Справа № 160/531/14-а
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року

Справа № 876/8185/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у Локачинському районі
Волинської області на постанову
Локачинського районного суду
Волинської області від 5 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України у
Локачинському районі Волинської
області про визнання дій
неправомірними, виплату грошової
допомоги та проведення перерахунку
пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

25.07.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України у
Локачинському районі Волинської
області, в якому просить визнати
неправомірними дії відповідача про
відмову у виплаті їй грошової допомоги
в розмірі 10 посадових окладів у зв'язку
з виходом на пенсію та про відмову
провести перерахунок пенсії з
включенням до заробітку для
нарахування пенсії індексації
заробітної плати, матеріальної
допомоги на оздоровлення і преміальних
виплат; зобов'язати відповідача
виплатити їй грошову допомогу у
розмірі 10 місячних окладів у зв'язку з
виходом на пенсію у відповідності до
Закону України «Про державну службу»
та зобов'язати відповідача провести
перерахунок пенсії в межах позовної
давності з часу звернення в суд з даною
позовною заявою по нормах Законів
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», «Про
пенсійне забезпечення» з зарахуванням
до заробітної плати для обчислення
пенсії нараховану їй індексацію
заробітної плати в сумі 11 246,94 грн.,
матеріальну допомогу на оздоровлення в
сумі 6 420,26 грн.,та одноразові премії в
сумі 4900 грн.

Постановою Локачинського районного
суду Волинської області від 5 серпня 2014
року позов задоволено повністю.
Визнано неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України у
Локачинському районі Волинської
області про відмову у виплаті ОСОБА_1
грошової допомоги в розмірі 10
посадових окладів у зв'язку з виходом
на пенсію та про відмову провести
перерахунок пенсії з включенням до
заробітку для нарахування пенсії
індексації заробітної плати,
матеріальної допомоги на оздоровлення
і преміальних виплат. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
Локачинському районі Волинської
області виплатити ОСОБА_1 грошову
допомогу в розмірі 10 місячних окладів у
зв'язку з виходом на пенсію у
відповідності до Закону України «Про
державну службу». Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
Локачинському районі Волинської
області провести ОСОБА_1 перерахунок
пенсії по нормах Законів України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», «Про пенсійне
забезпечення» із зарахуванням до
заробітної плати для обчислення пенсії
нараховану їй: індексацію заробітної
плати в сумі 11246,94 грн., матеріальну
допомогу на оздоровлення в сумі 6420,26
грн. та одноразові премії в сумі 4900 грн.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що на час призначення
пенсії державного службовця позивач за
віком, страховим стажем та стажем
державної служби набула право на
достроковий вихід на пенсію,
відповідно до ст.21 Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні», а тому
відповідач зобов'язаний був виплатити
їй грошову допомогу в розмірі 10
місячних посадових окладів, згідно із
ст.37 Закону України «Про державну
службу».

Крім того, позивач при призначені їй
пенсії до її заробітку для обчислення
пенсії мала право на включення суми
виплаченої їй матеріальної допомоги на
оздоровлення, індексації заробітної
плати та одноразової премії, оскільки
таке право передбачене Законом України
«Про державну службу».

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, управління
Пенсійного фонду України у
Локачинському районі Волинської
області оскаржило її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Локачинського
районного суду Волинської області від 5
серпня 2014 року та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що підставою
для звільнення позивача за пунктом 2
статті 40 КЗпП України не є вихід на
пенсію, а державному службовцю не
виплачується, передбачена статтею 37
Закону України «Про державну службу»,
грошова допомога. На підставі статті 44
КЗпП України ОСОБА_1 була виплачена
вихідна допомога у розмірі не меншому
середньомісячного заробітку.

Вказує на те, що на момент припинення
службово-трудових відносин з державним
службовцем на підставі пункту 2 статті
40 КЗпП України у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді за
станом здоров'я, що перешкоджає
продовженню роботи, у відповідного
державного органу не виникає правової
підстави (зобов'язання) для нарахування
та виплати йому 10 посадових окладів,
оскільки зазначені підстави
припинення державної служби для такої
виплати не передбачені статтею 37
Закону України «Про державну службу», а
тому виплачується лише вихідна
допомога у розмірі не меншому
середньомісячного заробітку, як це
передбачено статтею 44 КЗпП України.

Крім того, апелянт стверджує, що для
призначення пенсії ОСОБА_1 враховано
всі складові заробітної плати,
передбачені законодавством. Оскільки,
допомога для вирішення
соціально-побутових питань та допомога
на оздоровлення, індексація,
компенсація за дні невикористаної
щорічної відпустки та відпустки як
державному службовцю не є складовими
заробітної плати державного службовця,
а тому не можуть враховуватись при
призначенні пенсії.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1
ст.197 КАС України вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1 28 березня
2014 року було припинено трудові
відносини з управлінням Пенсійного
фонду України у Локачинському районі
Волинської області за станом здоров'я -
п.2 ст.40 КЗпП України, що
підтверджується копією трудової
книжки. На підставі ст.37 Закону України
«Про державну службу» їй було
призначено пенсію за віком з 28.03.2014
року. Загальний трудовий стаж позивача
становив 38 років 04 місяців 19 днів, а
стаж на посадах державної служби - 25
років 00 місяців 25 днів.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
управління Пенсійного фонду України у
Локачинському районі Волинської
області з заявою про виплату їй
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів у з зв'язку з виходом
на пенсію на підставі ст.37 Закону
України «Про державну службу».

Листом від 28.04.2014 року № 5/Л-02 управління
Пенсійного фонду України у
Локачинському районі Волинської
області повідомило ОСОБА_1 про відмову
у виплаті їй грошової допомоги у
розмірі 10 місячних посадових окладів,
передбаченої ст.37 Закону України «Про
державну службу» з посиланням на те, що
підставою для звільнення за п.2 ст.40
КЗпП України не є вихід на пенсію.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» особам
передпенсійного віку, трудовий договір
з якими було розірвано з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідацією, реорганізацією,
перепрофілюванням підприємств,
установ, організацій, скороченням
чисельності або штату працівників, а
також виявленою невідповідністю
працівника займаній посаді за станом
здоров'я, гарантується право на
достроковий вихід на пенсію за півтора
року до встановленого законодавством
строку, якщо вони мають страховий стаж
для чоловіків - 25 років, для жінок - 20
років, а для осіб, які мають право на
пенсію на пільгових умовах, - стаж
роботи, який дає право на цей вид
пенсії.

Згідно п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці

Відповідно до ч.13 ст.37 Закону України
«Про державну службу» державним
службовцям у разі виходу на пенсію за
наявності стажу державної служби не
менше 10 років виплачується грошова
допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

З аналізу вищезазначених норм
випливає, що грошова допомога в розмірі
10 місячних посадових окладів
виплачується державному службовцю за
умов виходу на пенсію з посади
державного службовця та наявності
страхового стажу, у тому числі стажу
державної служби не менше 10 років.
Жодних додаткових умов для виплати
грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
в частині тринадцятій статті 37 Закону
не встановлено.

Грошова допомога, передбачена вказаним
законодавчим положенням, має разовий
характер. Право на її одержання
пов'язане з певним стажем роботи особи
на посаді державного службовця та
припиненням цієї роботи у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця. Тому розірвання трудового
договору з державним службовцем з
підстав, визначених у пункті 2 частини
першої ст.40 КЗпП України не може
нівелювати право державного службовця
на отримання зазначеної грошової
допомоги за умови наявності стажу
державної служби не менше 10 років.

Таким чином, державний службовець у
разі дострокового (не раніше ніж за
півтора року до встановленого
законодавством строку) виходу на
пенсію державного службовця на
підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку з виявленою невідповідністю
займаній посаді за станом здоров'я та
неможливістю переведення, за його
згодою, на іншу роботу відповідно до
частини другої ст.40 КЗпП України, за
наявності стажу державної служби не
менше 10 років і страхового стажу, як і
інші державні службовці, які виходять
на пенсію з посад державних службовців
після досягнення віку, зазначеного в
частині першій статті 37 Закону, має
право на отримання грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Аналогічна правова позиція визначена
Конституційним Судом України у рішенні
від 26 листопада 2013 року № 11-рп/2013 у
справі №1-14/2013 за конституційним
зверненням щодо офіційного тлумачення
положення частини тринадцятої статті 37
Закону України «Про державну службу» в
системному зв'язку з положеннями
пункту 2 частини першої, частини другої
статті 40 Кодексу законів про працю
України, статті 21 Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні».

Приписами ч.2 ст.150 Конституції України
закріплено, що з питань, передбачених
цією статтею, Конституційний Суд
України ухвалює рішення, які є
обов'язковими до виконання на
території України, остаточними і не
можуть бути оскаржені.

За вказаними обставинами апеляційний
суд погоджується з висновком суду
першої інстанції про неправомірну
відмову відповідача у нарахуванні та
виплаті позивачу грошової допомоги при
виході на пенсію у розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до ст.37
Закону України «Про державну службу»
та зобов'язання в силу приписів ч.13
ст.37 Закону виплатити позивачу грошову
допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що згідно довідки управління
Пенсійного фонду України у
Локачинському районі Волинської
області ОСОБА_1 було виплачено
індексацію заробітної плати в сумі 11
246,94 грн., матеріальну допомогу на
оздоровлення в сумі 6 420,26 грн., та
одноразову премію в сумі 4900 грн. На
зазначені суми нараховані страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

За змістом ст.37 Закону України «Про
державну службу» пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80%
від сум їх заробітної плати, на які
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату
праці» встановлено, що заробітна плата
- це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону
України «Про державну службу»
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення, індексація заробітної
плати та одноразова премія входила до
системи оплати праці державного
службовця.

Крім того, ст.66 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» врегульовано
види оплати праці, що враховуються при
обчисленні пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 14.05.2013 року в справі №
21-125а13, в якій визначено, що отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Локачинському районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Локачинського районного
суду Волинської області від 5 серпня 2014
року у справі №160/531/14-а за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у Локачинському районі
Волинської області про визнання дій
неправомірними, виплату грошової
допомоги та проведення перерахунку
пенсії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник