Справа № 826/9302/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/9302/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

29 жовтня 2014 року №826/9302/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Арабеск»

до

державної податкової інспекції в Оболонському районі міста Києва головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 11.06.2014 №680/26-54-22-02-10/33638896 та, відповідно, вищезазначених спірних рішень, з огляду на відсутність реальності господарської операції між позивачем та його контрагентами.

Справу розглянуто в письмовому провадженні відповідно до приписів частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Арабеск» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 11.06.2014 №680/26-54-22-02-10/33638896, за висновками якого позивачем, зокрема, порушені:

підпункти 14.1.27, 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14; пункти 44.1, 44.6 статті 44; підпункт 138.1.1 пункту 138.1, статті 138; підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за 2013 рік в сумі 481 523,00 грн.,

пункти 44.1, 44.6 статті 44; пункт 185.1 статті 185; пункт 188.1 статті 188; пункти 198.1, 198.2, 198.6 статті 198; пункти 200.1, 200.2 статті 200; абзац «и» пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого було встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягав нарахуванню та сплаті в бюджет за 2013 рік, в сумі 337945,00 грн.

Не погодившись з висновками перевірки позивач 11.06.2014 подав до відповідача заперечення на вищезазначений акт.

Комісія з розгляду спірних питань державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві за результатами розгляду заперечень скасувала висновки акту від 11.06.2014 №680/26-54-22-02-10/33638896 в частині:

донарахованого податку на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за 2013 рік, в сумі 400231,00 грн.;

донарахованого податку на додану вартість, який підлягав нарахуванню та сплаті в бюджет за 2013 рік, в сумі 252375,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Порядок визначення та склад витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, встановлені статтею 138 Податкового кодексу України.

Згідно з правилами формування витрат, передбаченими у пунктах 138.2, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З наведених законодавчих положень випливає, що право на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 11.06.2014 №680/26-54-22-02-10/33638896 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на невідповідність вимогам законодавства первинних документів, які містять відомості про господарські операції з приватним підприємством «Укрспецпоставка-М» та товариством з обмеженою відповідальністю «Луганськ Логістик».

З матеріалів справи вбачається, що між Луганською філією товариства з обмеженою відповідальністю «Арабеск» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Луганськ Логістик» (виконавець) укладено договір №11 на транспортно-експедиційне обслуговування (перевезення по Україні) від 18.03.2013, відповідно до якого виконавець зобов’язується надавати та організовувати надання замовнику транспортно-експедиційних послуг.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії договору №11 на транспортно-експедиційне обслуговування (перевезення по Україні) від 18.03.2013, актів здачі-приймання робіт (надання послуг), заявок на організацію автоперевезень по Україні, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, платіжних доручень про оплату транспортно-експедиційних послуг.

Також позивачем надана копія постанови Луганського окружного адміністративного суду від 08.07.2014 у справі №812/3860/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ Логістик» до Ніжинської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Чернігівський області про визнання протиправними дій щодо анулювання показників податкової звітності в АІС «Податковий блок» за період з 01.02.2013 по 31.01.2014 на підставі акту від 18.03.2014 №29/22-37628420.

Доказів ненабрання законної сили названою постановою станом на час вирішення адміністративної справи №826/9588/14 відповідачем суду не надано, а Єдиний державний реєстр судових рішень не містить інформації щодо апеляційного оскарження постанови Луганського окружного адміністративного суду у справі №812/3860/14.

Щодо взаємовідносин позивача та приватного підприємства «Укрспецпоставка-М», то з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та приватним підприємством «Укрспецпоставка-М» 15.04.2013 був укладений договір поставки №217, за умовами якого приватне підприємство «Укрспецпоставка-М» (постачальник) зобов’язується передати у власність товариства з обмеженою відповідальністю «Арабеск» (покупець) будівельні та оздоблювальні матеріали та (або) інструменти та комплектуючі.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії договору поставки №217 від 15.04.2013, видаткових накладних, прибуткових накладних, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, реєстру банківських виписок про оплату товару, отриманого від приватного підприємства «Укрспецпоставка-М».

У свою чергу, державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на підтвердження факту порушення податкового законодавства та спростування реальності господарських операцій, здійснених позивачем з товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ Логістик» та приватним підприємством «Укрспецпоставка-М» надано копію акту державної податкової адміністрації в Харківській області від 26.03.2014 №263/20-38-22-05-08/36033135 «Про неможливість проведення зустрічної перевірки суб’єкта господарювання приватного підприємства «Укрспецпоставка-М» з питань підтвердження яких відносин з контрагентами за період листопад 2013 року» та акт Ніжинської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Чернігівський області від 18.03.2014 №29/22-37628420 «Про неможливість проведення зустрічної перевірки суб’єкта господарювання товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ Логістик» за період з 01.02.2013 по 31.01.2014».

Аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

З актів по контрагентах позивача вбачається, що і товариство з обмеженою відповідальністю «Луганськ Логістик», і приватне підприємство «Укрспецпоставка-М» звітували перед органами державної податкової служби і декларували свої грошові зобов’язання.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат та податковий кредит.

Однак у даній справі відповідачем не доведено існування таких обставин, а висновки державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві щодо порушення позивачем приписів Податкового кодексу України зроблені через певні недоліки первинних документів.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що видаткові накладні, які містять інформацію про господарську операції між позивачем та ПП «Укрспецпоставка-М», не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», з огляду на наступне.

«Інструкція про порядок реєстрації виданий, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей», затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 №99, не має відношення до порядку заповнення видаткових наклад, а відтак не може бути підставою для визначення відповідності або невідповідності видаткових накладених приписам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Дослідивши надані позивачем копії видаткових накладених, суд приходить до висновку, що вони містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

Варто зазначити, що незначні недоліки в оформленні видаткових накладних (не зазначено посади, прізвища осіб) не впливають на суть здійснених господарських операцій. Крім того, незначні порушення, допущені в процесі складення первинних документів, недоліки при їх оформленні, не можуть бути належними і допустимими доказами безтоварності (фіктивності) господарських операцій, оскільки оцінюються судом в сукупності з іншими доказами та документами, які підтверджують здійснення зазначених операцій.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.07.2013 у справі №К/800/7790/13.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що податкові накладні, які видані ПП «Укрспецпоставка-М», не відповідають вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, з огляду на наступне.

Дослідивши надані позивачем копії податкових накладних, суд приходить до висновку, що вони містять відомості про цивільно-правовий договір.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.