Справа № 819/1256/14-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/1256/14-a

"30" жовтня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хрущ
В. Л.,

за участю:

секретаря судового
засідання Найко Н.І.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача (УПФ України
в місті Тернополі) - Калашник Н. Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Тернополі
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в місті Тернополі, третя особа -
Управління Державної казначейської
служби України у місті Тернополі, про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в місті Тернополі про визнання
неправомірними дій щодо відмови у
поверненні сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна та зобов'язання
повернути позивачу кошти у розмірі 5700,00
грн. з рахунку Управління Державної
казначейської служби у м.Тернополі.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
30.04.2014 року позивач придбав квартиру
АДРЕСА_1. При оформленні договору
купівлі-продажу вказаної квартири
позивачем сплачено збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операції купівлі - продажу нерухомого
майна у розмірі 5700,00 грн., - про що
свідчить відповідна квитанція. Позивач
вважає, що збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування з операцій
купівлі - продажу нерухомого майна ним
сплачувався безпідставно, оскільки він
придбав житло вперше, а тому відповідно
до вимог чинного законодавства не є
платниками вищевказаного збору. Однак,
після звернення позивача із
відповідною заявою Управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі відмовило позивачу в
поверненні помилково сплаченої суми
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування. У зв'язку з наведеним
позивач просили суд визнати таку
відмову УПФУ України в місті Тернополі
неправомірними, та зобов'язати
відповідача повернути йому вказані
кошти.

У ході розгляду даної справи, виходячи
із заявлених позовних вимог та
враховуючи згоду усіх осіб, які беруть
участь у справі, - судом здійснено
заміну третьої особи, а саме: замінено
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Тернопільській області на належну
третю особу на стороні відповідача -
Управління Державної казначейської
служби України у місті Тернополі,
оскільки збір з операції купівлі -
продажу нерухомого майна позивач
сплатив на рахунок, відкритий саме в
Управлінні Державної казначейської
служби України у місті Тернополі і
даний рахунок обслуговується цим
управлінням Державної казначейської
служби України.

В судових засіданнях позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі, з
мотивів викладених в позовній заяві,
просив позов задовольнити.

Представник Управління Пенсійного
фонду України у м. Тернополі позовні
вимоги не визнала, надала суду письмові
заперечення проти позову, в яких
відповідач посилається, зокрема, на те,
що Пенсійний фонду України не володіє
інформацією стосовно прав власності
громадян на нерухоме майно. Тому,
зважаючи на те, що органи Пенсійного
фонду України в свою чергу також
позбавлені можливості робити висновки
про придбання конкретними особами
житла вперше чи придбання ними житла в
минулому, а самі позивачі не можуть
підтвердити обставини первинного
придбання ними житла позивачі через
відсутність відповідного органу,
компетентного видавати такі довідки, -
відповідачі вважають, що надані ними
відмови у поверненні позивачам
відповідного збору - були правомірними.
В судовому засіданні, представник
відповідача зазначала, що управління -
не вчиняло дій та не приймало рішень
щодо зобов'язання позивача сплатити
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна, і такий збір позивач
сплатив добровільно. Посилаючись на
викладене в запереченнях, представник
відповідача просили суд в задоволенні
позову відмовити.

Управлінням Державної казначейської
служби України у місті Тернополі
подано суду письмові пояснення з
приводу заявленого позову, в яких
зазначено, зокрема, що у випадку ж, коли
суд з'ясує, що сплачені кошти до
відповідного бюджету підлягають
поверненню, - суд вправі зобов'язати
орган, який контролює справляння
надходжень бюджету, сформувати
відповідне подання про повернення
коштів, на користь відповідної особи у
разі відмови згаданим органом
здійснювати такого роду повернення. У
вказаних поясненнях Управління ДКС
України у місті Тернополі просить суд
проводити розгляду справи за
відсутності його представника.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, - суд
встановив наступні обставини.

30 квітня 2014 року позивачем, ОСОБА_1,
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Даний договір
посвідчений приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за №2192 (а.с.
9-10).

Судом також встановлено, що перед
укладенням вищезазначеного договору
купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 згідно
квитанції №3871.358.1 від 30 квітня 2014 року
сплатив збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування з операцій
купівлі-продажу майна у розмірі 5700,00
грн. (а.с.5).

30.04.2014 року позивач зареєстрував право
власності на вищезазначену квартиру та
одержав витяг про державну реєстрацію
права власності серії ЕАМ№768278, номер
запису про право власності ОСОБА_1 -5525572
(а.с.11).

25.06.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі із заявою щодо
повернення сплаченого ним збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна у сумі 5700,00 грн.

Однак, листом за №13607/02 від 26.06.2014 року
Управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі відмовило позивачу у
поверненні йому збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій купівлі-продажу нерухомого
майна, посилаючись на відсутність для
цього правових підстав та відсутність
у Пенсійного фонду України інформації
щодо реєстрації права власності
громадян на нерухоме майно (а. с. 8).

Вищезазначена відмова Управліня
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі і стала підставою для
подальшого звернення позивача до суду
із даним позовом.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
розглянувши доводи, викладені в позові,
та надавши їм належну правову оцінку,
проаналізувавши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Порядок справляння та використання
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування визначає Закон України
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" від 26.06.1997 року
№400/97-ВР.

Відповідно до пункту 9 статті 1 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" -
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності та
фізичні особи, які придбавають
нерухоме майно, за винятком державних
підприємств, установ, організацій, що
придбавають нерухоме майно за рахунок
бюджетних коштів, установ та
організацій іноземних держав, що
користуються імунітетом і привілеями
згідно із законами та міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, а також громадяни, які
придбавають житло і перебувають у
черзі на одержання житла або
придбавають його вперше.

Нерухомим майном визнається жилий
будинок або його частина, квартира,
садовий будинок, дача, гараж, інша
постійно розташована будівля, а також
інший об'єкт, що підпадає під
визначення групи 3 основних засобів та
інших необоротних активів згідно з
Податковим кодексом України.

Пунктом 8 статті 2 Закону України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено що, об'єктом
оподаткування для платників збору
визначених пунктом 9 статті 1 цього
Закону, є вартість нерухомого майна,
зазначена в договорі купівлі-продажу
такого майна.

Відповідно до пункту 10 статті 4 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" - на
обов'язкове державне пенсійне
страхування для підприємств, установ
та організацій незалежно від форм
власності та фізичних осіб, які
придбавають нерухоме майно
встановлюються ставки збору на рівні 1
відсотка від вартості нерухомого
майна, зазначена в договорі
купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій
згідно із Законом України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" врегульовані Порядком
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 року № 1740 (надалі по тексту -
Порядок №1740).

Згідно з пунктом 15-1 Порядку №1740, який
містить положення аналогічні за
змістом положенням вищенаведених
статей Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування", - збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій купівлі-продажу нерухомого
майна сплачується підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності та фізичними
особами, які придбавають нерухоме
майно, у розмірі 1 відсотка від вартості
нерухомого майна, зазначеної в
договорі купівлі-продажу такого майна,
за винятком державних підприємств,
установ і організацій, що придбавають
нерухоме майно за рахунок бюджетних
коштів, установ та організацій
іноземних держав, що користуються
імунітетами і привілеями згідно із
законами та міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, а також
громадян, які придбавають житло і
перебувають у черзі на одержання житла
або придбавають житло вперше.

Таким чином, із загального правила про
обов'язковість сплати збору при
придбанні нерухомого майна
законодавцем встановлено два винятки:
громадяни, які придбавають житло і
перебувають на черзі на одержання
житла, та громадяни, які придбавають
житло вперше.

Відповідно пункту 15-3 Порядку №1740 -
нотаріальне посвідчення або
реєстрація на біржі договорів
купівлі-продажу нерухомого майна
здійснюється за наявності
документального підтвердження сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна.

Поряд з цим, станом на час придбання
позивачами нерухомого майна, так само
як і станом на час розгляду справи, в
Україні відсутній механізм перевірки
інформації про те, чи вперше особа
придбала нерухомість.

Зокрема, на сьогоднішній день в Україні
не існує єдиної бази, за допомогою якої
можна визначити первинне придбання
нерухомого майна особою, а також не
існує органу, компетентного видавати
довідки на підтвердження обставин
первинного придбання житла. При цьому,
інформацією щодо прав власності на
нерухоме майно - не володіє також і
Пенсійний фонд України.

В той же час, запроваджуючи певний
механізм правового регулювання
відносин, Держава зобов'язана
забезпечити його реалізацію. В
протилежному ж випадку - всі негативні
наслідки відсутності належного
правового регулювання покладаються
саме на державу.

Суд звертає увагу на те, що питання
стосовно механізму перевірки
інформації про те, чи вперше особа
придбала нерухомість, - було предметом
звернення Пенсійного фонду України до
Конституційного Суду України з
проханням дати тлумачення терміна
"придбавають житло вперше", що
міститься у пункті 9 частини 1 статті 1
Закону України "Про збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", визначивши коло осіб,
яких необхідно вважати такими, що
придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України
від 23.03.00 р. № 29-у/2000 відмовлено у
відкритті конституційного провадження
у справі через відсутність у
Пенсійного фонду України права на
конституційне подання та
непідвідомчість Конституційному Суду
України питання, порушеного у поданні.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Нормами частини 2 статті 72 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень - покладено на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, за відсутності на даний
час відповідного правового механізму
перевірки інформації про факт
придбання нерухомості вперше саме
держава, в особі Пенсійного фонду
України як уповноваженого суб'єкта
владних повноважень, зобов'язана
доводити той факт, що у кожному
конкретному випадку особа, що
зобов'язана сплачувати збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, придбала житло не вперше.

При цьому, відсутність в Україні єдиної
системи реєстрації прав на нерухоме
майно та позбавлення можливості
Пенсійного фонду України та його
територіальних відділень можливості
встановити придбання житла конкретною
особою вперше, не може ставитись в
провину особі, оскільки невизначення
порядку виконання законодавчо
закріплених норм - не може впливати на
порушення прав громадян, які наділені
такими правами.

За таких обставин, саме органи
Пенсійного фонду України зобов'язані
довести, що конкретні особи -
придбавають житло не вперше.

Відповідно до частини першої статті 138
КАС України предметом доказування є
обставини, яким обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи та які належить встановити при
ухваленні судового рішення у справі.

В ході розгляду даної справи судом
досліджено ряд письмових доказів,
наданих суду на підтвердження позиції
учасників адміністративного процесу з
приводу заявленого позову.

Як встановлено судом в ході розгляду
справи, з наявної в матеріалах справи
довідки ТВБВ №10019/08 філії
Тернопільського обласного управління
АТ "Ощадбанк" №1147 від 08.07.2014 року
підтверджується, що позивач у даній
справі - ОСОБА_1 включений в списки для
приватизації житла за відповідною
адресою і житлові чеки ним - не
використані (а.с.- 13).

Окрім того, з отриманого на запит суду
витягу з Державного реєстру прав на
нерухоме майно видно, що єдиним
зареєстрованим за позивачем на праві
власності об'єктом нерухомості є саме
квартира АДРЕСА_1, придбана позивачем
за вищезазначеним договором купівлі
продажу від 30.04.2014 року.

Поряд з цим, будь-яких належних та
допустимих доказів, які б
спростовували твердження позивача про
придбання ним житла вперше, чи свідчили
б про відсутність у нього права на
звільнення від сплати збору,
відповідачами - не надано, а судом - не
здобуто.

За наведених обставин суд приходить до
переконання, що оскільки позивач
вперше придбав житло (за договором
купівлі-продажу від 30.04.2014 року), - то при
оформленні документів він
безпідставно (помилково) сплатив збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна в розмірі 1% від
вартості придбаного ними майна.

Відтак, позивач має право на повернення
суми сплаченого ними збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування - як помилково сплаченого,
за відсутності обов'язку здійснювати
такий платіж.

Водночас, вирішуючи питання про
повернення позивачу коштів у розмірі
5700,00 грн. шляхом зобов'язання
відповідача списати вказані кошти з
відповідного рахунку Управління
Державної казначейської служби
України у місті Тернополі, - то суд
приходить до висновку про неможливість
задоволення таких вимог саме й той
спосіб, у який просить позивач, з огляду
на наступне.

Зокрема, як встановлено в ході розгляду
справи на заперечувалось позивачем,
станом на момент звернення до суду
позивача із даним позовом, Управління
Державної казначейської служби
України у місті Тернополі не
отримувало жодних заяв позивача чи
подання від органу, які повинні
забезпечувати надходження платежів до
бюджету, для повернення на користь
позивачів помилково або надмірно
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів).

Частиною 2 статті 11 КАС України,
визначено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Тому при вирішенні даного спору, суд
звертає увагу на наступні положення
чинного законодавства.

Частиною другою статті 45 Бюджетного
кодексу України передбачено, що
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, веде бухгалтерський
облік усіх надходжень Державного
бюджету України та за поданням органів,
що контролюють справляння надходжень
бюджету, здійснює повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету.

Органи стягнення у відповідності до
пункту 39 статті 2 Бюджетного кодексу
України - органи, що контролюють
справляння надходжень бюджету, - органи
державної влади, а також органи
місцевого самоврядування,
уповноважені здійснювати контроль за
правильністю та своєчасністю
справляння податків і зборів
(обов'язкових платежів), інших
надходжень бюджету. Постановою КМУ
"Деякі питання ведення обліку податків
і зборів (обов'язкових платежів) та
інших доходів бюджету" від 16 лютого 2011
року № 106, Пенсійний фонд України
зазначено в переліку органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету при купівлі - продажу
нерухомого майна.

Відповідно до Порядку казначейського
обслуговування доходів та інших
надходжень державного бюджету,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 29.01.2013 року №43,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19 лютого 2013 р. за №
291/22823, органи Державного казначейства
України у процесі казначейського
обслуговування державного бюджету за
доходами та іншими надходженнями
формують розрахункові документи і
здійснюють повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету, за поданням органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету та здійснюють безспірне
списання коштів державного бюджету на
підставі виконавчого документа у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Таким чином, оскільки збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна ОСОБА_1 сплачено
помилково, то за відсутності обов'язку
здійснювати такий платіж, - суд
приходить до висновку, що сплачені ним
при нотаріальному оформленні договору
купівлі-продажу вперше придбаного
житла кошти (5700,00 грн.)- підлягають
поверненню з Державного бюджету
України.

Поряд цим таке повернення коштів - може
відбуватись лише за дотримання ряду
умов, визначених чинним
законодавством.

Так, на даний час, процедуру повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів, а саме: податків, зборів
(обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету, коштів від повернення
до бюджетів бюджетних позичок,
фінансової допомоги, наданої на
поворотній основі, та кредитів, у тому
числі залучених державою або під
державні гарантії, - визначає Порядок
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів, затверджений
наказом Державного казначейства
України від 10.12.2002 року № 226,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 25.12.2002 року за №1000/7288, з змінами
і доповненнями (надалі по тексту -
Порядок №226) .

Відповідно до пункту 5 даного Порядку
№226 - повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету. Подання
надається до органу Державного
казначейства України за формою,
передбаченою відповідними спільними
нормативно-правовими актами
Державного казначейства України та
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, з питань
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету коштів, або в
довільній формі на офіційному бланку
установи, за підписом керівника
установи або його заступників
відповідно до їх компетенції з
обов'язковим зазначенням такої
інформації: обґрунтування
необхідності повернення коштів з
бюджету, найменування (П. І. Б.) платника,
ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або
реєстраційного номера облікової
картки платника податків з ДРФО, або
серії та номера паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
офіційно повідомили про це відповідний
орган державної податкової служби і
мають відмітку у паспорті), суми
платежу, що підлягає поверненню, дати
та номера розрахункового документа,
який підтверджує перерахування коштів
до відповідного бюджету.

Відповідно до підпункту 7 пункту 4
Положення про Державну казначейську
службу України, затвердженого Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
№ 460/2011, казначейство України
відповідно до покладених завдань
здійснює повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до бюджету, за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету.

Згідно із додатком до постанови
Кабінету міністрів України від 16.02.2011
року №106 "Деякі питання ведення обліку
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджету",
контроль за справлянням (стягненням) до
бюджету надходжень, що обліковуються
за кодом доходів бюджету 24140500 "Збір з
операцій придбання (купівлі-продажу)
нерухомого майна" покладено на
Пенсійний фонд України.

При цьому законодавством визначено, що
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів, - передбачає
звернення платника з заявою про
повернення коштів до відповідних
органів, що контролюють надходження
платежу, для ініціювання внесення
подання до органу Державної
казначейської служби України. Тобто,
першочергово платник має звернутися до
відповідного контролюючого органу про
повернення помилково зарахованих
платежів, і лише у випадку відмови -
звертається до суду за захистом своїх
прав та інтересів.

Як вже було зазначено вище, - судом
встановлено, що позивач звертався до
відповідача із заявою про повернення
сплаченого ним збору, однак у
поверненні таких коштів йому було
відмовлено.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
того, що під час укладання договору
купівлі-продажу житла ОСОБА_1
відповідну суми збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій купівлі-продажу майна -
сплатив самостійно, з метою
нотаріального посвідчення та
подальшої реєстрації договору
купівлі-продажу трикімнатної квартири,
оскільки Законом України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що
нотаріальне посвідчення договору
купівлі-продажу нерухомого майна
здійснюється при наявності сплати
збору до Пенсійного фонду, який
сплачується фізичною особою в разі
купівлі - продажу нерухомого майна.

При цьому, будь-яких примусових дій, які
б порушували права чи інтереси
позивача, Управління Пенсійного фонду
України в місті Тернополі - не вчиняло.

А тому, оскільки сплата збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
майна з боку позивача була самостійною,
і відповідач при розгляді заяви
позивача позбавлений був можливості
здійснити в належному обсязі перевірку
фактів придбання позивачем житла
вперше чи придбання ним житла в
минулому, - то суд приходить до
переконання, що Управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі - в силу
незалежних від нього обставин
правомірно виходило з того, що воно
позбавлене можливості зробити
самостійний і беззаперечний висновок
про придбання позивачами житла вперше.

Відтак, жодної неправомірності дій при
наданні позивачу відмови у поверненні
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операції купівлі-продажу
нерухомого майна (викладеної у листі
№13607/02 від 26.06.2014 року) з боку
відповідача - суд не вбачає.

В силу положень чинного процесуального
законодавства вищенаведені висновки
суду - виключають можливість
задоволення позовних вимог в частині
визнання неправомірними дій
відповідача шодо надання позивачу
відмови у поверненні збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна.

Поряд з цим, зважаючи на те, що в ході
розгляду даної справи судом
встановлено, що помилково сплачений
позивачем збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування підлягає
поверненню йому з Державного бюджету
України, - суд вважає за необхідне
звернути увагу на наступні положення
законодавства.

Так, у відповідності до вимог частини 2
статті 162 КАС України - у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії. Водночас, суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Суд підкреслює, що засіб юридичного
захисту має бути ефективним, як на
практиці, так і за законом.

Так, при розгляді справи було б
неприйнятно враховувати право на
ефективний засіб захисту, а саме,
запобігання порушенню або припиненню
порушення з боку суб'єкта владних
повноважень, а так само встановлення
механізму відновлення, поновлення
порушеного права, без його практичного
застосування. Таким чином, обов'язковим
є практичне застосування ефективного
механізму захисту. Протилежний підхід
суперечитиме принципу верховенства
права.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС
України - суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки, законодавством визначено
порядок повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до державного
та місцевих бюджетів, який передбачає
звернення платника з заявою про
повернення коштів до відповідних
органів, що контролюють надходження
платежу, для ініціювання внесення
подання до органу Державної
казначейської служби України, та
враховуючи необхідність повного
захисту прав, свобод та інтересів
позивача, - суд вважає можливим вийти за
межі позовних вимог, зобов'язавши
Управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі сформувати та подати
до Управління Державної казначейської
служби України у місті Тернополі
відповідне подання про повернення
позивачеві помилково сплаченої ним сум
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна.

В даному випадку, зважаючи відсутність
в органів Пенсійного фонду України в
силу незалежних від них обставин
можливості зробити самостійний і
беззаперечний висновок про придбання
позивачем житла вперше, а також на те,
що такі обставини встановлені у
визначеному законом порядку саме в
ході розгляду даної судової справи,-
прийняття судом такого рішення про
зобов'язання відповідача сформувати та
подати до органу Державної
казначейської служби відповідне
подання - є єдиним по своїй суті
способом відновлення прав позивача,
ефективним механізмом захисту таких
прав, який відповідатиме принципу
верховенства права, не лише з боку суду,
але й з боку відповідача, який є
суб'єктами владних повноважень.

З огляду на зазначене, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню у
спосіб, наведений вище.

На поверненні йому судових витрат
позивач не наполягав.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 94, 153,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

2. Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі
сформувати та подати до Управління
Державної казначейської служби
України у місті Тернополі подання про
повернення ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2,
виданий Борщівським РВ УМВС України в
Тернопільській області 08.05.2000 року)
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій купівлі-продажу
нерухомого майна - у розмірі 5700,00 грн.
(п'ять тисяч сімсот гривень), сплаченого
згідно квитанції №3871.358.1 від 30 квітня
2014 року.

3. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

/Повний текст постанови складений
03.11.2014 року/.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.