Справа № 2а-1970/700/12
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м.
Львів Справа № 9104/87363/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

представників позивача - Ганущин О.Б.,
Піпи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги відділу
Державної служби охорони при УМВС
України в Тернопільській області
(правонаступником якого є управління
Державної служби охорони при УМВС
України в Тернопільській області) та
Тернопільської об'єднаної державної
фінансової інспекції на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 квітня 2012
року по справі № 2а-700/12/1970 за позовом
відділу Державної служби охорони при
УМВС України в Тернопільській області
до Тернопільської об'єднаної державної
фінансової інспекції, провідного
контролера-ревізора Тернопільської
об'єднаної державної фінансової
інспекції Срібного М.І. про визнання
протиправними дій та часткове
скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Відділ Державної служби охорони при
УМВС України в Тернопільській області
(далі - ВДСО) звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
фінансової інспекції (далі -
Тернопільська ОДФІ), провідного
контролера-ревізора Тернопільської
ОДФІ Срібного М.І., в якому, з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог, просив визнати неправомірними
дії провідного контролера-ревізора
Тернопільської ОДФІ Срібного М.І. щодо
складання акта ревізії
фінансово-господарської діяльності за
період з 01 листопада 2009 року по 30
вересня 2011 року від 10 січня 2012 року №
17-22/15 в частині висновків, що послужили
підставою пред'явлення вимоги від
10 лютого 2012 року № 19-17-17-17 «Про
усунення порушень законодавства з
питань використання фінансів»,
скасувати пункти 2, 3, 4, 5, 7 вказаної
вимоги.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 квітня
2012 року вказаний позов задоволено
частково, скасовано пункт 2 вимоги
Тернопільської ОДФІ від 10 лютого 2012
року № 19-17-17-17 «Про усунення порушень
законодавства з питань використання
фінансів» в частині вимоги повернути
кошти на оплату за надані послуги з
охорони об'єктів, які не входять в
Перелік об'єктів, що підлягають
обов'язковій охороні підрозділами
Державної служби охорони при МВС за
договорами, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 10
серпня 1993 року № 615. В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, ВДСО та Тернопільська ОДФІ
оскаржили його в апеляційному порядку.

ВДСО просить скасувати оскаржуване
рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та прийняти
нове, яким задовольнити позов повністю,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що ним
не було допущено порушень
законодавства з питань збереження і
використання фінансів, а відтак, пункти
2, 3, 4, 5, 7 вимоги Тернопільської ОДФІ від
10 лютого 2012 року № 19-17-17-17 «Про усунення
порушень законодавства з питань
використання фінансів» є
безпідставними та підлягають
скасуванню.

Тернопільська ОДФІ просить скасувати
оскаржуване рішення в частині
задоволення позовних вимог та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову повністю,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції при вирішенні справи в цій
частині допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного її
вирішення.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує на те, що судом першої
інстанції не враховано, що протягом
ревізованого періоду позивачем в
окремих випадках укладались договори з
суб'єктами господарювання та фізичними
особами про надання послуг з охорони
об'єктів за цінами, які не
забезпечували самоокупності,
внаслідок чого позивач за
2009-2010 роки недоотримав доходів на суму
412283.03 грн., що свідчить про
правомірність пункту 2 вимоги від 10
лютого 2012 року № 19-17-17-17 «Про усунення
порушень законодавства з питань
використання фінансів».

Представники позивача в судовому
засіданні підтримали вимоги поданої
позивачем апеляційної скарги, просили
її задовольнити, посилаючись на
викладені в ній доводи.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, хоча їх
належним чином було повідомлено про
дату, час та місце апеляційного
розгляду, що відповідно до частини 4
статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України не перешкоджає
розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників позивача, обговоривши
доводи апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення апеляційної
скарги ВДСО та для повного задоволення
апеляційної скарги Тернопільської
ОДФІ виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
Тернопільською ОДФІ, відповідно до
пункту 1.1.6.1 плану роботи
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Тернополі та Тернопільському районі на
IV квартал 2011 року та на підставі
направлень на проведення ревізії від 18
листопада 2011 року № 195 та від 20 грудня
2011 року № 843, проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності ВДСО за період з 01 листопада
2009 року по 30 вересня 2011 року, за
результатами якої складено акт від 20
січня 2012 року № 17-22/15.

На підставі зазначеного вище акта
ревізії Тернопільською ОДФІ листом від
10 лютого 2012 року № 19-17-19-17 надіслано
позивачу вимогу «Про усунення порушень
законодавства з питань використання
фінансів», відповідно до пунктів 2, 3, 4, 5,
7 якої вимагалось:

у зв'язку з наданням позивачем послуг з
охорони об'єктів за заниженими цінами
за 2009-2010 роки, провести роботу щодо
повернення коштів за надані послуги в
сумі 412283.03 грн.;

у зв'язку з невідшкодуванням
мешканцями приміщення суми оплати за
опалення, здійсненої позивачем,
відобразити дебіторську
заборгованість за фізичними особами
щодо яких здійснено безпідставні
витрати на суму 36032.80 грн. та вжити
заходи щодо відшкодування коштів, в
тому числі й шляхом пред'явлення
цивільних позовів;

у зв'язку з наданням позивачем
благодійної допомоги на суму 42300.00 грн.,
не передбаченої фінансовими планами на
відповідні роки, вжити заходів щодо
відшкодування безпідставно наданої
благодійної допомоги на зазначену
суму;

у зв'язку з завищенням позивачем
обсягів виконаних робіт на загальну
суму 2482.00 грн. (з урахуванням
загальновиробничих та
адміністративних витрат, прибутку і
ПДВ), відобразити вказану суму як
дебіторську заборгованість та
стягнути її з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТОМ-ІнвестБуд»;

у зв'язку з реалізацією позивачем
автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF» безпосередньо
фізичній особі за ціною, встановленою
експертним автотоварознавчим
дослідженням, без проведення конкурсу
на конкурентних засадах на аукціоні чи
через біржу та без укладення договору
купівлі-продажу та складання акта
приймання-передачі, в подальшому при
реалізації майна дотримуватись норм
чинного законодавства.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що на
послуги охорони, які надає ВДСО,
державне регулювання цін не
здійснюється, ціни встановлюються за
вільним принципом з урахуванням
конкретної ситуації на ринку та інших
складових, відтак, вимога
Тернопільської ОДФІ в частині
повернення позивачем коштів на оплату
за надані послуги з охорони об'єктів,
які не входять в Перелік об'єктів, що
підлягають обов'язковій охороні
підрозділами Державної служби охорони
при МВС за договорами, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 10 серпня 1993 року № 615, є
протиправною. Щодо решти оскаржуваних
пунктів вимоги суд зазначив, що вони
прийняті Тернопільською ОДФІ на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачений Конституцією та
законами України.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженим Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року № 499/2011,
Державна фінансова інспекція України
(Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4
вказаного Положення Держфінінспекція
України відповідно до покладених на
неї завдань вживає в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальності винних осіб, а саме:
вимагає від керівників та інших
підконтрольних установ усунення
виявлених порушень законодавства;
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 цього ж
Положення Держфінінспекція України
для виконання покладених на неї
завдань має право в установленому
порядку, зокрема, пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства; при
виявленні збитків, завданих державі чи
об'єкту контролю, визначати їх розмір
згідно з методикою, затвердженою
Кабінетом Міністрів України.

Також цим Положенням передбачено, що у
разі, якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні», згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави для висновку, що органу
державного фінансового контролю
надано можливість здійснювати
контроль за використанням коштів
державного і місцевого бюджету та у
разі виявлення порушень законодавства
пред'являти обов'язкові до виконання
вимоги щодо усунення таких
правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звертатися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Таким чином, орган державного
фінансового контролю вправі заявляти
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

Як видно з матеріалів справи, за
результатами проведеної ревізії
позивача, Тернопільська ОДФІ
пред'явила вимогу від 10 лютого 2012 року
№ 19-17-17-17 «Про усунення порушень
законодавства з питань використання
фінансів».

При цьому пункти 2, 3, 4, 5 оскаржуваної
вимоги вказують на виявлені збитки,
їхній розмір та обов'язок відповідача
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо позивачем не забезпечено їх
виконання.

Враховуючи те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення перевіряє
суд, який розглядає цей позов, а не
позов підконтрольної установи про
скасування вимоги.

Вказані обставини судом першої
інстанції не враховано, що призвело до
помилкового дослідження по суті
правомірності прийняття оскаржуваної
вимоги в цій частині.

Що стосується правомірності
оскаржуваної вимоги в частині
зобов'язання позивача дотримуватись
норм чинного законодавства при
реалізації майна (пункт 7 вимоги), що є
обов'язковим до виконання, то слід
зазначити наступне.

При проведенні ревізії Тернопільською
ОДФІ встановлено, що відповідно до
дозволу заступника начальника
Департаменту ДСО при МВС України від 09
грудня 2009 року № 17/12-1-2113, ВДСО
реалізовано автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF»
безпосередньо фізичній особі за ціною,
встановленою експертним
автотоварознавчим дослідженням, без
проведення конкурсу на конкурентних
засадах на аукціоні чи через біржу.

Механізм та способи відчуження
об'єктів державної власності визначені
Порядком відчуження об'єктів державної
власності, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 06
червня 2007 року N 803.

Згідно з пунктом 13 вказаного Порядку
відчуження майна шляхом його продажу
здійснюється на конкурентних засадах -
через біржі, на аукціоні.

З огляду на викладене, ВДСО всупереч
вимогам згаданого Порядку здійснило
продаж автомобіля без проведення
конкурсу на конкурентних засадах на
аукціоні чи через біржу, що свідчить
про правомірність пункту 7 вимоги
Тернопільської ОДФІ від 10 лютого 2012
року № 19-17-17-17 «Про усунення порушень
законодавства з питань використання
фінансів».

Посилання позивача на відповідність
своїх дій з продажу транспортного
засобу положенням наказу Департаменту
ДСО при МВС України від 14 листопада 2002
року № 315 «Про порядок списання та
реалізації транспортних засобів
підрозділів Державної служби охорони
при МВС України» є безпідставними,
оскільки в даному випадку підлягав
застосуванню нормативно-правовий акт,
який має вищу юридичну силу - Порядок
відчуження об'єктів державної
власності, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 06
червня 2007 року N 803.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ВДСО.

Вказана правова позиція узгоджується з
висновками Верховного Суду України,
викладеними, зокрема, в постановах від
15 квітня 2014 року по справі № 21-40а14 та
від 13 травня 2014 року по справі №
21-89а14.

Оскільки постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, то апеляційну скаргу слід
задовольнити, а оскаржувану постанову -
скасувати та прийняти нову постанову
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділу Державної
служби охорони при УМВС України в
Тернопільській області задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної фінансової
інспекції задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 квітня 2012
року по справі № 2а-700/12/1970 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні
адміністративного позову відділу
Державної служби охорони при УМВС
України в Тернопільській області до
Тернопільської об'єднаної державної
фінансової інспекції, провідного
контролера-ревізора Тернопільської
об'єднаної державної фінансової
інспекції Срібного М.І. про визнання
протиправними дій та часткове
скасування вимоги.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 17
листопада 2014 року.