Справа № 711/4153/14-а
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 711/4153/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Казидуб О.Г.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий-суддя
Грибан І.О.

судді
Губська О.А., Ключкович В.Ю.

розглянув в порядку письмового
провадження в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 19 вересня 2014 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Департаменту соціальної політики
Черкаської міської ради про визнання
дій неправомірними -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даним позовом
до Департаменту соціальної політики
Черкаської міської ради про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
відмови в наданні статусу інваліда
війни.

Постановою Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 19 вересня 2014 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції позивач подав
апеляційну скаргу з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову - про
задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що справу можливо
вирішити на підставі наявних у ній
доказів, а також те, що відсутні
клопотання сторін про розгляд справи
за їх участю, колегія суддів ухвалила
про апеляційний розгляд справи в
порядку письмового провадження
відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду-без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та
судом першої інстанції встановлено, що
позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1, що підтверджується
належним йому посвідченням. Крім цього,
позивач приймав участь в роботах по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Позивачу встановлена друга група
інвалідності, захворювання пов'язане з
виконанням роботи на ЧАЕС.

В березні 2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про встановлення
статусу інваліда війни.

Листом від 20.03.2014 року № Д-60/285/11
відповідач повідомив позивача, що
відсутні підстави для надання статусу
інваліда війни у зв'язку з відсутністю
документів щодо залучення до формувань
Цивільної оборони.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач, відмовляючи у
наданні статусу інваліда війни
позивачеві, діяв правомірно з
дотриманням вимог Закону України «Про
статус ветеранів війни ,гарантії їх
соціального захисту».

Надаючи правову оцінку встановленим
по справі обставинам та фактам, колегія
суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.9 ст.7 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-XII, до інвалідів війни
належать інваліди з числа осіб,
залучених до складу формувань
Цивільної оборони, які стали
інвалідами внаслідок захворювань,
пов'язаних з ліквідацією наслідків
Чорнобильської катастрофи.

Крім того, з пояснювальної записки до
проекту цього Закону вбачається, що до
категорії осіб, залучених до складу
формувань Цивільної оборони,
законодавець запропонував відносити
вузьку категорію осіб (1 300 чоловік), які
з перших днів аварії разом з
військовослужбовцями виконували
роботи у 30-тикілометровій зоні
найвищого радіоактивного забруднення
у складі мобільних загонів спецзахисту
формувань Цивільної оборони, що
знаходилися в структурі Міністерства
оборони колишнього Союзу РСР, діяли за
його статутом та підпорядковувалися
військовому командуванню.

З правового аналізу зазначених норм
вбачається, що законодавством не
віднесено до інвалідів війни усіх осіб,
які стали інвалідами внаслідок
виконання робіт з ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Статус інвалідів війни розповсюджено
виключно на осіб, залучених до складу
формувань Цивільної оборони.

Отже, з аналізу наведених правових норм
вбачається, що підставами для визнання
особи інвалідом війни є наявність двох
складових:

1) особа повинна бути залучена до складу
формувань цивільної оборони;

2) особі повинен бути встановлений
статус особи, яка стала інвалідом
внаслідок захворювань, пов'язаних з
ліквідацією наслідків Чорнобильської
катастрофи.

Положенням про Цивільну оборону СРСР,
затвердженого постановою КПРС і Ради
Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №
1111, та Положенням про невоєнізовані
формування ЦО СРСР, затвердженого
наказом начальника ІДО СРСР від 06
червня 1975 року № 90, формування ЦО, в
тому числі -невоєнізовані,
створювались для виконання заходів по
ліквідації аварій, катастроф,
стихійних лих, великих пожеж, та їх
наслідків, а також при ліквідації
аварій, катастроф, стихійних сил,
великих пожеж, та їх наслідків, а також
при застосуванні засобів масового
ураження (у воєнний час), захисту і
організації життєзабезпечення
населення. Завдання щодо викання
завдань виробничого характеру на них
не покладалися та не покладаються.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач в період з 11.05.1986 року по 21.05.1986
року був відряджений на підприємство
«Укратоменергострой» для участі в
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу, що позивачем не надано доказів,
що він приймав участь в ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
саме у складі формувань Цивільної
оборони. З матеріалів справи не
вбачається, що на базі підприємства
«Укратоменергострой» створювалися
спеціальні загони Цивільної оборони,
до яких і було зараховано позивача.

Отже, за відсутності документів,
підтверджуючих право позивача на
отримання статусу інваліда війни, дії
відповідача, які виразилися у відмові
надати такий статус є правомірними.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що висновки
суду першої інстанції є
обґрунтованими, а доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в справі, підтверджених
доказами, а доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.160, 195, 197, 200, 205, 206 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 19 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя
О.А.Губська

Суддя
В.Ю.Ключкович

.

Головуючий суддя
Грибан І.О.

Судді:
Губська О.А.

Ключкович В.Ю.