Справа № 2а-4894/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р.
Справа №
9104/141016/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді Закарпатської
області на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 грудня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області про нарахування
недоплаченого підвищення до пенсії як
дитині війни , -

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2011 року позивач звернулася до
суду з позовом про визнання дій
відповідача неправомірними,
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити недоплачене як дитині війни
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
починаючи з 01 січня 2011 року. При цьому
заявлено клопотання про поновлення
пропущеного строку для звернення до
суду з адміністративним позовом.

Ухвалою судді Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 грудня 2011 року в
задоволенні клопотання ОСОБА_1 про
поновлення пропущеного строку
відмовлено; адміністративний позов
ОСОБА_1 в частині позовних вимог за
період з 01 січня 2011 року по 25 квітня 2011
року залишено без розгляду.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 грудня 2011 року позов
задоволено частково: визнано дії
відповідача щодо нарахування та
невиплати позивачу підвищення до
пенсії як дитині війни за період з 26
квітня 2011 року по 18 червня 2011 року
неправомірними; зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу як дитині війни підвищення в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 26 квітня 2011 року по 18 червня 2011
року з урахуванням ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та виплачених
сум. У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з цією постановою,
відповідач оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що постанова прийнята
з неповним з'ясуванням обставин справи
та з порушенням норм матеріального
права, а тому підлягає скасуванню з
підстав, викладених в апеляційній
скарзі. Просить скасувати постанову та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що оскільки
відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, то відповідно
нарахування та виплата позивачу
підвищення до пенсії як дитині війни,
здійснювалось в межах виділених на це
коштів та згідно чинного на момент
проведення виплати бюджетного
законодавства.

Враховуючи те, що від усіх осіб, які
беруть участь у справі, клопотань про
розгляд справи за їх участю до суду не
надходило, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.
197 КАС України розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про відмову в її задоволенні,
враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних причин.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи пропущення позивачем
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
залишення позовних вимог без розгляду
за період з 01 січня 2011 року по 25 квітня
2011 року.

Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
судам необхідно надавати перевагу тій
із них, що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

До набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23 липня 2011 року, при вирішенні
справ цієї категорії щодо розміру
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, дітям
війни застосуванню підлягають
положення статті 6 Закону № 2195.

Встановлено, що у період з 23.07.2011 року
управління Пенсійного фонду діяло
відповідно до постанови від 6 липня 2011
року № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», його дії є
правомірними, а тому відсутні підстави
для задоволення позовних вимог у цій
частині.

Постанова в частині відмови в позові не
оскаржена, тому відповідно до ч.1 ст. 195
КАС України в апеляційному порядку не
розглядається.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у частині нарахування та
виплати підвищення до пенсії за період
з 26 квітня 2011 року по 18 червня 2011 року.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
щодо скасування оскарженого судового
рішення в цілому суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи, що є
підставою для залишення її без змін.

Керуючись статями 99, 100, 195, 197 ч. 1 п. 1,
ст.ст. 198, 200, 205 ч. 1, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області залишити без
задоволення, постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 23 грудня 2011 року у справі №
2-а-4894/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький