2 митного поста
"Чоп-залізничний" Чопської митниці (п.1
наказу).

Позивачем оскаржено до Закарпатського
окружного адміністративного суду
наказ Чопської митниці Міндоходів від
03.03.2014 року № 134-о про звільнення його із
займаної посади, та позовом просить
також поновити його на займаній на час
звільнення посаді.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ч. 2 ст. 3 КАС України, до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень (крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження) та згідно п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС
України, компетенція адміністративних
судів поширюється, в тому числі, на
спори з приводу проходження публічної
служби, якою є, зокрема, служба в
митних органах.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 569 Митного кодексу
України від 13.03.2012 року № 4495 - VI (в
редакції станом на час виникнення
спірних правовідносин, далі - МК
України), правове становище посадових
осіб органів доходів і зборів
визначається цим Кодексом, а в частині,
не врегульованій ним, - законодавством
про державну службу та іншими актами
законодавства України.

Закон України "Про державну службу" від
16 грудня 1993 року № 3723-XII (з наступними
змінами та доповненнями, далі -Закон 3723)
визначає загальні засади діяльності, а
також статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті.

Зі змісту ч. 1 ст. 30 Закону 3723 вбачається,
що підстави припинення державної
служби можуть бути загальними, тобто
визначеними Кодексом законів про працю
України, та спеціальними,
передбаченими у цій нормі права.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
ОСОБА_1 звільнений в зв'язку зі
скороченням штату, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП
України. Враховуючи, що положеннями МК
України та Закону 3723 не
регламентується порядок звільнення в
зв'язку з скороченням штату та позивача
звільнено за скороченням штату
відповідно по п. 1 ст. 40 КЗпП України, до
даних правовідносин підлягають
застосуванню норми саме Кодексу
законів про працю України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про
працю України, трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках, зокрема, змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників. При
цьому звільнення з підстав зазначених
у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.1992 року
№ 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів", розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п.1
ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи був
попереджений він за 2 місяці про
наступне вивільнення. При
реорганізації підприємства або при
його перепрофілюванні звільнення за п.1
ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це
супроводжується скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями.

Статтею 49-2 КЗпП України визначено, що
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

21 червня 2013 року, керуючись положеннями
ст. 40 КЗпП України, позивача було
попереджено про можливе звільнення у
зв'язку з реорганізацією Державної
митної служби України.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган,
відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України,
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації, якщо на час проведення
такої реорганізації, відсутня штатна
одиниця (посада), на якій робітник
перебував до зміни в організації
виробництва чи праці.

Звільнення з зазначених підстав
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

У разі відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник
підлягає звільненню по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 36 КЗпП України,
у разі реорганізації підприємства
(злиття, приєднання, поділу, виділення,
перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується, та
припинення трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників.

Згідно Штатного розпису Чопської
митниці Міндоходів затвердженим 07
травня 2013 року, введеним в дію наказом
Чопської митниці Міндоходів від 08
травня 2013 року № 1 "Про введення в дію
тимчасової структури і штатного
розпису Чопської митниці Міндоходів",
ОСОБА_1 повідомлено про відсутність
вакантних посад.

Втім, як вбачається із наданого на
вимогу суду списку вакантних посад в
Чопській митниці Міндоходів станом на
03.03.2014 року, наявна 1 вакантна посада
головного державного інспектора
відділу митного оформлення № 2 митного
посту "Чоп-залізничний", однак, така не
була запропонована позивачу. Крім того,
згідно цього списку, станом на 03.03.2014
року у Чопській митниці були
вакантними загалом 29 посад, жодна з
яких не була запропонована позивачеві.

Не приймаються до уваги посилання
відповідача на те, що позивачу не
пропонувались вакантні посади у
зв'язку з його низькою кваліфікацією,
оскільки рівень кваліфікації підлягав
визначенню за результатами тестування
після попередження про наступне
вивільнення.

Відповідно до Положення про проведення
атестації державних службовців,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України (далі - Положення) з
метою підвищення ефективності
діяльності державних службовців та
відповідальності за доручену справу в
державних органах один раз на три роки
проводиться їх атестація, під час якої
оцінюються результати роботи, ділові
та професійні якості, виявлені
працівниками при виконанні службових
обов'язків, визначених типовими
професійно-кваліфікаційними
характеристиками посад і відображених
у посадових інструкціях, що
затверджуються керівниками державних
органів відповідно до Закону України
"Про державну службу" та інших
нормативно-правових актів.

Згідно п. 11 Положення, на підставі
всебічного аналізу виконання основних
обов'язків, складності виконуваної
роботи та її результативності, знання
та користування державною мовою під
час виконання службових обов'язків
комісія приймає одне з таких рішень:
відповідає займаній посаді; відповідає
займаній посаді за умови виконання
рекомендацій щодо підвищення
кваліфікації з певного фахового
напряму, набуття навичок роботи на
комп'ютері тощо; не відповідає займаній
посаді. Атестованими вважаються
державні службовці, визнані комісією
такими, що відповідають займаній
посаді, або відповідають займаній
посаді за певних умов.

Відповідно до абз.3 п.12 Положення, у разі
прийняття рішення про невідповідність
державного службовця займаній посаді
комісія рекомендує керівникові
перевести цього державного службовця
за його згодою на іншу посаду, що
відповідає його професійному рівню,
або звільнити із займаної посади.

Отже, єдиним способом оцінки
кваліфікації працівника є атестація.

З врахуванням викладеного,
відповідачем не дотримано порядку
звільнення позивача на підставі п.1 ч.1
ст. 40 КЗпП України, тому оскаржуваний
наказ слід скасувати.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів", при реорганізації
підприємства або при його
перепрофілюванні, звільнення за п.1 ст.40
КЗпП України може мати місце, якщо це
супроводжується скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями. Працівник, який був
незаконно звільнений до реорганізації,
поновлюється на роботі в тому
підприємстві, де збереглося його
попереднє місце роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача. Відповідачем не доведено
правомірність звільнення ОСОБА_1 зі
служби в митних органах за п. 1 ст. 40
КЗпП України та, відповідно,
правомірність оскарженого наказу
Чопської митниці Міндоходів від 03.03.2014
року за № 134-о, вимоги позову щодо його
скасування та поновлення на займаній
на час звільнення посаді відповідають
вимогам закону та обставинам справи, що
підтверджені дослідженими в судовому
засіданні належними та допустимими
доказами, в зв'язку з чим позов
підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 Кодексу
законів про працю України, у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, що
розглядає трудовий спір

На підставі наведеного, слід
зобов'язати Чопську митницю Міндоходів
поновити ОСОБА_1 на займаній на час
звільнення посаді начальника сектору
митного оформлення № 3 митного
оформлення № 2 митного поста
"Чоп-залізничний" Чопської митниці з 3
березня 2014 року

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС
України негайно виконуються постанови
суду, зокрема, щодо поновлення на
посаді у відносинах публічної служби.
Виходячи з наведеного, постанова в
частині поновлення на посаді підлягає
до негайного виконання.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України та в зв'язку
з відсутністю судових витрат позивача,
судові витрати у справі не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 160, 163, 256
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Чопської митниці
Міндоходів про скасування наказу та
поновлення на роботі - задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
наказ Чопської митниці Міндоходів "Про
звільнення ОСОБА_1" від 3 березня 2014
року № 134-о.

3. Зобов'язати Чопську митницю
Міндоходів поновити ОСОБА_1 на займаній
на час звільнення посаді начальника
сектору митного оформлення № 3 митного
оформлення № 2 митного поста
"Чоп-залізничний" Чопської митниці з 3
березня 2014 року.

4. Постанова в частині поновлення на
посаді підлягає до негайного
виконання.

5. Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст. 186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

Суддя С.І. Рейті