Справа № 826/16148/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2014 року
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради про визнання протиправними дій,
зобо'язати вчинити дії
20 жовтня 2014 (відповідно до відмітки
служби діловодства суду) ОСОБА_1 (далі
по тексту - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Київської міської ради (далі по
тексту - відповідач) в якому просить
суд:
- визнати бездіяльність відповідача
протиправною щодо порушення процедури
розгляду клопотання про надання
безоплатно у власність земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) - не більше 0,10 га
адміністративних межах міста Києва;
- зобов'язати відповідача винести на
засідання найближчої сесії Київської
міської ради та розглянути клопотання
Позивача про надання безоплатно у
власність земельної ділянки,
орієнтованою площею 0,1 га для
будівництва обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки) в
адміністративних межах міста Києва у
порядку та строки, передбачені статтею
118 Земельного кодексу України, та
надати мотивоване рішення за
результатами розгляду вказаного
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 жовтня 2014 року
відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 29 жовтня 2014 року.
У судовому засіданні 29 жовтня 2014 року
представник позивача підтримав
адміністративний позов в повному
обсязі та зазначив, що вважає відповідь
Департаменту земельних ресурсів
України, надану за дорученням
Київської міської ради
неаргументованою та такою, що не
відповідає нормам чинного
законодавства, мотивуючи позовні
вимоги тим, що клопотання повинно бути
винесено на розгляд сесії Київської
міської ради, за наслідками розгляду
якого приймається рішення про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або мотивована відмова у його
Представник відповідача у судовому
засіданні 29 жовтня 2014 року заперечив
проти адміністративного позову в
повному обсязі, просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Матеріали справи підтверджують, що у
червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Київської міської ради із заявою, в
якій просила надати земельну ділянку у
власність площею 0,10 га на території
Київської міської ради із цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.
До вказаної заяви позивач додав копії
наступних документів: копія паспорта
та ідентифікаційного коду; графічних
матеріалів; копія 8 Договору доручення
№ 02/06/14- зд від 02 червня 2014 року.
З матеріалів справи вбачається, що
листом Департаменту земельних
ресурсів від 17 червня 2014 року №
інформаційний запит ОСОБА_1 щодо
надання інформації про місце
розташування земельних ділянок у межах
міста Києва, не наданих у власність чи
користування, що можуть бути
використані під забудову та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
повідомлено, що Департамент земельних
ресурсів у своїй діяльності керується
Положенням про Департамент земельних
ресурсів від 19 грудня 2002 року №182/342
відповідно до якого пошук та
пропонування земельних ділянок
фізичним або юридичним особам не
входить до компетенції Департаменту.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1
Департаментом земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), за дорученням
Київської міської ради листом від 21
липня 2014 року позивача повідомлено про
те, що клопотання не відповідає вимогам
статті 118 Земельного кодексу України, а
саме відсутні графічні матеріали із
зазначеною конкретною земельною
Позивач вважає відповідь Департаменту
земельних ресурсів України, надану за
дорученням Київської міської ради
неаргументованою та такою, що не
відповідає нормам чинного
законодавства, мотивуючи позовні
вимоги тим, що клопотання повинно бути
винесено на розгляд сесії Київської
міської ради, за наслідками розгляду
якого приймається рішення про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або мотивована відмова у його
Порядок набуття та реалізації права на
землю громадянами встановлений у
розділі IV Земельного кодексу
Так, відповідно до частини першої
статті 116 Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118
Земельного кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118
Земельного кодексу України
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян особами, які
мають відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Виходячи з наведених правових норм
вбачається, що право отримання дозволу
на розроблення проекту землеустрою,
може бути реалізовано громадянами у
встановленому законом порядку, зокрема
необхідним є подання відповідного
клопотання, у якому зазначаються
цільове призначення земельної ділянки
та її орієнтовні розміри, додавши до
нього графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки та інші документи,
визначені Земельним кодексом України.

Як свідчить зміст клопотання ОСОБА_1,
позивач просить надати земельну
ділянку у власність площею 0,10 га на
території Київської міської ради із
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

Втім, як встановлено судом, графічні
матеріали, які додані до клопотання, не
містять бажаного місця розташування та
розміру земельної ділянки, а
відображено частково карту міста Києва
та Київської області.

Позивачем як у клопотанні так і в
позовній заяві не зазначено бажаного
місця розташування та розміру
земельної ділянки.

Суд звертає увагу на те, що чинним
законодавством не передбачено
обов'язку органу місцевого
самоврядування самостійно здійснювати
пошук земельної ділянки в межах міста
Києва за відсутності погодження
заявника.

Водночас, орган місцевого
самоврядування, який розглядає
клопотання, повинен встановити
відповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Як встановлено судом вище, графічні
матеріали не містять конкретно
визначеного бажаного місця
розташування земельної ділянки, що
унеможливлює розгляд відповідного
клопотання, враховуючи відсутність
можливості відповідача встановити
наявність чи відсутність підстав для
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або мотивованої відмови у його
наданні.

Таким чином, наведене свідчить, що
клопотання позивача та склад доданих
до нього документів не відповідає
вимогам частини шостої статті 118
Земельного кодексу України, а тому на
думку суду, позивачем не дотримано
встановленого Законом порядку для
реалізації права на погодження місця
розташування земельної ділянки та
одержання дозволу на розроблення
документації із землеустрою.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року у справі № 826/20042/13-а.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що дії
відповідача під час розгляду
клопотання є обґрунтованими, а тому
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

При цьому, суд звертає увагу, що за
своєю правовою природою, відповідно до
норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо порядку
розгляду питань про передачу (надання)
земельних ділянок у користування або у
власність із земель комунальної
власності в місті Києві є
дискреційними повноваженнями та
виключною компетенцією уповноваженого
органу, в даному випадку - Київської
міської ради.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Враховуючи принцип розподілу влади,
який заперечує надання
адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя, позовна
вимога про зобов'язання відповідача
винести на засідання найближчої сесії
Київської міської ради та розглянути
клопотання Позивача про надання
безоплатно у власність земельної
ділянки, орієнтованою площею 0,1 о га для
будівництва обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки) в
адміністративних межах міста Києва у
порядку та строки, передбачені статтею
118 Земельного кодексу України, та
надати мотивоване рішення за
результатами розгляду вказаного
клопотання розцінюється Окружним
адміністративним судом м. Києва саме як
втручання в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, а тому, задоволена бути не
може.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, дії відповідача
відповідають вимогам, встановленим
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, в свою чергу позивач не довів
суду обставин, на яких ґрунтуються його
вимоги, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник