Справа № К/9991/27510/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/27510/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Луганська про
призначення пенсії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 24 березня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Луганська (далі - УПФ, ПФУ), у якому
просила визнати незаконним рішення
управління ПФУ щодо відмови у
призначенні їй пенсії відповідно до
статті 37 Закону України від 16 грудня 1993
року № 3723-XII «Про державну службу» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII)
та зобов'язати здійснити перерахунок
пенсії.

Постановою Ленінського
районного суду м. Луганська від 5
листопада 2010 року позовні вимоги
задоволено.

Оскаржуваною постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року постанова суду першої
інстанції скасована, ухвалена нова,
якою відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить його
рішення скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про часткове
задоволення скарги з таких підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи
ОСОБА_4 на час звернення 9 вересня
2010 року за призначенням пенсії
працювала суддею Луганського
апеляційного господарського суду та
досягла 55 років. Загальний
трудовий стаж позивача складає 37 років
10 місяців, з яких стаж державної служби
11 років 2 місця в тому числі з 1999 року на
посаді судді. 13 жовтня 2010 року
УПФ відмовив позивачу у призначенні
пенсії державного службовця на
підставі того, що вона продовжувала
працювати на посаді судді, а таке право
передбачається виключно у разі виходу
у відставку.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
ОСОБА_4 мала право на пенсію в порядку
статті 43 Закону України від 15 грудня 1992
року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі -
Закон № 2862-XII) та статті 37 Закону №
3723-XII.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову апеляційний суд виходив з того,
що позивач має право на отримання
пенсії державного службовця
відповідно до Закону № 3723-XII лише у
випадку виходу у відставку, виходячи з
вимог пункту 5 статті 138 Закону України
від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про
судоустрій і статус суддів» (далі -
Закон № 2453-VI).

Проте до такого висновку суди
попередніх інстанцій дійшли без
з'ясування дійсних прав та обов'язків
сторін, в порушення норм матеріального
і процесуального права виходячи з
наступного.

Так, особливий статус судді, гарантії
його незалежності визначено
Конституцією та іншими законами
України, зокрема на час виникнення
спірних відносин, Законом № 2862-XII.

Згідно з частиною другою статті 1
зазначеного Закону судді є посадовими
особами судової влади, які відповідно
до Конституції України наділені
повноваженнями здійснювати правосуддя
і виконувати свої обов'язки на
професійній основі в Конституційному
Суді України та судах загальної
юрисдикції.

Статтею 1 Закону № 3723-XII державна служба
в Україні визначена як професійна
діяльність осіб, які займають посади в
державних органах та їх апараті, щодо
практичного виконання завдань і
функцій держави та одержують заробітну
плату за рахунок державних коштів.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону
посада - це визначена структурою і
штатним розписом первинна структурна
одиниця державного органу та його
апарату, на яку покладено встановлене
нормативними актами коло службових
повноважень.

Аналіз зазначених норм права дає
підстави вважати, що на суддів
поширюється дія положень статей
першої, другої Закону № 3723-XII, оскільки
такі є державними службовцями.

Статтею 23 Закону № 3723-XII (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) встановлено граничний вік
перебування на державній службі, який
на час виникнення спірних відносин
становив 60 років для чоловіків і 55
років для жінок. Крім того, вказаною
статтею визначено, що у разі
необхідності керівник державного
органу за погодженням з начальником
Головного управління державної служби
при Кабінеті Міністрів України може
продовжити термін перебування на
державній службі, але не більш як на
п'ять років. У виняткових випадках
після закінчення цього терміну
державні службовці можуть бути
залишені на державній службі лише на
посадах радників або консультантів за
рішенням керівника відповідного
державного органу.

Пенсійне забезпечення державних
службовців регулюється статтею
37 Закону № 3723-XII (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин),
яка, зокрема, визначає підстави для
виходу на пенсію державних службовців
та її розмір, а також передбачає, що
пенсія державному службовцю
виплачується незалежно від його
заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію.

Аналіз статей 23, 37 зазначеного Закону
дає підстави дійти висновку, що особи,
які досягли пенсійного віку, мають
право на отримання пенсії державних
службовців (за наявності відповідних
підстав) та продовження терміну
перебування на державній службі (за
наявності погодження начальника
Головного управління державної служби
при Кабінеті Міністрів України).

Чинна редакція наведених статей Закону
№ 3723-XII (текст статті 37 у редакції
Закону України від 8 липня 2011 року №
3668-VI «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» (далі - Закон № 3668-VI))
передбачає, що пенсійний вік державних
службовців та граничний вік
перебування на державній службі, який
на сьогодні становить 65 років, не
збігаються. Крім того, статтею 37 Закону
№ 3668-VI встановлено, що особі якій
призначена пенсія відповідно до цієї
статті та яка продовжує працювати на
державній службі, виплачується пенсія
у розмірі, обчисленому відповідно до
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
1058-IV), а після звільнення - у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону №
3723-XII.

Відповідно до частини четвертої статті
43 Закону № 2862-XII судді, який пішов у
відставку, за наявності відповідного
віку і стажу роботи виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
37 Закону № 3723-XII.

Судді у відставці, який має стаж роботи
на посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді. Судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді менше 20 років і досяг
55-річного віку (для жінок - 50 років),
розмір щомісячного грошового
утримання обчислюється пропорційно
кількості повних років роботи на
посаді судді. При досягненні таким
суддею пенсійного віку за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання в зазначеному розмірі або, за
його вибором, призначається пенсія на
умовах, передбачених статтею 37 Закону
№ 3723-XII.

Аналіз статті 43 Закону № 2862-XII свідчить
про те, що вона регулює відносини,
пов'язані з відставкою судді, яка, у
свою чергу, є підставою для виникнення
спеціальної правоздатності у судді для
набуття особливого соціального
забезпечення.

Зазначена стаття, як і в цілому Закон №
2862-XII посилює гарантії незалежності
суддів порівняно з іншими категоріями
державних службовців, право на пенсію
яких передбачено статтею 37 Закону №
3723-XII. Зокрема, вона передбачає
можливість вибору суддею одного з двох
варіантів соціального забезпечення у
разі виходу у відставку - отримання
пенсії на умовах, визначених статтею 37
Закону № 3723-XII, або неоподаткованого
щомісячного довічного грошового
утримання.

Статус судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя. Про це
зазначив Конституційний Суд України в
Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Виходячи з особливого статусу суддів
як носіїв державної влади з
притаманним їм спеціальним соціальним
захистом та конституційними
гарантіями їхньої незалежності
колегія суддів дійшла висновку, що
стаття 43 Закону № 2862-XII
не суперечить положенням статті 37
Закону № 3723-XII та не обмежує право
суддів на отримання пенсії державних
службовців, а встановлює для них
додаткові гарантії. У зв'язку з цим
судді мають право на отримання пенсії
на визначених Законом № 3723-XII умовах в
разі досягнення ними пенсійного віку.

Згідно зі статтею 37 Закону № 3723-XII (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) пенсія державному
службовцю виплачується незалежно від
його заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію.

Разом з тим, зазначеною статтею в
редакції Закону № 3668-VI встановлено, що
особі, якій призначена пенсія
відповідно до цієї статті та яка
продовжує працювати на державній
службі, виплачується пенсія у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону №
1058-IV, а після звільнення - у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону №
3723-XII.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
звертає увагу, що ОСОБА_4, яка на час
звернення за призначенням пенсії
працювала суддею, мала право на
призначення пенсії державного
службовця починаючи з 5 травня 2010 року в
розмірі, визначеному статтею 37 Закону
№ 3723-XII (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин), а після
набрання з 1 жовтня 2011 року чинності
Законом № 3668-VI, яким внесено зміни до
вказаної статті, - на отримання пенсії у
розмірі, обчисленому відповідно до
Закону № 1058-IV.

Проте, суд першої та апеляційної
інстанцій не врахували положення
зазначених вимог Закону № 3668-VI.

Крім того, висновок суду апеляційної
інстанції про те, що правове
регулювання пенсійного забезпечення
суддів на час звернення позивача до УПФ
визначалося Законом № 2453-VI є
помилковим, оскільки у відповідності з
підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 2453-VI, статті 43, 44
Закону № 2862-XII втрачають чинність з 1
січня 2011 року.

Отже, неповне з'ясування судами
попередніх інстанцій дійсних обставин
справи та порушення норм матеріального
і процесуального права призвело до
ухвалення рішень, які не відповідають
вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості.

Тому рішення судів підлягають
скасуванню, а справа згідно правил
частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
направленню на новий розгляд, оскільки
суд касаційної інстанції не може
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судових рішеннях.

Під час нового розгляду судам
слід врахувати практику Верховного
Суду України у даній категорії спорів
(справа №№ 21-186а13, 21-452а13 тощо), яка
згідно вимог статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов'язковою для усіх судів загальної
юрисдикції України.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Ленінського районного суду
м. Луганська від 5 листопада
2010 року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 24 березня 2011 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало