Справа № 826/15240/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2014 року 11:12
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кармазіна О.А., при секретарі Тимчук
від відповідача-1: не з'явився, просив
розглядати за відсутності
від відповідача-2: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом:ОСОБА_1 до:Адміністрації
Президента України Заступника
керівника управління з питань звернень
громадян К.Кокарєвапро:зобов'язання
вчинити певні дії,-В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до
Адміністрації Президента України та
Заступника керівника управління з
питань звернень громадян К.Кокарєва в
якому, з урахуванням прийнятої судом
заяви від 15.10.2014 р., просить суд:
- зобов'язати К. Кокарєва взяти її
звернення на ім'я Президента України на
контроль згідно ст. 28 Закону України
«Про звернення громадян» та направити
в Генеральну прокуратуру України для
прийняття заходів згідно
законодавства, а саме: провести виший
нагляд за дотриманням та привільним
застосуванням законів про труд на ЗАТ
«Граніт» та по результатам перевірки
вирішити питання відшкодування шкоди
ОСОБА_3 (сестра) згідно висновку
обл.МСЕК № 2 м. Житомира від 23.11.2001 р. - 30%
втрати професійної працездатності із
заліком з 07.12.1982 р. безстроково на
підставі ст. 1 Закону України «Про
прокуратуру», ст. 259 КЗпП України,
- зобов'язати Адміністрацію
Президента України вжити заходів по
припиненню неправомірних дій, усунути
причини та умови, які посприяли
порушенням, згідно ст. 19 Закону України
«Про звернення громадян».
Позивачка зазначає, що протягом 12 років
більше 170 разів звертається до
Адміністрації Президента України з
приводу вирішення питання
відшкодування шкоди сестрі згідно
висновку обл. МСЕК від 23.11.2001 р.
28.08.2014 р. подала скаргу на ім'я
Президента України про притягнення до
адміністративної відповідальності
керівника управління з питань звернень
громадян Г. Кільову згідно ст. 24 Закону
України «Про звернення громадян».
У скарзі зазначено вищевказані
обставини щодо відшкодування шкоди
сестрі, який керівник ЗАТ «Граніт»
відмовився відшкодувати, посилаючись
на протокол № від 05.12.2001 р. Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків та профзахворювань на
виробництві, яким було змінено
У позові зазначаються положення Закону
України «Про прокуратуру» та те, що
Генеральна прокуратура України не
прийняла ніяких заходів, припинила
переписку та відмовилась провести
нагляд. Зазначає, що суд анулював
вказаний протокол Фонду та зобов'язав
відшкодувати шкоду, зобов'язав
прокуратуру провести перевірку.
У взаємозв'язку з наведеним позивачка
зазначає, що 31.07.2014 р. звернулася із
скаргою до Президента України
захистити її права в органах державної
влади та законним шляхом вирішити
питання відшкодування шкоди сестрі
згідно висновку МСЕК. У скарзі
зазначено, що справа про відшкодування
шкоди 12 років розглядається у судах та
позивачка позбавлена права на
своєчасний судовий захист, на захист
прав в органах влади.
Керівник управління (відповідач-2), як
зазначає позивачка, направив її
звернення до Генеральної прокуратури
України не взявши його на контроль.
28.08.2014 р. позивачка, як зазначається у
позові, подала скаргу Президенту
02.09.2014 р., як зазначає позивачка,
відповідач-2 повернув звернення без
розгляду, переписавши відповідь від
Керуючись положеннями Конституції
України та Закону України «Про
звернення громадян» позивачка просить
Відповідач-1 надав заперечення проти
позову та зазначає про відсутність
підстав для задоволення позову.
Зокрема, відповідачем-1 вказується, що
звернення позивача від 28 серпня 2014
року, адресоване Главі держави,
розглянуто Адміністрацією Президента
України, відповідь на це звернення
підписано відповідною посадовою
особою - Заступником керівника
Управління з питань звернень громадян
Адміністрації Президента України
У запереченнях зазначається, що ОСОБА_1
неодноразово зверталася до
Адміністрації Президента України щодо
відшкодування збитків по втраті 30 %
працездатності її сестри ОСОБА_6,
яка померла в 2003 році, та з
пов'язаних із цією справою питань.
Водночас, позивач порушувала питання
перед Адміністрацією Президента
України щодо направлення її звернень
до Генеральної прокуратури України з
Всі попередні звернення позивача в
Адміністрацію Президента України, як
зазначає відповідач-1, опрацьовувалися
відповідно до вимог чинного
законодавства та надсилалися за
належністю для розгляду до відповідних
інстанцій: неодноразово до Генеральної
прокуратури України (у 2014 році - 5 разів),
прокуратури Житомирської області, Ради
суддів України, Верховного Суду
України, Міністерства праці та
соціального захисту населення України
Відповідач-1 також зазначає, що
аналогічно попереднім листам у
зверненні на ім'я Президента України
від 31 липня 2014 року позивач зазначала
про неможливість упродовж тривалого
часу вирішити питання відшкодування
шкоди. За належністю вказане звернення
було скеровано до Генеральної
прокуратури України листом від 1 серпня
2014 року № 22/035317-26 П. Як повідомила
Генеральна прокуратура України, на
вказане звернення була надана
відповідь від 18 серпня 2014 року. Але,
позивач залишилась невдоволеною такою
відповіддю та у зверненні від 28 серпня
2014 року на ім'я Президента України
фактично оскаржувала дії (рішення,
бездіяльність) Генеральної
прокуратури України, яка, на її думку
повернула звернення від 31 липня 2014 року
без розгляду. При цьому звинувачувала
працівників Управління з питань
звернень громадян у відсутності
контролю за діяльністю Генеральної
прокуратури України з боку
Адміністрації Президента України.
Звернення від 28 серпня 2014 року, як
надалі зазначає відповідач-1, на
підставі вимог частини шостої статті 5
Закону України "Про звернення громадян"
було повернуто разом із роз'ясненням
щодо порядку оскарження дій (рішень,
бездіяльності) Генеральної
прокуратури України та права ОСОБА_1
самостійно звернутися до суду зі
скаргою на дії Генеральної прокуратури
Зазначаючи, що відповідачі діяли
правомірно, відповідач-1 просить у
задоволенні позову відмовити у повному
Між тим, відповідач-1 заявив про розгляд
справи за його відсутності у зв'язку з
чим та на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України
справу розглянуто за відсутності
Відповідач-2 в судове засідання не
з'явився, доказів поважності причин
неприбуття не надав у зв'язку з чим та
на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України справу
розглянуто за відсутності
відповідача-2 на підставі наявних
матеріалів справи.
На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні 20.11.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи, заслухавши пояснення
позивачки, з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
31.07.2014 р. позивачка подала скаргу на ім'я
Президента України про позбавлення її
конституційних прав на своєчасний
судовий захист, на захист порушених
прав в органах державної влади.
Зазначено у скарзі, що заявниця
звертається третій раз. У скарзі
викладено аналогічні обставини щодо
відшкодування шкоди. Зазначається, що
на звернення від 09.07.2014 р. К. Кокарєв
відповів, що згідно Закону України «Про
прокуратуру» забороняється втручання
органів влади у діяльність
прокуратури, при цьому звернення
спрямовано до прокуратури, але не взято
на контроль. При цьому, у зверненні
позивачки наголошується про контроль
прокуратури за дотриманням
законодавства. У скарзі зазначено про
необхідність вирішення питання
відшкодування шкоди сестрі.
01.08.2014 р. Адміністрацією Президента
України на підставі ст. 7 ч. 3 Закону
України «Про звернення громадян»
повторне звернення позивачки від 31.07.2014
р. (в частині питань, що належать до
компетенції прокуратури) направлено на
адресу Генеральної прокуратури
28.08.2014 р. позивачка звернулася до
Президента України із скаргою про
притягнення до адміністративної
відповідальності керівника Управління
з питань звернення громадян Г. Кільову
згідно ст. 24 Закону України «Про
звернення громадян». За змістом скарги
позивачки зазначила вищевикладені
обставинами відносно відшкодування
шкоди, вказала, що вказана особа
протягом кількох років ігнорує
Конституцію і Закони України,
зазначила, про направлення її звернень
до прокуратури, яка на думку позивачки
ніяких заходів не прийняла.
Зазначається, що вказана особа умисно
не взяла на контроль звернення від
31.07.2014 р., попереднє звернення від 09.07.2014
р. К Кокарєв направив у прокуратуру та
не взяв на контроль. Позивачка просила
вирішити питання відшкодування шкоди
та притягти до відповідальності Г.
Кільову. До скарги була додана копія
скарги від 31.07.2014 р.
02.09.2014 р. Адміністрацією Президента
України на адресу позивачки сформовано
відповідь в якій роз'яснено положення
ст. 5, ст. 16 Закону України «Про
звернення громадян», ст. 19 Конституції
України. Зазначено, що оскільки скарги
на дії (рішення) Генеральної
прокуратури повинні вирішуватися в
судовому порядку, а заявниця
звернулася з питань, вирішення яких не
належить до повноважень Президента
України, визначених ст. 106 Конституції
України, висловлено прохання з
розумінням поставитись до того, що
скарга не може бути розглянута Главою
держави. Зазначено, що на виконання
вимог ч. 6 ст. 5 вищезгаданого Закону,
скарга повертається заявниці. У той же
час, зазначено, що заявниця має право
самостійно звернутися до суду для
захисту своїх прав та законних
інтересів в установленому порядку.
Відповідь підписана заступником
Керівника Управління К. Кокарєвим.
Із звернень вбачається, що доводи
заявниці по суті зводяться до
необхідності контролю з боку
Адміністрації Президента України за
розглядом її заяв органами прокуратури
України, необхідності контролю за
діяльністю прокуратури та по суті
оскаржуються дії/бездіяльність
прокуратури, які на думку позивачки
мали місце при розгляді її звернень та
Вирішуючи у зв'язку з наведеним спір по
суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Конституційний Суд України у Рішенні
від 15 жовтня 2008 року № 23-рп/2008 (справа
про проголошення Президентом України
всеукраїнського референдуму за
народною ініціативою) зазначив, що
згідно з Конституцією України
Президент України є гарантом
додержання Конституції України, прав і
свобод людини і громадянина (частина
друга статті 102), він зобов'язаний діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачених Конституцією
та законами України (частина друга
Повноваження Президента України, як
неодноразово наголошувалося у
рішеннях Конституційного Суду України
(від 10 квітня 2003 року № 7-рп/2003, від 7
квітня 2004 року № 9-рп/2004, від 16 травня 2007
року, № 1-рп/2007, від 2 жовтня 2008 року №
19-рп/2008 та ін.), визначаються виключно
Конституцією України.

Згідно з пунктом 28 частини першої
статті 106 Основного Закону України
Президент України створює для
здійснення своїх повноважень
консультативні, дорадчі та інші
допоміжні органи і служби.

Таким органом є Адміністрація
Президента України, яка створена
Указом Президента України від 25 лютого
2011 року № 265 "Про першочергові заходи із
забезпечення діяльності Президента
України".

Підпунктом 20 пункту 4 Положення про
Адміністрацію Президента України,
затвердженого Указом Президента
України від 2 квітня 2010 року № 504,
визначено повноваження Адміністрації
організовувати розгляд звернень
громадян, які звертаються до
Президента України.

Відтак, у даних правовідносинах
суб'єктом владних повноважень, дії або
бездіяльність якого можуть бути
оскаржені до суду в порядку
адміністративного судочинства, є саме
Адміністрація Президента України.

У взаємозв'язку з наведеним, слід
додати, що відповідно до статті 3 Закону
України "Про звернення громадян" (далі -
Закон) скарга - звернення з вимогою про
поновлення прав і захист законних
інтересів громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

Згідно з частиною першою статті 5
Закону звернення адресуються органам
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від
форм власності, об'єднанням громадян
або посадовим особам, до повноважень
яких належить вирішення порушених у
зверненнях питань.

Згідно з частиною 3 статті 7 вказаного
Закону, якщо питання, порушені в
одержаному органом державної влади,
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, об'єднаннями громадян або
посадовими особами зверненні, не
входять до їх повноважень, воно в
термін не більше п'яти днів
пересилається ними за належністю
відповідному органу чи посадовій
особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

В даному випадку, як вбачається із
вищевикладеного у сукупності,
звернення позивачки від 31.07.2014 р.,
відносно якого надалі була подана
скарга від 28.08.2014 р., було спрямовано до
органів прокуратури для розгляду в
межах компетенції цього органу.
Позивачкою не спростовується
отримання від органів прокуратури
відповіді від 18 серпня 2014 року .

При цьому, звернення позивача від 28
серпня 2014 року, адресоване Главі
держави, розглянуто Адміністрацією
Президента України та надано відповідь
на адресу позивачки. Слід додати в
контексті останнього, що у прохальній
частині позову, тобто в тексті власне
позовних вимог, позивачка не оскаржує
повернення їй скарги із останньою
відповіддю (від 02.09.2014 р.) на підставі ч. 6
ст. 5 Закону України «Про звернення
громадян».

Відносно постановки на контроль
звернень позивачки на підставі ст. 28
Закону України «Про звернення
громадян» («Контроль за дотриманням
законодавства про звернення
громадян»), слід зазначити, що
відповідно до вказаної статті певні
органи та особи здійснюють контроль за
дотриманням законодавства про
звернення громадян відповідно до своїх
повноважень.

При цьому, відповідно до статті 7 Закону
України «Про прокуратуру»
забороняється будь-яке втручання
органів державної влади у діяльність
прокуратури.

Звернення представників влади, інших
посадових осіб до прокурора з приводу
конкретних справ і матеріалів, що
знаходяться у провадженні прокуратури,
не можуть містити будь-яких вказівок
або вимог щодо результатів їх
вирішення.

За таких обставин вимога позивачки про
направлення до прокуратури її звернень
із постановкою їх на контроль в
Адміністрації Президента України, не
відповідає вимогам законодавства,
виходить за межі повноважень
відповідачів, а відтак позов в цій
частині задоволенню не підлягає.

При цьому, відносно посилання
позивачки у позові на ст. 29 Закону
України «Про звернення громадян»
(«Прокурорський нагляд за дотриманням
законодавства про звернення
громадян»), слід зазначити, що згідно з
ч. 1 Розділу XII «Прикінцеві положення»
Закону України від 14.10.2014 р. N 1697-VII та п/п.
33 пункту 5 розділу XII цього Закону,
стаття 29 Закону України "Про звернення
громадян" виключена із змісту
останнього.

Що стосується другої позовної вимоги,
суд враховує, що вказана позовна вимога
містить загальні посилання про
усунення невизначеного кола порушень
та знову таки, виходячи із змісту
позову, зводиться до необхідності
встановлення на майбутнє контролю за
діяльністю прокуратури у зв'язку із
розглядом звернень позивачки, що однак,
не передбачено законодавством.

При цьому, розглядаючи та вирішуючи
спір в контексті другої позовної
вимоги у взаємозв'язку власне із
змістом позовної заяви (підставами
позову), судом не встановлено порушень
прав позивачки з боку відповідача-1. Суд
приходить до висновку про
необґрунтованість та безпідставність
другої позовної вимоги, яка містить
загальний характер, а відтак приходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, судом не встановлено
порушень прав позивачки в контексті
заявлених підстав та предмету позову, а
відтак суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні позову у повному
обсязі.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя

О.А.Кармазін