Справа № 2а-6719/11/2670
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/52126/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Малинін В.В., Штульман
І.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 20 грудня 2011 року та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 липня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України, Міністерства
вугільної промисловості України про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом про визнання
протиправним і скасування наказу від 14
квітня 2011 року № 209-К, яким її звільнено
з посади провідного спеціаліста
відділу координації розробки
нормативів та проектних робіт
Управління реструктуризації на
підставі пункту 1 частини 1 статті 40
КЗпП України, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
грудня 2011 року, яка змінена постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 липня 2012
року, позов задоволено частково,
скасовано наказ про звільнення від 14
квітня 2011 року № 209-К, поновлено
позивача на посаді провідного
спеціаліста відділу координації
розробки нормативів та проектних робіт
Управління реструктуризації та
стягнуто середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 14 квітня 2011 року
по день поновлення на роботі. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій не погодився
відповідач, подав касаційну скаргу, в
якій посилається на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Просить скасувати
постановлені судами рішення та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
мотивів та передбачених законом
підстав.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу» державна
служба припиняється, передусім, із
загальних підстав, передбачених КЗпП
України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності, можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництв і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до частини 4 статті 36 КЗпП
України у разі зміни власника
підприємства, а також у разі його
реорганізації ( злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників.

Судами встановлено, що з грудня 2006 року
позивач працювала на посаді провідного
спеціаліста відділу координації
розробки нормативів та проектних робіт
Управління реструктуризації.

Наказом першого заступника Міністра
вугільної промисловості України від 14
грудня 2010 року № 527 затверджено склад
та організацію роботи комісії з
проведення реорганізації
Мінвуглепрому, в зв'язку з чим було
повідомлено працівників центрального
апарату Мінвуглепрому про наступне
звільнення із займаних посад у зв'язку
з реорганізацією Мінвуглепрому.

Наказом заступника Міністра вугільної
промисловості України від 14 квітня 2011
року № 209-К позивача було звільнено з
посади провідного спеціаліста відділу
координації розробки нормативів та
проектних робіт Управління
реструктуризації у зв'язку з
реорганізацією та скороченням
чисельності Мінвуглепрому на підставі
пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивача було звільнено із роботи з
порушенням вимог пункту 1 частини 1
статті 40 КЗпП України, оскільки сама по
собі реорганізація Мінвуглепрому не
може бути підставою для припинення
трудового договору з позивачем.

Крім того, в порушення частини 3 статті
49-2 КЗпП України відповідачем було
запропоновано роботу на іншому
підприємстві, ніж працювала позивач.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що суд першої інстанції в своєму
рішенні не вказав посаду, на якій
підлягає поновленню позивач.

З такими висновками судів колегія
суддів погоджується і вважає, що вони
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній
скарзі, висновки судів не спростовують
і є безпідставними, оскільки
скорочення чисельності працівників
Мінвуглепрому не відбулося, сама по
собі реорганізація не може бути
підставою для припинення трудового
договору на підставі пункту 1 частини 1
статті 40 КЗпП України, в порушення
частини 2 статті 49-2 КЗпП України
позивачу нова посада була
запропонована на іншому підприємстві,
а тому суди дійшли обґрунтованого
висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без змін
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційним
судом правильно встановлено обставини
справи та ухвалено рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 грудня 2011 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 липня 2012
року у даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
В.В. Малинін

І.В. Штульман