Справа № 2а-7923/11/2670
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2014 р. м. Київ
К/9991/57949/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської
Т.Ф.,

Бутенка В.І.,

Олексієнка
М.М.,

провівши у порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Управління
Пенсійного фонду України в
Святошинському районі міста Києва
(далі - Управління ПФУ) до Державного
підприємства "Український
науково-дослідний інститут
нафтопереробної промисловості "МАСМА"
про стягнення заборгованості,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Державного
підприємства "Український
науково-дослідний інститут
нафтопереробної промисловості "МАСМА"
(далі - Підприємство) на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23 травня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 4 вересня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року Управління ПФУ
пред'явило у суді позов до Підприємства
про стягнення заборгованості по
відшкодуванню коштів на виплату
різниці між пенсіями, призначеними
науковим працівникам Підприємства
згідно із Законом України від 13 грудня
1991 року № 1977-XII "Про наукову і
науково-технічну діяльність" (далі -
Закон № 1977-XII), та пенсіями, обчисленими
цим особам відповідно до інших
законодавчих актів, за березень,
квітень 2011 року у розмірі 62 846 гривні 56
копійок.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 травня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 4 вересня 2012
року, позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Підприємства на користь
Управління ПФУ заборгованість з
відшкодування витрат на виплату
різниці між сумами пенсій, призначених
відповідно до Закону № 1977-XII, та сумами
пенсій, призначених відповідно до
інших законодавчих актів, у розмірі 62 846
гривень 56 копійок.

В обґрунтування касаційної скарги
Підприємство посилається на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
прийнятих ними рішень та ухвалення
нової постанови про відмову в
задоволенні позову.

В запереченні на касаційну скаргу
Управління ПФУ просить залишити без
змін рішення судів попередніх
інстанцій, посилаючись на їх
законність і обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 7 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), одним з принципів здійснення
правосуддя в адміністративних судах є
офіційне з'ясування всіх обставин у
справі.

За змістом частин четвертої та п'ятої
статті 11 КАС України суд повинен
визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.
Дійшовши висновку, що поданих
сторонами доказів недостатньо для
встановлення обставин справи, суд має
право вжити передбачених законом
заходів для витребування належних
доказів із власної ініціативи.

Суд постановляє ухвалу про закінчення
з'ясування всіх обставин у справі та
перевірки їх доказами тільки після
того, як проведено всі дії, необхідні
для повного і всебічного з'ясування цих
обставин, перевірено всі вимоги та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі, і вичерпано всі можливості щодо
збирання й оцінки доказів.

У цій справі суди, задовольняючи позов,
дійшли висновку, що Підприємство не
довело виконання ним обов'язку,
встановленого Законом № 1977-XII,
та сплату Управлінню ПФУ коштів на
фінансування різниці між сумою пенсії,
призначеної згідно з Законом № 1977-XII, та
сумою пенсії, обчисленої відповідно до
інших законодавчих актів, а тому вимога
Управління ПФУ про стягнення такої
заборгованості є обґрунтованою.

Дійсно, відповідно до частини дев'ятої
статті 24 Закону № 1977-ХІІ різниця між
сумою пенсії, призначеної за цим
Законом, та сумою пенсії, обчисленої
відповідно до інших законодавчих
актів, на яку має право науковий
працівник, фінансується: для наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних бюджетних наукових установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III-IV рівнів акредитації - за
рахунок коштів державного бюджету; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників інших державних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
підприємств, установ, організацій та
закладів, а також коштів державного
бюджету в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. При цьому
за рахунок коштів державного бюджету
науковим (науково-педагогічним)
працівникам оплачується з розрахунку
на одну особу 50 відсотків різниці
пенсії, призначеної за цим Законом; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників недержавних наукових
установ, організацій та вищих
навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
установ, організацій та закладів.

На виконання наведеної норми Закону №
1977-ХІІ, Кабінетом Міністрів України 24
березня 2004 року була прийнята
постанова № 372 про затвердження
Порядку фінансування різниці між сумою
пенсії, призначеної, зокрема, науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів
акредитації, та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
вказані особи (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку,
фінансування різниці між сумою пенсії,
призначеної науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації згідно із Законом № 1977-ХІІ,
та сумою пенсії, обчисленою відповідно
до інших законодавчих актів, на яку
мають право зазначені особи, за рахунок
коштів державного бюджету
фінансується 50 відсотків різниці у
розмірі пенсії наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації у розрахунку на одну особу.
Інша частина фінансується за рахунок
коштів цих підприємств, установ,
організацій та закладів.

Пунктами 5, 8 Порядку встановлено, що
розмір витрат на фінансування різниці
у розмірі пенсії за рахунок коштів
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації визначається у розрахунку
на рік органами Пенсійного фонду до 20
січня поточного року та протягом 10 днів
з дня призначення пенсії відповідно до
Закону № 1977-ХІІ, про що відповідному
підприємству, установі, організації
або закладу відразу надсилається
повідомлення. Зазначені підприємства,
установи, організації та заклади
самостійно визначають суму, що
підлягає до сплати у розрахунку на
місяць, та щомісяця до 25 числа
перераховують органу Пенсійного фонду
за своїм місцезнаходженням відповідні
кошти для фінансування різниці у
розмірі пенсії, призначеної у минулому
та поточному роках. При цьому, у разі
порушення строку сплати коштів, які
спрямовуються на фінансування різниці
у розмірі пенсії, органи Пенсійного
фонду стягують відповідні суми у
порядку, визначеному законодавством.

Частиною першою статті 69 КАС України
встановлено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Водночас, на підтвердження наявності у
Підприємства заборгованості у розмірі
62 846 гривні 56 копійок, Управління ПФУ
надало суду повідомлення про суму
витрат на фінансування різниці між
сумами пенсій, призначених відповідно
до Закону № 1977-XII, та сумами пенсій,
призначених відповідно до інших
законодавчих актів, котрі були ним
надіслані Підприємству. Втім, як
вбачається із цих повідомлень, деякими
з них заборгованість визначена не лише
за два місяці 2011 року (березень, квітень
2011 року), як про це стверджував позивач,
а за весь 2011 рік, при тому, що з позовом
про її стягнення він звернуся у травні
2011 року.

Враховуючи, що відповідно до частини
першої статті 6 КАС України судовому
захисту підлягають лише порушені
права, свободи або інтереси учасників
адміністративних правовідносин, а суди
стягнули з Підприємства різницю у
сумах пенсій колишніх наукових
працівників, строк виплати яких не
настав, то підстави для визнання їхніх
рішення законними та обґрунтованими
відсутні, у зв'язку з чим вони
підлягають скасуванню, з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
слід з'ясувати межі позовних вимог,
належним чином встановити всі
обставини справи, та докази, якими вони
підтверджуються, дослідити їх та
надати їм та доводам сторін належну
правову оцінку, ухвалити законне та
обґрунтоване рішення.

Згідно з частинами першою та четвертою
статті 220-1 КАС України, за наявності
підстав, які тягнуть за собою
обов'язкове скасування судового
рішення, суд касаційної інстанції
ухвалює рішення за наслідком
попереднього розгляду справи, без
повідомлення осіб, які беруть участь у
справі.

Керуючись статтями 220-1, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Український
науково-дослідний інститут
нафтопереробної промисловості "МАСМА"
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 травня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 4 вересня 2012
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко