Справа № 813/5680/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2014 року
№813/5680/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Китчак В.М.,
представника відповідача Петришина
представника третьої особи Черевика
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Проектно-конструкторський
технологічний інститут
«Львівхарчопроект» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2014 року
№Ю-3485-17У, -
Державне підприємство
«Проектно-конструкторський
технологічний інститут
«Львівхарчопроект» (надалі - ДП ПКТІ
«Львівхарчопроект») звернулося 12.08.2014
року до суду із позовом до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
(надалі - ДПІ у Галицькому районі
м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській
області), у якому просило визнати
протиправною та скасувати вимогу про
сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2014 року
№Ю-3485-17У.
Позовні вимоги мотивовано порушенням
відповідачем порядку нарахування
фінансових санкцій та невідповідністю
даних обліку позивача фактичному стану
розрахунків позивача щодо страхових
Ухвалою судді від 13.08.2014 року дану
позовну заяву було залишено без руху, а
позивачу надано строк для усунення її
На виконання вимог ухвали судді від
13.08.2014 року позивачем було усунуто
недоліки, які були підставою для
залишення позовної заяви без руху.
Ухвалами судді від 01.09.2014 року у даній
адміністративній справі відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.

У судовому засіданні, яке відбулося
29.09.2014 року, протокольною ухвалою суду
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м.Львова було
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала
повністю, надала пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві,
додаткових усних та письмових
поясненнях й просила суд позов
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав та надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
наголошував на правомірності
винесення оскаржуваної вимоги про
сплату боргу і вважає, що вона прийнята
в повній відповідності з чинним
законодавством України. Так, позиція
відповідача полягає у наступному.

Відповідач вказує, що у зв'язку із
наявністю в картці особового рахунку
станом на 20.05.2014 року заборгованості зі
сплати єдиного соціального внеску у
розмірі 17 292,3 тис.грн., відповідно до п.4
ст.25 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 року №2464-VI, контролюючим органом
було сформовано вимогу про сплату
боргу (недоїмки) від 20.05.2014 року
№Ю-3485-17У, яку направлено в Галицький
ВДВС ЛМУЮ 26.05.2014 року. ДПІ звертає увагу,
що, згідно з КОР ДП ПКТІ
«Львівхарчопроект» по коду
71010000 в ІС «Податковий блок» станом на
01.10.2013 року, УПФУ передано
заборгованість у сумі 19 481,73 грн.
(недоїмка 18 519,30 грн., сума несплаченої
пені 962,43 грн.). Однак, за період з 01.10.2013
року по 12.08.2014 року на адресу відділу
погашення заборгованостей не
надходили та не оскаржувались
позивачем самі суми боргу по ЄСВ.

Представник третьої особи надав суду
письмові пояснення у справі, в яких
зазначено, що, відповідно до звітів про
суми нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що підлягають
сплаті, поданих позивачем до УПФУ за
період з травня по серпень 2013 року,
нарахування єдиного внеску за даний
період становить 21 943,29 грн., а фактично
останнім зараховано єдиного внеску 5
462,99 грн. Тож, як стверджує третя особа,
заборгованість позивача по єдиному
внеску становить 16 480,30 грн. При цьому, у
відповідності до ч.11 ст.25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», начальником
УПФУ в Галицькому районі м.Львова було
винесено рішення про застосування до
позивача штрафних санкцій, а саме:
-рішення від 01.07.2013 року №2786 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування);
-рішення від 05.08.2013 року №3390 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування). ПФУ
зауважує, що оскільки позивачем сплата
відбувалась не в повному обсязі та не
враховувались штрафні санкції, тому
зарахування відбувалося коштів на
підставі ч.6 ст.25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», зокрема, в
порядку календарної черговості їх
виникнення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод і інтересів
фізичних осіб, прав і інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень із боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
виконанні ними владних управлінських
функцій на підставі законодавства, у
тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості позивних вимог, суд
виходив з таких міркувань.

Судом встановлено, що ДП ПКТІ
«Львівхарчопроект» зареєстроване як
платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування і знаходиться на
обліку в ДПІ у Галицькому районі
м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській
області.

Відповідач, ДПІ у Галицькому районі
м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській
області, є суб'єктом владних
повноважень, який в цих
правовідносинах здійснює
повноваження, покладені на нього
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» №2464-VI.

20.05.2014 року відповідачем було прийнято
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
20.05.2014 року №Ю-3485-17У.

Пунктом першим частиною другою статті 6
Закону №2464-VI на платника єдиного
внеску покладено обов'язок своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Частиною восьмою статті 9 Закону №2464-VI
визначено, що платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за відповідний базовий
звітний період, не пізніше 20 числа
місяця, що настає за базовим звітним
періодом, крім гірничих підприємств,
які зобов'язані сплачувати єдиний
внесок, нарахований за відповідний
базовий звітний період, не пізніше 28
числа місяця, що настає за базовим
звітним періодом.

Отже, у даному випадку базовим звітним
періодом для позивача є календарний
місяць.

За вимогами частини дванадцятої статті
9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового стану
платника.

Як випливає із пояснень представника
відповідача та третьої особи, недоїмка
формувалася у зв'язку із тим, що платежі
позивача зараховувалися не згідно із
вказаним ним призначенням платежу, а
згідно із ч.6 ст.25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», тобто у
календарній черговості виникнення
недоїмки, штрафних санкцій.

Представник відповідача у судовому
засіданні наголосив, що за позивачем
рахується несплата ЄСВ за 2013 рік.

У той же час, суд, виходячи із наявних у
справі матеріалів, вбачає за можливе
виокремити певний період, який буде
вважатися податковим, тобто той місяць,
у якому заборгованості за позивачем не
було і вона очевидно виникла уже після
нього.

Суд зауважує, що постановою
Львівського окружного
адміністративного суду від 11.07.2013 року
у справі №813/3872/13-а задоволено позовні
вимоги управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м.Львова та
стягнуто із ДП ПКТІ «Львівхарчопроект»
заборгованість по сплаті єдиного
внеску за березень 2013 року у сумі 1 280,48
грн. У вказаній постанові було
встановлено, зокрема, що позивач платив
ЄСВ за березень, однак ці кошти
зараховувались у недоїмки, які
існували до березня 2013 року і лише
після їх погашення було частково
погашено ЄСВ за березень 2013 року. Отже,
суд приходить до переконання, що за
період до березня 2013 року усі недоїмки
були погашені, а за березень 2013 року є
відповідна постанова суду про
стягнення несплаченої частини. Тож, на
думку суду, будь-яка заборгованість по
ЄСВ могла виникати лише після цього
місяця, тобто після березня 2013 року.

Суд, проаналізувавши і дослідивши
платіжні доручення із квітня 2013 року по
квітень 2014 року, наголошує, що в цих
платіжних дорученнях позивач чітко
вказував призначення платежу і
визначений період, за який
здійснювались відповідні платежі.
Таким чином, очевидним є те, що
відповідач не керувався такими
призначеннями, а лише ч.6 ст.25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» і тим самим
зараховував платежі в рахунок
недоїмки, штрафних санкцій, в
календарній черговості їх виникнення.

Більш того, жодних зауважень щодо
оформлення платіжних документів як у
відповідача, так і в третьої особи не
виникало.

На думку суду такий підхід є невірним,
оскільки ані ДПІ, ні (по аналогії) ПФУ не
можуть змінювати призначення платежу.
Поряд з цим, аналогічна позиція
зазначена Верховним Судом України у
постановах від 01.12.2009 року та 08.12.2009 року
(адміністративні справи №09/223 та №09/225).
Отже, у контролюючого органу фактично
відсутнє право самостійно змінювати
призначення платежу, визначеного
платником податків при їх сплаті, у
тому числі з метою погашення
податкового боргу.

Також, суд вважає, що здійснюючи оплату
єдиного внеску за період з жовтня 2013
року по серпень 2014 року за платіжними
дорученнями, наявними у матеріалах
справи, позивач жодним чином не порушив
вимоги строків, передбачених частиною 8
статті 9 Закону №2464-VI та у повному
обсязі виконав свої обов'язки щодо
своєчасної сплати.

Водночас, доцільним є наголосити, що
Львівським окружним адміністративним
судом було розглянуто низку справ щодо
стягнення із позивача заборгованості
за період до 30.07.2013 року (справи
№813/2032/13-а, №813/3160/13-а, №813/3093/13-а),
судовими рішеннями у яких було
встановлено факт відсутності такої
заборгованості, у зв'язку із сплатою
заборгованості по єдиному внеску.

Ті обставини, що відповідач
скористався правовою можливістю
здійснити зараховування сплачених
позивачем коштів в рахунок сплати
боргу у порядку календарної черговості
їх виникнення, то такі обставини ні
яким чином не вказують на те, що позивач
порушив строки сплати єдиного внеску
за спірний період. Як вбачається,
позивач сплатив вчасно, але кошти були
перерозподілені, тому вважати, що
позивач допустив порушення, за яке
відповідач застосував міру
відповідальності, у суду правових
підстав немає.

Об'єктивна сторона визначена пунктом
другим частини 11 статті 25 Закону №2464-VI,
як склад правопорушення за яке
встановлюється відповідальність, а
питання пов'язане з перерозподілом
поточних платежів на попередній період
заборгованості, має взагалі різне
правове навантаження. Зазначеними
положеннями Закону, не передбачена
можливість при здійсненні
перерозподілу сплачених поточних
платежів на погашення попередньої
наявної заборгованості, вважати також
порушенням, як не сплата або
несвоєчасна сплата відповідного виду
платежу, в даному випадку єдиного
внеску.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що ДП ПКТІ
«Львівхарчопроект» не допустило
порушення строків сплати єдиного
внеску, за період з жовтня 2013 року по
серпень 2014 року, а тому у відповідача не
було правових підстав притягувати до
відповідальності позивача шляхом
застосування відповідних штрафів і
пені.

Позитивно оцінюючи доводи позивача та
беручи до уваги те, що платежі позивача
повинні були зараховуватись у
відповідності до визначеного ним
призначення, суд вважає, що
відповідачем своїми діями створено
поточну заборгованість, і у подальшому
кожен поточний місячний платіж, який
сплачувався підприємством у повному
обсязі, зараховувався в рахунок
погашення недоїмки, штрафних санкцій
та пені, створеної таким чином за
попередній місяць, хоча, як
наголошувалось вище, в платіжних
документах позивачем зазначалося
цільове призначення платежів,
внаслідок чого відповідно кожен
поточний місяць залишався не
оплаченим.

Однак, судом з'ясовано, що у період з
квітня 2013 року по травень 2014 року
підприємство не те, що не допустило
заборгованості з ЄСВ, а навпаки за
позивачем існує переплата по єдиному
внеску.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, суд приходить до
висновку, що суб'єкт владних
повноважень, прийнявши оскаржувану
вимогу, не дотримався вимог чинного
законодавства України та передбачених
ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України принципів й не
довів правомірності прийнятого ним
рішення з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
для відновлення порушених прав та
інтересів позивача вимогу про сплату
боргу (недоїмки) від 20.05.2014 року
№Ю-3485-17У, прийняту Державною
податковою інспекцією у Галицькому
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області слід
визнати протиправною і скасувати,
відповідно, заявлені позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-11, 14, 18, 19, 69-71, 86, 87, 94,
143, 158, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В
И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
20.05.2014 року №Ю-3485-17У, прийняту Державною
податковою інспекцією у Галицькому
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 - в.о. директора
Державного підприємства
«Проектно-конструкторський
технологічний інститут
«Львівхарчопроект» сплачений судовий
збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70
коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 21 листопада 2014 року.