Справа № 2а-1659/12/2670
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-1659/12/2670 Головуючий у
1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменко В.О.,

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі
Таран А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві на Постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 12 травня 2014 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енерготерра» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енерготерра»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у м. Києві, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, в якому просили суд
визнати протиправними дії відповідача
щодо зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість, відображеної у податковій
звітності за травень 2010 року та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 01.09.2011 року №
повністю та стягнути з
Державного бюджету України через
Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
на користь позивача бюджетну
заборгованість з податку на додану
вартість у розмірі 1 293 946,00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29.03.2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2012 року,
позивачу було відмовлено у задоволенні
адміністративного позову повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 05.03.2014 р. постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 29.03.2012 р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2012 р.
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Вищого адміністративного суду
України мотивоване тим, що судами
першої та апеляційної інстанції, при
визнанні правомірним спірного
податкового повідомлення-рішення, та
відповідно, відсутності права у
позивача на бюджетне відшкодування
податку на додану вартість по
декларації за спірний період, не
досліджено та не здійснено аналізу
платіжних доручень, податкових
накладних, наявності фактичної сплати
позивачем податку на додану вартість
контрагентам в ціні придбаних товарів
(робіт, послуг); не досліджено реального
здійснення господарських операцій, на
підставі, яких позивачем сформовано
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість та від'ємне
значення суми податку на додану
вартість.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 травня 2014 року зазначений
адміністративний позов - задоволено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить Постанову суду першої
інстанції скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Свої вимоги апелянт аргументує
тим, що судом першої інстанції не в
повному обсязі досліджено обставини та
надано не вірну правову оцінку діям
відповідача щодо підстав та
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги наявними у справі доказами,
колегія суддів приходить до
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем 15.06.2010 року була подана до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у м. Києві (далі - відповідач 1)
податкова декларація з податку на
додану вартість за травень 2010 року, в
якій визначено суму, що підлягає
бюджетному відшкодуванню на рахунок
платника у банку у розмірі 1 293 946,00 грн.

Зазначена податкова декларація не була
визнана відповідачем 1 як податкова
звітність, що стало підставою для
звернення позивача до
адміністративного суду з відповідним
позовом про визнання протиправними дії
ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
щодо невизнання поданих позивачем
податкових декларацій з податку на
додану вартість, у тому числі, за
травень 2010 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28.03.2011 р. у справі № 2а-19026/10/2670 визнані
протиправними дії ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва щодо
невизнання поданих позивачем
податкових декларацій з податку на
додану вартість, у тому числі, за
травень 2010 року.

22.04.2011 р. позивачем повторно подана
відповідачу 1 податкова декларація з
податку на додану вартість за травень
2010 року, в якій визначено суму, що
підлягає бюджетному відшкодуванню у
розмірі 1 293 946,00 грн., до якої були
долучені відповідні додатки:

Д3 - «Розрахунок суми бюджетного
відшкодування»;

Д5 - «Розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів»;

Д2 - «Довідка про залишок суми
від'ємного значення попередніх
податкових періодів, що залишається
непогашеним після бюджетного
відшкодування, отриманого у звітному
податковому періоді, та підлягає
включенню до ісламу податкового
кредиту наступного податкового
періоду»;

Д4 - «Заява про повернення суми
бюджетного відшкодування».

В подальшому, 24.06.2011 року, електронним
способом, позивачем було подано
відповідачу 1 уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок, в якому визначено суму, що
підлягає бюджетному відшкодуванню на
рахунок платника у банку у розмірі 1 293
946,00 грн.

Згідно доводів позивача, разом з
уточнюючим розрахунком, ним подавалися
відповідачу 1 відповідні додатки: Д3
«Розрахунок суми бюджетного
відшкодування», Д5 «Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів», Д2
«Довідка про залишок суми від'ємного
значення попередніх податкових
періодів, що залишається непогашеним
після бюджетного відшкодування,
отриманого у звітному податковому
періоді, та підлягає включенню до
ісламу податкового кредиту наступного
податкового періоду», Д4 «Заява про
повернення суми бюджетного
відшкодування».

Відповідачем 1 в період з 22.07.2011 р. по
04.08.2011 р. була проведена документальна
позапланова перевірка позивача з
питань достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за травень 2010 року.

За результатами перевірки
відповідачем 1 складено акт від 11.08.2011 р.
№ 139/07-214/34820176, яким зафіксовано
порушення позивачем п.200.7., п.200.8., п.200.4.
ст.200 Податкового кодексу України та
Наказу ДПА України «Порядок заповнення
і подання податкової звітності з
податку на додану вартість» від 25.01.2011
р. № 41, що призвело до завищення
позивачем суми бюджетного
відшкодування за травень 2010 року на
суму 1 293 946,00 грн.

В акті перевірки позивача, крім іншого,
зазначено, що перевіркою правомірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування ПДВ не можливо
встановити періоди, в яких виникло
від'ємне значення, так як додаток 2 (Д2)
«Довідка про залишок суми від'ємного
значення непогашеним після бюджетного
відшкодування, отриманого у звітному
податковому періоді, та підлягає
включенню до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду», додаток 3 (Д3) «Розрахунок суми
бюджетного відшкодування» та додаток 4
(Д4) «Заява про повернення суми
бюджетного відшкодування» до
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
травень 2010 року підприємством не
подано.

У зв'язку з виявленими порушеннями, на
підставі акта перевірки від 11.08.2011 р. №
139/07-214/34820176, відповідачем 1 прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 01.09.2011 р. №
, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за травень 2010 року (у
тому числі заявленого в рахунок
зменшення податкових зобов'язань
наступних податкових періодів) у
розмірі 1 293 946,00 грн.

Зазначене податкове
повідомлення-рішення, за правилами ст.56
Податкового кодексу України,
оскаржувалось позивачем в
адміністративному порядку до
податкових органів вищого рівня, за
результатом якого, рішення було
залишене без змін.

Відповідно до п.56.1. ст.56 Податкового
кодексу України, рішення, прийняті
контролюючим органом, можуть бути
оскаржені в адміністративному або
судовому порядку.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність підстав ставити під
сумнів достовірність заявленої
позивачем суми ПДВ, що підлягає
бюджетному відшкодуванню за травень 2010
року у розмірі 1 293 946,00 грн., а також у
разі невідшкодування бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість право позивача порушується
внаслідок неодержання коштів з
бюджету, а тому вимога про
відшкодування заборгованості
(стягнення) є належним способом захисту
цього права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не може не погодитися з такими
висновками суду першої інстанції
зважаючи на таке.

Відповідно до пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Кодексу,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно пп. «а» п.198.1, п.198.2., абз.1 п.198.3.
ст.198 Кодексу, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, крім
іншого, придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно п.198.6. ст.198 Кодексу, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Право на нарахування податкового
кредит виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно пп.14.1.18. п.14.1. ст.14 Кодексу,
бюджетне відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
закріплено у статті 200 Кодексу.

Сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду (п.200.1. ст.200
Кодексу).

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті,
така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (п.200.2. ст.200
Кодексу).

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті,
така сума враховується у зменшення
суми податкового боргу з податку, що
виник за попередні звітні (податкові)
періоди (у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (п.200.3.
ст.200 Кодексу).

Відповідно до п.200.4. ст.200 Кодексу, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з п.200.1 цієї статті,
має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному контролюючому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації (п.200.7. ст.200
Кодексу).

До податкової декларації платником
податків додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування та оригінали
митних декларацій. У разі якщо митне
оформлення товарів, вивезених за межі
митної території України,
здійснювалося з використанням
електронної митної декларації, така
електронна митна декларація надається
контролюючим органом за місцем митного
оформлення контролюючому органу за
місцем обліку такого платника податків
в порядку, затвердженому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації електронного підпису
відповідно до закону (п.200.8. ст.200
Кодексу).

Згідно п.200.10. ст.200 Кодексу, протягом 30
календарних днів, що настають за
граничним терміном отримання
податкової декларації, контролюючий
орган проводить камеральну перевірку
заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які
свідчать, що розрахунок суми
бюджетного відшкодування було
зроблено з порушенням норм податкового
законодавства, контролюючий орган має
право провести документальну
позапланову виїзну перевірку платника
для визначення достовірності
нарахування такого бюджетного
відшкодування протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
проведення камеральної перевірки
(п.200.11. ст.200 Кодексу).

При цьому, слід зазначити, що
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків (пп.75.1.2. п.75.1. ст.75
Кодексу).

Контролюючий орган зобов'язаний у
п'ятиденний строк після закінчення
перевірки подати органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, висновок із зазначенням суми,
що підлягає відшкодуванню з бюджету
(п.200.12. ст.200 Кодексу).

На підставі отриманого висновку
відповідного контролюючого органу
орган, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів, видає
платнику податку зазначену в ньому
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунка на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку контролюючого органу (п.200.13.
ст.200 Кодексу).

В той же час, відповідно до пп. б) п.200.14.
ст.200 Кодексу, якщо за результатами
камеральної або документальної
позапланової виїзної перевірки
контролюючий орган виявляє
невідповідність суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, то такий орган,
зокрема, у разі перевищення заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування над сумою, визначеною
контролюючим органом за результатами
перевірок, надсилає платнику податку
податкове повідомлення, в якому
зазначаються сума такого перевищення
та підстави для її вирахування.

Згідно п.200.15. ст.200 Кодексу, у разі якщо
за результатами перевірки сум податку,
заявлених до відшкодування, платник
податку або контролюючий орган
розпочинає процедуру
адміністративного або судового
оскарження, контролюючий орган не
пізніше наступного робочого дня після
отримання відповідного повідомлення
від платника або ухвали суду про
порушення провадження у справі
зобов'язаний повідомити про це орган,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Орган, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
тимчасово припиняє процедуру
відшкодування в частині оскаржуваної
суми до набрання законної сили судовим
рішенням.

Після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження контролюючий орган
протягом п'яти робочих днів, що настали
за днем отримання відповідного
рішення, зобов'язаний подати органу, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів, висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.

Підсумовуючи викладене, враховуючи
положення п.200.1. ст.200 Кодексу, суд
дійшов висновку, що правомірність
формування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на пряму залежить від
правомірності формування сум
податкових зобов'язань та податкового
кредиту, з різниці між якими вона і
складається. Тобто предметом перевірки
податковим органом платника податку з
питань достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість має бути перевірка
правомірності формування сум
податкових зобов'язань та податкового
кредиту та, відповідно, реальність
вчинення господарських операцій, за
яким формуються відповідні показники.
При цьому, дослідженню підлягають
податкові декларації (розрахунки),
фінансова, статистична та інша
звітність, регістри податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинні
документи які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів.

Як вбачається з матеріалів справи,
податкова декларація з ПДВ за травень
2010 року була повторно подана позивачем
до податкового органу 22.04.2011 р., проте, а
ні камеральна, а ні позапланова
перевірка заявлених у ній даних, у тому
числі, суми ПДВ, заявленої до
бюджетного відшкодування,
відповідачем 1, з незрозумілих суду
причин, проведена не була, що свідчить
про порушення ним п.200.10. ст.200 Кодексу.

Позапланова перевірка з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за травень 2010 року була проведена
відповідачем 1 лише після подачі
позивачем уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за травень 2010 року (вх. від
24.06.2011 р. № ). При цьому, сума ПДВ,
заявлена до бюджетного відшкодування,
у зв'язку з поданням уточнюючого
розрахунку, залишилась незмінною.

Дослідивши акт перевірки позивача від
11.08.2011 р. № 139/07-214/34820176, судом першої
інстанції встановлено та підтверджено
в суді апеляційної інстанції, що
висновки відповідача 1 про завищення
позивачем суми бюджетного
відшкодування за травень 2010 року на
суму 1 293 946,00 грн. ґрунтуються виключно
на доводах про неподання позивачем до
уточнюючого розрахунку додатків Д2, Д3,
Д4.

У той же час фактична наявність чи
відсутність податкової звітності
(додатків до неї) не впливає на
правомірність та обґрунтування
заявленої суми бюджетного
відшкодування. При цьому в ході
перевірки, відповідачем 1 не було
досліджено жодних первинних
документів на підтвердження
господарських операцій позивача з
контрагентами, за результатами яких,
фактично, і виникла сума ПДВ до
бюджетного відшкодування. Більше того,
відповідачем 1 не досліджувалось
питання реальності здійснення
господарських операцій позивача, що є
основою для виникнення права на
бюджетне відшкодування сум ПДВ,
сплачених в ході таких операцій.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
зауважує, що як суд першої інстанції,
так і апеляційної інстанції не може
виконати вимоги Вищого
адміністративного суду України,
викладені в ухвалі від 05.03.2014 р., щодо
перевірки реальності здійснення
господарських операцій, на підставі
яких позивачем сформовано бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість, оскільки фактично необхідно
провести перевірку первинних
документів, яка була неналежно
проведена відповідачем 1, тобто
підмінити податковий орган, у його
дискреційних повноваженнях.

При цьому, як зазначено в акті
перевірки від 11.08.2011 р. № 139/07-214/34820176, за
результатами перевірки не
встановлювалось наявність
(відсутність) правових відносин
позивача з платниками, не перевірялись
установчі документи, свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця, первинні та інші документи.

Перевіркою правомірності нарахування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість
порушень не встановлено. Тобто,
фактично, відповідачем 1 не
заперечувалась та не ставилась під
сумнів реальність господарських
операцій позивача з контрагентами, за
якими позивачем задекларовано
податковий кредит і податкові
зобов'язання та, відповідно, сформовані
суми ПДВ до бюджетного відшкодування.

Таким чином, Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві не виконано
передбачених податковим
законодавством обов'язків, колегія
суддів повністю погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав ставити під сумнів
достовірність заявленої позивачем
суми ПДВ, що підлягає бюджетному
відшкодуванню за травень 2010 року у
розмірі 1 293 946,00 грн.

Отже, доводи позивача про
протиправність дій відповідача 1 щодо
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість, відображеної у податковій
звітності за травень 2010 року знайшли
своє підтвердження, а тому оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
01.09.2011 року № підлягає
скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з Державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
на користь позивача бюджетну
заборгованість з податку на додану
вартість у розмірі 1 293 946,00 грн. колегія
суддів зважає на таке.

Згідно п.200.23. ст.200 Податкового кодексу
України, суми податку, не відшкодовані
платникам протягом визначеного цією
статтею строку, вважаються
заборгованістю бюджету з
відшкодування податку на додану
вартість. На суму такої заборгованості
нараховується пеня на рівні 120
відсотків облікової ставки
Національного банку України,
встановленої на момент виникнення
пені, протягом строку її дії, включаючи
день погашення.

Зміст статті 25 Бюджетного кодексу
України закріплює положення про те, що
Державне казначейство здійснює
безспірне списання з рахунків, на яких
обліковуються гроші Державного
бюджету та місцевих бюджетів, за
рішенням, яке було прийнято державним
органом, що відповідно до закону має
право на його застосування.

Відповідно до пп. 5) п.4 Положення про
Державну казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 р. № 460/2011, Державна
казначейська служба України,
відповідно до покладених завдань,
зокрема, здійснює безспірне списання
коштів державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Пунктом 7 зазначеного Положення
визначено, що Казначейство України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через свої
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення (у разі їх
утворення).

Таким чином, у разі невідшкодування
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість право позивача
порушується внаслідок неодержання
коштів з бюджету, а тому вимога про
відшкодування заборгованості
(стягнення) є належним способом захисту
цього права.

Таким чином, провівши системний аналіз
норм чинного законодавства, дослідивши
надані до матеріалів справи докази,
колегія суддів вважає, що позивачем
доведено правомірність віднесеної
суми, що підлягає бюджетному
відшкодуванню на рахунок платника у
банку у розмірі 1 293 946,00 грн.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у м. Києві на Постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 12 травня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлено 14
листопада 2014 року)

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.