Справа № 817/1138/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"19" листопада 2014 р.
Справа № 817/1138/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі
Лялевич С.С. ,

за участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Житомирі апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"03" вересня 2014 р. у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Сарненської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
05.11.2013 № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування в розмірі 14 665,04
грн. основного платежу та 3 666,26 грн.
штрафних (фінансових) санкцій та
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 7 964,00 грн. основного
платежу та 1745,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, мотивуючи тим, що
Сарненська ОДПІ дійшла
необґрунтованих висновків стосовно
порушення ним п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138,
п.п.140.1.12 п.140.1 ст.140, п.177.2, п.177.4 с.177
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено
оподаткований дохід за 2011 рік в сумі 30
899 грн., занижено оподаткований дохід за
2012 рік в сумі 66 686 грн., в результаті чого
донараховано податку на доходи
фізичних осіб за 2011 рік в сумі 4634,84 грн.,
за 2012 рік в сумі 10 030,20 грн.; п.198.6 ст.198,
п.199.1 ст.199, п.п. «і» п.201.1, п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього на загальну
суму 7964 грн., в т.ч. за січень 2011 в сумі 986
грн., за грудень 2011 в сумі 1998 грн., за
грудень 2012 в сумі 4980 грн.; п.18.1 ст.18, п.51.1
ст.51, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п. «б» п.176.2
ст.176 Податкового кодексу України та
Наказу №1020 від 24.12.2010 «Про затвердження
форм Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку (форма 1ДФ),
Порядок заповнення та подання
податковими агентами Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них
податку», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.01.2011 за
№46/18784, в результаті чого подано до ОДПІ
не в повному обсязі податковий
розрахунок сум доходу нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
за 1-4 квартали 2012 року, оскільки
договором оренди приміщення
підтверджуються обставини щодо
використання підприємцем будівлі у
своїй підприємницькій діяльності.
Після виконання ремонту телевізора
«Самсунг» даний телевізор, як і
придбані меблі, касові апарати,
лічильник банкнот та інші ТМЦ,
використовуються у господарській
діяльності підприємця в орендованій
будівлі. Витрати підприємцем віднесені
до складу валових витрат у виді
амортизаційних відрахувань, що
понесені в межах підприємницької
діяльності, які були враховані при
визначенні суми оподаткованого доходу
та включені до складу податкового
кредиту. Підприємцем було отримано від
контрагентів ТМЦ на підставі
видаткових накладних. За наслідками
таких операцій було сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість, а витрати по придбанню ТМЦ
включено до складу валових витрат.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 3.09.2014 року у
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити .

Представник відповідача апеляційну
скаргу не визнав.

Позивач в судове засідання не з"явився ,
про час та місце судового розгляду
повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що у період з 02.09.2013
по 13.09.2013 року Сарненською ОДПІ була
проведена планова документальна
виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012, за
результатами якої складено акт від
27.09.2013 №80/17-14-17-02/НОМЕР_1, згідно
висновків якого встановлено
порушення п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138, п.п.140.1.12
п.140.1 ст.140, п.177.2, п.177.4 с.177 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено оподаткований дохід за 2011 рік
в сумі 30 899 грн., занижено оподаткований
дохід за 2012 рік в сумі 66 686 грн., в
результаті чого донараховано податку
на доходи фізичних осіб за 2011 рік в сумі
4634,84 грн., за 2012 рік в сумі 10 030,20 грн.;

п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199, п.п. «і» п.201.1, п.201.10
ст.201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього на загальну
суму 7964 грн., в т.ч. за січень 2011 в сумі 986
грн., за грудень 2011 в сумі 1998 грн., за
грудень 2012 в сумі 4980 грн.;

п.18.1 ст.18, п.51.1 ст.51, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163,
п.п. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу
України та Наказу №1020 від 24.12.2010 «Про
затвердження форм Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма 1ДФ), Порядок заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.01.2011 за
№46/18784, в результаті чого подано до ОДПІ
не в повному обсязі податковий
розрахунок сум доходу нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
за 1-4 квартали 2012 року.

На підставі вказаних висновків
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 05.11.2013 №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування в розмірі 14 665,04
грн. основного платежу та 3 666,26 грн.
штрафних (фінансових) санкцій та
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 7 964,00 грн. основного
платежу та 1745,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем в обґрунтування
заявлених позовних вимог не було
надано жодного письмового доказу на
обґрунтування правомірності включення
до валових витрат суми дотацій, наданих
центром зайнятості у 2011 та 2012 році,
придбаних від ТОВ підприємство
«Інфосистема-2» двох касових апаратів
MINI 500.02 МЕ на суму 3000 грн. та лічильника
банкнот на суму 1400 грн.; вартості
ремонту телевізора «Самсунг»,
здійсненого ТОВ «Побутрадіотехніка
Плюс» на суму 399,90 грн.; вартості
придбаних меблів від ФОП ОСОБА_4 на суму
28 562 грн. та поліпшення основних засобів
на суму 2378,80 грн. Відтак, суду не було
представлено договору оренди
приміщення в якому позивач здійснює
підприємницьку діяльність, податкових
декларацій про майновий стан і доходи,
видаткові накладні, банківські
виписки, книгу обліку доходів і витрат
та інші документи первинного
бухгалтерського обліку, з яких суд міг
встановити правомірність формування
позивачем валових витрат у 2011 році в
сумі 30 899 грн., у 2012 році в сумі 66 868 грн.

Позивачем зайво віднесено до
податкового кредиту суму ПДВ за
придбані алкогольні напої та пива в
розмірі 4980 грн. (75 897 грн. - 29 899 грн. - 21 099
грн.) * 20%), які не використовувались у
господарській діяльності та відсутні
на залишку, а також в додатку №5 розділ
податковий кредит за січень 2011 та
травень 2011 двічі включено суму 5914 грн.,
в т.ч. ПДВ 986 грн. по контрагенту ТОВ
«Пані Журавлина», чим порушено п.198.6
Податкового кодексу України

Оцінюючи таку позицію суду першої
інстанції , колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пп.177.1, 177.2 ст.177 Податкового
кодексу України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу. Об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати операційної
діяльності включають, зокрема,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку;

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України належать до складу
валових витрат витрати не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Так, з акта перевірки вбачається, що
ревізорами в ході перевірки було
встановлено, що позивачем занижено
валовий дохід за 2011 рік на суму 15 003 грн.
в результаті арифметичних помилок при
підрахунку виручки, що надійшла від
реалізації алкогольних напоїв. Дана
сума відображена в книзі обліку
розрахункових операцій, книзі обліку
доходів і витрат, включена до звітів по
реєстраторах розрахункових операцій,
звітів про суми нарахованого збору на
розвиток виноградарства, сума ПДВ
віднесена до податкового зобов'язання
2011 року.

Також встановлено, що підприємцем
занижено суму валових витрат: за 2011 рік
в сумі 15 896 грн. в результаті
неправомірного включення підприємцем
до валових витрат суми дотації, наданої
центром зайнятості; за 2012 рік в сумі 35
741, в результаті неправомірного
включення підприємцем до валових
витрат вартості придбаних від ТОВ
підприємство «Інфосистема-2» двох
касових апаратів MINI 500.02 МЕ на суму 3000
грн. та лічильника банкнот на суму 1400
грн.; вартості ремонту телевізора
«Самсунг», здійсненого ТОВ
«Побутрадіотехніка Плюс» на суму 399,90
грн.; вартості придбаних меблів від ФОП
ОСОБА_4 на суму 28 562 грн. та поліпшення
основних засобів на суму 2378,80 грн.; суми
дотації, наданої центром зайнятості в
розмірі 31 127 грн.

Позивач в обґрунтування
неправомірності вказаних висновків
податкового органу покликається на те,
що договором оренди приміщення
підтверджуються обставини щодо
використання підприємцем будівлі у
своїй підприємницькій діяльності.
Після виконання ремонту телевізора
«Самсунг» даний телевізор, як і
придбані меблі, касові апарати,
лічильник банкнот та інші ТМЦ,
використовуються у господарській
діяльності підприємця в орендованій
будівлі. Витрати підприємцем віднесені
до складу валових витрат у виді
амортизаційних відрахувань, що
понесені в межах підприємницької
діяльності, які були враховані при
визначенні суми оподаткованого доходу
та включені до складу податкового
кредиту. Підприємцем було отримано від
контрагентів ТМЦ на підставі
видаткових накладних. За наслідками
таких операцій було сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість, а витрати по придбанню ТМЦ
включено до складу валових витрат.

В той же час позивачем в обґрунтування
заявлених позовних вимог не було
надано ні під час перевірки , ні до суду
першої інстанції жодного письмового
доказу на обґрунтування правомірності
включення до валових витрат суми
дотацій, наданих центром зайнятості у
2011 та 2012 році, придбаних від ТОВ
підприємство «Інфосистема-2» двох
касових апаратів MINI 500.02 МЕ на суму 3000
грн. та лічильника банкнот на суму 1400
грн.; вартості ремонту телевізора
«Самсунг», здійсненого ТОВ
«Побутрадіотехніка Плюс» на суму 399,90
грн.; вартості придбаних меблів від ФОП
ОСОБА_4 на суму 28 562 грн. та поліпшення
основних засобів на суму 2378,80 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
так, як ні під час перевірки , ні під час
судового розгляду справи не було
представлено договору оренди
приміщення, в якому позивач здійснює
підприємницьку діяльність, податкових
декларацій про майновий стан і доходи,
видаткові накладні, банківські
виписки, книгу обліку доходів і витрат
та інші документи первинного
бухгалтерського обліку, з яких суд міг
встановити правомірність формування
позивачем валових витрат у 2011 році в
сумі 30 899 грн., у 2012 році в сумі 66 868 грн.,
то в цій частині позовні вимоги є
недоведеними та безпідставними.

Крім того колегія суддів зазначає, що
відповідно до вимог ст.69 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Якщо особа, яка
бере участь у справі , без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин на які
вона посилається , суд вирішує справу
на основі наявних доказів.

Статтею 195 КАС України визначено , що
суд апеляційної інстанції може
дослідити докази , які не
досліджувались у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі , якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач заперечень чи пояснень до акту
перевірки не надавав, відмовився від
підпису акта перевірки, про час та
місце судового розгляду справи судом
першої інстанції був повідомлений
належним чином, просив розглядати
справу за його відсутності і будь-яких
документів на обґрунтування своїх
позовних вимог не надав, також не
обґрунтував не надання до суду першої
інстанції документів надісланих до
суду апеляційної
інстанції(а.с.47,51,53,61-96), а тому колегія
суддів прийшла до висновку, що
враховуючи положенням ст.ст.69,195 КАС
України, підстав для дослідження
наданих до суду апеляційної інстанції ,
документів не вбачається , так як
вирішуючи питання законності рішення
суду першої інстанції необхідно
виходити з доказів досліджених судом
першої інстанції.

Крім того згідно акта перевірки,
підприємцем в грудні 2011 року зайво
віднесено до податкового кредиту суму
ПДВ в розмірі 1998,34 грн., що підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог п.п. «і» п.201.1 п.201.10
ст.201 Податкового кодексу України, а
саме: в податкових накладних на
придбання алкогольних напоїв
відсутній окремим рядком такий
обов'язковий реквізит як код товару
згідно УКТ ЗЕД (для підакцизних
товарів).

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. «і» п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України - у
податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити - код товару згідно УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу
України визначено, що порушення
порядку заповнення податкової
накладної не дає права покупцю на
включення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту за
відповідний звітний період. У разі
порушення продавцем порядку
заповнення податкової накладної таких
товарів/послуг має право подати до
податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту.

Проведеною перевіркою також
встановлено зайве віднесення до
податкового кредиту суми ПДВ в розмірі
490 грн., а саме: станом на 01.01.2011 залишок
алкогольних напоїв та пива становив
без ПДВ суму 95 920 грн. (в т.ч. націнка 37 787
грн.), що відображено в книзі обліку
доходів і витрат станом на 01.01.2011.
Залишок алкогольних напоїв та пива
станом на 31.12.2012 згідно даних книги
обліку доходів і витрат становить 75 897
грн. без ПДВ (в т.ч. націнка 29 899 грн.).

За даний період, згідно наданих до
перевірки документів підприємцем було
придбано та віднесено до податкового
кредиту вартість алкогольних напоїв та
пива на суму 644 284 грн. (без ПДВ та
націнки). За цей же період реалізовано
алкогольних напоїв та пива на суму 681 318
грн. (без ПДВ та націнки). Таким чином,
станом на 31.12.2012 залишок алкогольних
напоїв та пива повинен становити суму
придбання 21 099 грн. (без ПДВ та націнки).

Згідно даних книги обліку доходів і
витрат станом на 31.12.2012 у ФОП ОСОБА_3
залишок алкогольних напоїв та пива
становить без ПДВ 75 987 грн. (у т.ч.
націнка 29 899 грн.).

Отже, позивачем зайво віднесено до
податкового кредиту суму ПДВ за
придбані алкогольні напої та пива в
розмірі 4980 грн. (75 897 грн. - 29 899 грн. - 21 099
грн.) * 20%), які не використовувались у
господарській діяльності та відсутні
на залишку.

Позивачем також в додатку №5 розділ
податковий кредит за січень 2011 та
травень 2011 двічі включено суму 5914 грн.,
в т.ч. ПДВ 986 грн. по контрагенту ТОВ
«Пані Журавлина», чим порушено п.198.6
Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 розділу
V Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 розділу V
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

-придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підставою для нарахування податкового
кредиту відповідно до п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України є
податкова накладна, яка повинна
містити обов'язкові реквізити,
визначені цією ж нормою.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У відповідності до п.199.1 ст.199
Податкового кодексу України - у разі
якщо придбані та/або виготовлені
товари/послуги, необоротні активи
частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково -
ні, до сум податку, які платник має
право віднести до податкового кредиту,
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку під час їх
придбання або виготовлення, яка
відповідає частці використання таких
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях.

Враховуючи викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем було порушено
п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199, п.п. «і» п.201.1, п.201.10
ст.201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього на загальну
суму 7964 грн., в т.ч. за січень 2011 в сумі 986
грн., за грудень 2011 в сумі 1998 грн., за
грудень 2012 в сумі 4980 грн.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
суд першої інстанції, дослідивши в
судовому засіданні надані сторонами
по справі докази, обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних
вимоги, так як позивачем не було
доведено суду протиправності
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову судом першої
інстанції винесено відповідно до
позовних вимог з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права і суд дав
правильну оцінку обставинам справи, то
колегія суддів апеляційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції у даній
справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"03" вересня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено 20.11.2014 року

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Сарненська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області
вул.Широка,18,м.Сарни,Рівненська
область,34500

4-третій особі: - ,