Справа № 2а-9854/11/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/10236/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2012
року

у справі № 2а-9854/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
Будівельно-комерційна фірма «Дельта»

до Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 22
вересня 2011 року, залишеною
без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 січня 2012 року, адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю
Будівельно-комерційна фірма «Дельта»
(далі - ТОВ БКФ «Дельта»; позивач) до
Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова
(далі - ДПІ у Червонозаводському районі
м. Харкова; відповідач) задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0 від 27
лютого 2009 року та № /0 від 27 лютого
2009 року в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Харківського окружного
адміністративного суду від
22 вересня 2011 року, ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 січня 2012 року та
прийняття нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що податковим
органом проведено документальну
невиїзну перевірку ТОВ БКФ «Дельта»
щодо підтвердження відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові
відносини з платником податків
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Проектно-будівельна
компанія «Вертикаль» за період з 01
квітня 2006 року по 30 червня 2008 року, за
результатами якої складено акт №
594/233/22618580 від 10 лютого 2009 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 27 лютого 2009 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 82 019,00 грн. (59 902,00
грн. - основний платіж, 22 117,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції), та
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 27 лютого 2009 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 71 883,00 грн. (47 922,00 грн.
- основний платіж, 23 961,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
товариством статті 3, пункту 5.1 статті 5
Закону України від 28 грудня 1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 334/94-ВР), статей 3, 4, підпункту
7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України від
03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у
зв'язку з неправомірним віднесенням до
складу валових витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість
сум, сформованих при здійсненні
господарських операцій з придбання в
ТОВ «ПБК «Вертикаль» робіт з
реконструкції літнього кінотеатру з
добудовою рекреаційно-оздоровчого
корпусу санаторію «Гурзуфський»
(демонтажу прохідного каналу, мереж
водопостачання та теплопостачання) на
підставі договору підряду № 0706-06-01 від
02 січня 2008 року та робіт з ремонту
приміщень першого, другого, четвертого,
п'ятого, сьомого та восьмого поверхів
корпусу «Бриз» санаторію
«Гурзуфський» на підставі договору
підряду № 14 від 15 травня 2008 року, з
підстав нікчемності зазначених
правочинів.

Обґрунтовуючи свою правову позицію
щодо неправомірного формування
позивачем даних податкового обліку за
спірними господарськими операціями,
контролюючий орган посилався на акт №
4729/23/32948799 від 08 жовтня 2008 року про
результати планової виїзної
документальної перевірки ТОВ «ПБК
«Вертикаль» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 квітня 2006
року по 30 червня 2008 року, в якому
викладено думку про нікчемність всіх
угод, укладених контрагентом позивача
з постачальниками та покупцями.

Задовольняючи адміністративний позов,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону № 334/94-ВР передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України
від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

При цьому судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що фактичне
виконання спірних господарських
операцій підтверджується належним
чином оформленими актами приймання
виконаних підрядних робіт типової
форми № КБ-2в, довідками про вартість
виконаних підрядних робіт типової
форми № КБ-3, податковими накладними,
банківськими виписками.

Придбані у контрагента роботи
позивачем використано у власній
господарській діяльності, в саме -
передано Державному підприємству
«Санаторій «Гурзуфський» на виконання
укладених договорів, що засвідчується
наявними в матеріалах справи
документами.

А відтак, враховуючи встановлені
судовими інстанціями обставини щодо
реального характеру спірних
господарських операцій, що, в свою
чергу, контролюючим органом не
спростовано, а також з огляду на
принцип індивідуальної
відповідальності платника податків,
висновок судів про відсутність у
контролюючого органу в розглядуваному
випадку правових підстав для прийняття
оскаржуваних актів індивідуальної дії
слід визнати правильним.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 22
вересня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2012
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова
відхилити, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 22
вересня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.