Справа № 2а-3862/12/1370
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року м.
Київ К/800/10224/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Мороз В.Ф.

Логвиненко А.О.

Донець О.Є.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги Державного
підприємства «Стрийський
вагоноремонтний завод» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 лютого 2014 року у справі за позовом
Державного підприємства «Стрийський
вагоноремонтний завод» до Львівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів про
визнання акту перевірки від 27 квітня 2011
року недійсним,

в с т а н о в и л а:

Державне підприємство «Стрийський
вагоноремонтний завод» звернулось із
позовом в якому просило визнати акт
перевірки Львівським обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів від 27 квітня 2011 року
недійсним.

Позов мотивовано тим, що акт за
результатами перевірки підписаний з
запереченнями, так як наявна
розбіжність між спеціальним Законом
України «Про залізничний транспорт» та
загальним Законом України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», оскільки підлягає до
застосування спеціальний закон, який
визначає кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів. Крім того,
у звітах форми №3-ПН за 2008-2009 роки
підприємством вказувалась кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, проте фондом інвалідів
зазначені особи не скеровувались. При
визначенні
адміністративно-господарських санкцій
фондом не були враховані строки,
визначені статтею 250 ГК України, а
відтак акт перевірки слід визнати
недійсним.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Судові рішення мотивовані тим, що
фондом на підставі закону та не
перевищуючи своїх повноважень
проведено перевірку, за результатами
якої винесено акт про порушення
підприємством ст. 19, 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» та вірно
розраховано суму штрафу передбаченого
за нестворення передбачених законом
робочі місця.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, позивач подав касаційну
скаргу у якій просить їх скасувати, а
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
направлення від 26 квітня 2011 року
виданого на підставі звернення УДСБЗЕЗ
у Львівській області від 26 квітня 2011
року на предмет законності здійснення
суб'єктами господарювання
фінансово-господарської діяльності
пов'язаної з виконанням визначених
нормативів робочих місць для інвалідів
згідно ст.ст.19,20 Законом України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні ", повноти сплати
внесків до Фонду за 2008-2009 роки фондом
інвалідів проведено позапланову
перевірку ДП "Стрийський
вагоноремонтний завод.

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 27 квітня 2011 року, в
якому зазначено про невиконання
позивачем нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2008 та 2009
роках.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Правовий акт індивідуальної дії це
виданий суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий з метою реалізації
владних управлінських функцій на
основі законодавства щодо конкретної
ситуації, не містить
загальнообов'язкових правил поведінки
та стосується прав і обов'язків чітко
визначеного суб'єкта, якому він
адресований.

Обов'язковою ознакою як
нормативно-правового, так і правового
акту індивідуальної дії є їх юридичний
характер, тобто обов'язковість
приписів акту для відповідного
суб'єкта (суб'єктів), при цьому їх
дотримання забезпечується правовими
механізмами.

Акт Фонду інвалідів від 26 квітня 2011
року таким вимогам не відповідає,
оскільки лише фіксує фактичні
обставини та не передбачає механізму
примусового та безспірного стягнення
визначених у акті сум
адміністративно-господарських
санкцій.

Отже оскаржений акт не є обов'язковим
для виконання підприємством та не
створює для нього певних обов'язків.

Таким чином, оскаржуючи дії фонду
інвалідів при складанні акту
перевірки, що були вчинені останнім на
виконання наданих владних повноважень,
шляхом пред'явлення адміністративного
позову про визнання нечинним акту,
підприємство обрало непередбачений
законом спосіб захисту своїх
інтересів.

З огляду на зазначене висновок судів
попередніх інстанцій про відмову у
позові є правомірним.

Відтак доводи касаційної інстанції не
дають підстави вважати, що при
прийнятті оскаржуваних рішень судами
попередніх інстанцій неправильно
застосовані норми матеріального чи
процесуального права.

Керуючись статтею 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Стрийський
вагоноремонтний завод» залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 29
травня 2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 лютого 2014 року - без змін.

Рішення набирає законної сили через
п'ять днів після направлення його копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянуте Верховним Судом
України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець