Справа № 1304/8932/12
Суддя: Городецька Л. М.
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1304/8932/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2014 Галицький районний суд м. Львова
в складі:

головуючої: судді -
Городецької Л.М.

при секретарі:
Скочиляс І.М.,

з участю
представників

позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Львівської
міської ради, з участю третіх осіб –
Львівського обласного державного
комунального «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
Відділу приватизації державного
житлового фонду Галицького району про
визнання незаконним та скасування
рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в
якому просить скасувати рішення
Виконавчого комітету Львівської
міської ради від 06.04.2012 року № 243 «Про
скасування пункту 32 додатку 2 до
розпорядження глави Львівської
міської адміністрації від 07.07.1993 року №
702.

В обґрунтування позову
покликається на те, що згідно свідоцтва
про право власності на квартиру,
квартира АДРЕСА_1 належить їй на
підставі розпорядження голови
Львівської міської адміністрації від
07.07.1993 р. №702 «Про передачу квартир у
власність громадян». Згідно з п. 32
додатку № 2 до цього розпорядження гр.
ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3 передано у
власність квартиру № 12 на вул.
Грецькій, 5 у м. Львові загальною площею
35,6 кв. м. (житлова кімната 14,3 кв.м., кухня
11,7 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м., коридор 7,8
кв.м.), що підтверджуються також
технічним паспортом за реєстровим № 1497
від 22.07.1993 р., виданим на ім’я ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 06.04.2012 року рішенням Львівської
міської ради Виконавчим комітетом №243
скасовано пункт 32 додатку № 2 до
розпорядження глави Львівської
міської адміністрації від 07.07.1993 р. № 702.
Підставою для скасування рішення № 702
стала службова записка голови
Галицької районної адміністрації від
29.03.2012 № 4-31-427, виконавчий комітет
вирішив: скасувати пункт 32 додатку № 2
до розпорядження глави Львівської
міської адміністрації від 07.07.1993 р. № 702
«Про передачу квартир у власність
громадян». Вважає, що виконавчим
комітетом ЛМР при прийнятті рішення
№243 від 06.04.2012 року було порушено їх
законні права та інтереси.

У судовому засіданні
представник позивача позов підтримав з
підстав, викладених у фабулі позову.
Крім того, пояснив, що право власності
на квартиру набуте у 1993 році,
відповідно до норм законодавства, які
діяли в той час. Ніхто до 2012 року не
оспорював право власності позивача, у
тому числі, таке не оспорювалось і
мешканцями будинку № 5 по вул. Грецькій
у м. Львові. Вважає що рішення № 243
прийняте у порушення норм Закону
України «Про місцеве самоврядування».
Повноваження виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад, а саме
ст.28, 29, 30 Закону України «Про місцеве
самоврядування», виконавчий комітет
міської ради, у даному випадку
Виконавчий комітет Львівської міської
ради, не наділений повноваженнями
скасовувати рішення органів місцевого
самоврядування. Це випливає з того, що
пунктом 32 додатка 2 до розпорядження
глави Львівської міської
адміністрації від 07.07.1993 року № 702,
фактично оформлено право власності
позивача на квартиру, в якій вона
проживає.

Представник відповідача у
судовому засіданні проти позову
заперечив з підстав, викладених у
письмових запереченнях (а.с.64-66).
Додатково пояснив, що виконавчий
комітет Львівської міської ради,
приймаючи оскаржуване рішення, діяв у
порядку та у спосіб передбачений
законодавством України. Підставою для
скасування розпорядження № 702 стала
наявність документів щодо коридору
квартири, який мав перебувати у
спільній власності мешканців будинку.

Представники третіх осіб –
Львівського обласного державного
комунального «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
та Відділу приватизації державного
житлового фонду Галицького району у
судове засідання не з’явились, хоча
були належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст.128 КАС України суд
вважає за можливе проводити розгляд
справи у відсутності представників
третіх осіб на підставі наявних у
справі доказів, які суд вважає
достатніми.

Заслухавши пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши представлені позивачем та
іідповідачем документи, а також
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_3 слід
задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.07.1993 року голова
Львівської міської адміністрації
прийняв розпорядження № 702 «Про
передачу квартир у власність
громадян». Згідно з п. 32 додатку № 2 до
цього розпорядження гр. ОСОБА_4 та гр.
ОСОБА_3 передано у власність квартиру №
12 на вул. Грецькій, 5 у м. Львові
загальною площею 35,6 кв. м.

Відповідно до технічного паспорту за
реєстровим № 1497 від 22.07.1993 р., виданим на
ім’я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 В до квартири № 5
належать: житлова кімната 14,3 кв. м.,
кухня 11,7 кв. м., вбиральня 1,8 кв. м.,
коридор 7,8 кв. м..

Згідно свідоцтва про право власності №
1760 від 07.07.1993 року та витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 06.12.2006 року, квартира АДРЕСА_2,
належить ОСОБА_3.

06.04.2012 року Рішенням
Львівської міської ради Виконавчим
комітетом № 243 скасовано пункт 32
додатку № 2 до розпорядження глави
Львівської міської адміністрації від
07.07.1993 р. № 702.

Відповідно до поверхового
плану АДРЕСА_3 знаходиться над іншими
квартирами та не має з ними суміжних
стін. Записи про належність коридору
квартири до спільної власності на
плані відсутні.

Із змісту службової записки
від 29.03.2012 року № 4-31-427, за підписом
ОСОБА_5, вбачається що до Галицької
районної адміністрації звернулися із
скаргами на неможливість користування
загальним входом на горище. Згідно
додатково витребуваних документів з
ЛКП «Снопківське» Галицького району
(копія карточки № 090842 з будинкової
книги, поверхового плану мезоніну,
довідки № 70 від 29.03.2012 року) вбачається,
що коридор 7,8 кв. м. знаходиться у
загальному користуванні мешканців
даного будинку і був помилково
включений.

Відповідно до довідки про
склад сім’ї наймача ізольованої
квартири та займані ним приміщення у
квартирі АДРЕСА_4, проживають ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, ізольована квартира
складається з 1 кімнати жилою площею 13,6
кв. м., кухні площею 11,7 кв. м., вбиральні
площею 1,8 кв.м., коридору площею 7,8 кв. м..
Загальна площа квартири 34, кв.м..

Згідно з оглянутою у
судовому засіданні карткою № 090842 на
квартиру АДРЕСА_5, така складається з
житлової кімнати 14,3 кв.м., кухні 11,7 кв.м.,
вбиральні 1,8 кв.м., коридору 7,8 кв.м..
Запису, який би вказував, на те, що
коридор площею 7,8 кв. м. належить до
спільного користування мешканців
будинку, не має.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожному
гарантується право на захист його прав,
свобод та інтересів належним і
неупередженим судом.

Згідно до ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст.30 Закону України «Про місцеве
самоврядування», виконавчий комітет
міської ради, у даному випадку
Виконавчий комітет Львівської міської
ради, не наділений повноваженнями
скасовувати рішення органів місцевого
самоврядування.

Стаття 59 цього ж Закону передбачає, що
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради нормативно-правового
характеру набирають чинності з дня їх
офіційного оприлюднення, якщо радою не
встановлено більш пізній строк
введення цих рішень у дію. Рішення
виконавчого комітету ради з питань,
віднесених до власної компетенції
виконавчих органів ради, можуть бути
скасовані відповідною радою. Акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до статті 11
Закону України «Про місцеве
самоврядування», виконавчими органами
сільських, селищних, міських, районних
у містах (у разі їх створення) рад є їх
виконавчі комітети, відділи,
управління та інші створювані радами
виконавчі органи. Виконавчі органи
сільських, селищних, міських, районних
у містах рад є підконтрольними і
підзвітними відповідним радам, а з
питань здійснення делегованих їм
повноважень органів виконавчої влади -
також підконтрольними відповідним
органам виконавчої влади.

Згідно позиції Конституційного Суду
України, викладеної у Рішенні від 16
квітня 2009 року N 7-рп/2009 (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), орган місцевого
самоврядування має право приймати
рішення, вносити до них зміни та/чи
скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України.

Відповідно до ст.59 Закону України "Про
місцеве самоврядування" акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції України
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

В пункті 5 Рішення N 7-рп/2009
Конституційний Суд України вказав, що
органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами
(стаття 74 Закону).

Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є гарантією
стабільності суспільних відносин між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року N 1-зп.

Зважаючи на те, що розпорядженням № 702
прийнято рішення про передачу у
власність квартири № 12 по вул. Грецькій
м. Львові позивачу, таке рішення органу
місцевого самоврядування не могло бути
скасоване рішенням виконавчого
комітету Львівської міської ради,
оскільки останній не наділений
належними для цього повноваженням.

Твердження відповідача щодо
законності оскаржуваного рішення не
відповідають обставинам справи та
нормам законодавства. Такими
повноваженнями наділена Львівська
міська рада у відповідності до
положень п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування».

Практика Європейського суду
з прав людини, яка є частиною
національного законодавства, також
визначає, що право власності є
непорушеним, а органи державної влади
зобов’язані діяти у порядку та у
спосіб передбачений законодавством із
чітким дотриманням процедур, принципу
прозорості, правової визначеності та
належного урядування. Зокрема у справі
«Рисовський проти України», суд
зазначив: « 71.Принцип «належного
урядування», як правило, не повинен
перешкоджати державним органам
виправляти випадкові помилки, навіть
ті, причиною яких є їхня власна
недбалість (див. зазначене вище рішення
у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v.
Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б
рівнозначною, inter alia, санкціонуванню
неналежного розподілу обмежених
державних ресурсів, що саме по собі
суперечило б загальним інтересам (див.
там само). З іншого боку, потреба
виправити минулу «помилку» не повинна
непропорційним чином втручатися в нове
право, набуте особою, яка покладалася
на легітимність добросовісних дій
державного органу (див., mutatis mutandis,
рішення у справі «Пінкова та Пінк проти
Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. the Czech
Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).
Іншими словами, державні органи, які не
впроваджують або не дотримуються своїх
власних процедур, не повинні мати
можливість отримувати вигоду від своїх
протиправних дій або уникати виконання
своїх обов’язків (див. зазначене вище
рішення у справі «Лелас проти
Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик
будь-якої помилки державного органу
повинен покладатися на саму державу, а
помилки не можуть виправлятися за
рахунок осіб, яких вони стосуються».

За вказаних вище обставин,
суд вважає, що відповідач, скасовуючи
розпорядження Львівської міської
адміністрації діяв не у спосіб та не у
порядку, передбаченому законодавством
і з грубим порушенням права власності
та принципів законності.

Керуючись ст.ст. 7-12, 70, 86, 128,
158-163 КАС України, Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
суд,

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов ОСОБА_3 –
задоволити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Виконавчого комітету
Львівської міської ради №243 від 06.04.2012
року «Про скасування пункту 32 додатка 2
до розпорядження глави Львівської
міської адміністрації від 07.07.1993 року
№702.

На постанову суду першої інстанції
може бути подана апеляційна скарга
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом першої інстанції частини третьої
статті 160 КАС України, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя:
Городецька Л.М.