Справа № 826/15299/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 листопада 2014 року №
826/15299/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі:

головуючого - судді Добрівської Н.А.,

суддів: Катющенка В.П., Шейко Т.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Національного
банку України про визнання незаконною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом з вимогами про визнання
незаконною бездіяльності
Національного банку України щодо
ненадання упродовж п'яти робочих днів
відповіді на запити, датовані 15-19
вересня 2014 року, а також несповіщення
позивача у письмовій формі про
продовження строку розгляду запиту та
про зобов'язання надати відповіді на
запити позивача.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
вимог статті 20 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» в
частині порушення строків надання
відповіді на 19 його індивідуальних
запитів та несповіщення щодо
продовження розгляду таких запитів.

Представником відповідача для
приєднання до матеріалів справи надано
письмові заперечення, в яких
представник просить відмовити в
задоволенні позову. Незгода
відповідача з позовними вимогами
зводиться до того, що отримані від
позивача листи щодо отримання
кваліфікованого роз'яснення
спеціалістів Національного банку
України стосовно операцій з валютними
цінностями, а саме про тлумачення
понять та термінів, не є запитом на
інформацію в розумінні Закону України
«Про доступ до публічної інформації», у
зв'язку з чим позивачу було надано
відповідь на підставі Закону України
«Про звернення громадян».

30 жовтня 2014 року від позивача надійшла
уточнена позовна заява, в якій позивач
змінив одночасно і предмет і підстави
позову, а також просив стягнути на його
користь в якості компенсації моральну
шкоду у розмірі 87 696,00 грн.

Зважаючи на положення ст.137 КАС України,
яка закріплює право позивача збільшити
позовні вимоги і до початку судового
розгляду справи по суті змінити
підставу або предмет
адміністративного позову, подавши
письмову заяву, яка повинна
відповідати вимогам, які встановлені
цим Кодексом для позовних заяв, колегія
без виходу до нарадчої кімнати
ухвалила повернути уточнену позовну
заяву у зв'язку з одночасною зміною
позивачем і предмету і підстав позову,
а також у зв'язку з ненаданням останнім
в порушення вимог ст.106 КАС України
доказів сплати судового збору.

Отже, розгляду у даній справі
підлягають позовні вимоги, заявлені
позивачем у позовній заяві від 02 жовтня
2014 року та предметом дослідження є
дотримання відповідачем положень,
закріплених в ст.20 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» при
наданні відповіді на запити ОСОБА_1,
датовані 15-19 вересня 2014 року.

У зв'язку з неявкою в судове засідання 19
листопада 2014 року позивача, від якого
14.11.2014 року надійшло клопотання про
розгляд справи у його відсутність, а
також беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС
України перейшов до розгляду справи у
порядку письмового провадження.

Розглянувши надані позивачем
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника відповідача,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду і
вирішення справи по суті, суд встановив
наступне.

20 вересня 2014 року ОСОБА_1 направив на
адресу Національного банку України
(далі по тексту (НБУ) наступні листи:

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-22 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «неторгівельна операція з
валютними цінностями» така операція з
валютними цінностями, як видача
фізичним особам - громадянам України
кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-23 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «ведення рахунків клієнтів
(резидентів та нерезидентів) в
іноземній валюті та клієнтів -
нерезидентів у грошовій одиниці
України» така операція з валютними
цінностями, як видача фізичним особам -
громадянам України кредитів в
іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-24 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «ведення кореспондентських
рахунків банків (резидентів і
нерезидентів) в іноземній валюті» така
операція з валютними цінностями, як
видача фізичним особам - громадянам
України кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-25 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «ведення кореспондентських
рахунків банків (нерезидентів) у
грошовій одиниці України» така
операція з валютними цінностями, як
видача фізичним особам - громадянам
України кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-26 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «відкриття кореспондентських
рахунків у банках в уповноважених
банках України в іноземній валюті та
здійснення операцій з ними» така
операція з валютними цінностями, як
видача фізичним особам - громадянам
України кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-27 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «відкриття кореспондентських
рахунків у банках (нерезидентах) в
іноземній валюті та здійснення
операцій з ними» така операція з
валютними цінностями, як видача
фізичним особам - громадянам України
кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-28 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «залучення та розміщення
іноземної валюти на валютному ринку
України» така операція з валютними
цінностями, як видача фізичним особам -
громадянам України кредитів в
іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-29 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «залучення та розміщення
іноземної валюти на міжнародних
ринках» така операція з валютними
цінностями, як видача фізичним особам -
громадянам України кредитів в
іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-30 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «операції з банківськими
металами на валютному ринку України»
така операція з валютними цінностями,
як видача фізичним особам - громадянам
України кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-31 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «інші операції з валютними
цінностями на міжнародних ринках» така
операція з валютними цінностями, як
видача фізичним особам - громадянам
України кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-32 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «емісія власних цінних
паперів» така операція з валютними
цінностями, як видача фізичним особам -
громадянам України кредитів в
іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-33 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «організація купівлі та
продажу цінних паперів за дорученням
клієнтів» така операція з валютними
цінностями, як видача фізичним особам -
громадянам України кредитів в
іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-34 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «здійснення операцій на ринку
цінних паперів від свого імені
(включаючи андеррайтинг)» така
операція з валютними цінностями, як
видача фізичним особам - громадянам
України кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-35 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «здійснення інвестицій у
статутні фонди та акції інших
юридичних осіб» така операція з
валютними цінностями, як видача
фізичним особам - громадянам України
кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-36 датований
15.09.2014 року (отримано НБУ 22.09.2014 року) з
вимогою надати інформацію: «чи
охоплюється поняттям «перевезення
валютних цінностей та інкасація
коштів» така операція з валютними
цінностями, як видача фізичним особам -
громадянам України кредитів в
іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-37 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «операції за дорученням
клієнтів або від свого імені: з
інструментами грошового ринку; з
інструментами, що базуються на
обмінних курсах та відсотках; з
фінансовими ф'ючерсами та опціонами»
така операція з валютними цінностями,
як видача фізичним особам - громадянам
України кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-38 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «довірче управління коштами
та цінними паперами за договорами з
юридичними та фізичними особами» така
операція з валютними цінностями, як
видача фізичним особам - громадянам
України кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-39 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «депозитарна діяльність
зберігача цінних паперів» така
операція з валютними цінностями, як
видача фізичним особам - громадянам
України кредитів в іноземній валюті»;

- №ВСВ/1961-09-28/ «Л»-40 датований 15.09.2014 року
(отримано НБУ 22.09.2014 року) з вимогою
надати інформацію: «чи охоплюється
поняттям «діяльність з ведення
реєстрів власників іменних цінних
паперів» така операція з валютними
цінностями, як видача фізичним особам -
громадянам України кредитів в
іноземній валюті».

У відповідь на вказані запити НБУ своїм
листом від 06 жовтня 2014 року за №18-315/57040
за результатами розгляду висловлених
позивачем запитань, які фактично
містять прохання про консультації щодо
законодавства України, повідомив
останнього про те, що його листи не є
запитом на інформацію в розумінні
Закону України «Про доступ до
публічної інформації». Відповідач
зауважив, що до функцій Національного
банку України не належить надання
роз'яснень фізичним особам
законодавства України, а також надання
юридичних консультацій і для отримання
роз'яснень щодо змісту та застосування
законодавства України, а також з інших
питань юридичного характеру позивачу
слід звернутися до адвокатів,
юридичних фірм тощо або скористатися
правом на правову допомогу відповідно
до Закону України «Про безоплатну
правову допомогу». З наведених мотивів
НБУ відмовив позивачу у надані
запитуваної інформації, однак вказав
нормативно-правові акти, якими
визначається термін «валютні
операції» та інші запитувані позивачем
поняття.

З огляду на повідомлені учасниками
процесу обставини та наведені на їх
обґрунтування доводи з врахуванням
доказів, що містяться в матеріалах
справи і норми законодавства, якими
регулюються спірні правовідносини, суд
при вирішенні питання щодо наявності
підстав для задоволення вимог позивача
виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України
передбачено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання
прийнятих на себе зобов'язань, виходячи
з положень принципу верховенства
права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Закон України «Про доступ до публічної
інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI
(надалі - Закон №2939-VI) визначає порядок
здійснення та забезпечення права
кожного на доступ до інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес.

Згідно із визначенням, наведеним у
статті 1 Закону №2939-VI, публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.

За цим визначенням, публічна
інформація має такі ознаки:

1) готовий продукт інформації, який
отриманий або створений лише в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень або інших розпорядників
публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною,
якщо створена суб'єктом владних
повноважень не під час виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків;

5) інформація не може бути публічною,
якщо створена не суб'єктом владних
повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в
інформації, така інформація не
належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної
інформації є те, щоб вона була
заздалегідь готовим, зафіксованим
продуктом, отриманим або створеним
лише суб'єктом владних повноважень у
процесі виконання своїх обов'язків.

Відтак, сферою регулювання Закону
№2939-VI є відносини щодо допуску до
інформації, яка вже існує, і не вимагає
у відповідь на запит створювати певну
інформацію.

Статтею 5 Закону №2939-VI встановлено, що
доступ до публічної інформації
забезпечується шляхом, зокрема,
надання інформації за запитами на
інформацію.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону №2939-VI, запит на
інформацію - це прохання особи до
розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону №2939-VI
визначено, що розпорядник інформації
має право відмовити в задоволенні
запиту в таких випадках: 1) розпорядник
інформації не володіє і не зобов'язаний
відповідно до його компетенції,
передбаченої законодавством, володіти
інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить
до категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього
Закону; 3) особа, яка подала запит на
інформацію, не оплатила передбачені
ст.21 цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком; 4) не
дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених ч.5 ст.19 цього
Закону.

Відповідно до ст.23 Закону №2939-VI,
рішення, дії чи бездіяльність
розпорядників інформації можуть бути
оскаржені до керівника розпорядника,
вищого органу або суду. Запитувач має
право оскаржити: відмову в задоволенні
запиту на інформацію; відстрочку
задоволення запиту на інформацію;
ненадання відповіді на запит на
інформацію; надання недостовірної або
неповної інформації; несвоєчасне
надання інформації; невиконання
розпорядниками обов'язку
оприлюднювати інформацію відповідно
до ст.15 цього Закону; інші рішення, дії
чи бездіяльність розпорядників
інформації, що порушили законні права
та інтереси запитувача. Оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
розпорядників інформації до суду
здійснюється відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Основні функції НБУ визначені в статті
6 Закону України «Про Національний банк
України» від 20 травня 1999 року №679-XIV, в
частині першій якої визначено, що
відповідно до Конституції України
основною функцією Національного банку
є забезпечення стабільності грошової
одиниці України.

Національний банк у межах своїх
повноважень сприяє стабільності
банківської системи за умови, що це не
перешкоджає досягненню цілі,
визначеної у частині другій цієї
статті (ч.3 ст.6 Закону №679-XIV).

Національний банк також сприяє
додержанню стійких темпів
економічного зростання та підтримує
економічну політику Кабінету
Міністрів України за умови, що це не
перешкоджає досягненню цілей,
визначених у частинах другій та третій
цієї статті (ч.4 ст.6 Закону №679-XIV).

До інших функцій Національного банку,
згідно статті 7 Закону №679-XIV, віднесено:

1) відповідно до розроблених Радою
Національного банку України Основних
засад грошово-кредитної політики
визначає та проводить грошово-кредитну
політику;

2) монопольно здійснює емісію
національної валюти України та
організує готівковий грошовий обіг;

3) виступає кредитором останньої
інстанції для банків і організує
систему рефінансування;

4) встановлює для банків правила
проведення банківських операцій,
бухгалтерського обліку і звітності,
захисту інформації, коштів та майна;

5) організовує створення та
методологічно забезпечує систему
грошово-кредитної і банківської
статистичної інформації та статистики
платіжного балансу;

6) регулює діяльність платіжних систем
та систем розрахунків в Україні,
визначає порядок і форми платежів, у
тому числі між банками;

7) визначає напрями розвитку сучасних
електронних банківських технологій,
створює та забезпечує безперервне,
надійне та ефективне функціонування,
розвиток створених ним платіжних та
облікових систем, контролює створення
платіжних інструментів, систем
автоматизації банківської діяльності
та засобів захисту банківської
інформації;

8) здійснює банківське регулювання та
нагляд на індивідуальній та
консолідованій основі;

9) здійснює погодження статутів банків
і змін до них, ліцензування банківської
діяльності та операцій у передбачених
законом випадках, веде Державний
реєстр банків, Реєстр аудиторських
фірм, які мають право на проведення
аудиторських перевірок банків;

10) веде офіційний реєстр
ідентифікаційних номерів емітентів
платіжних карток внутрішньодержавних
платіжних систем;

12) складає платіжний баланс, здійснює
його аналіз та прогнозування;

13) представляє інтереси України в
центральних банках інших держав,
міжнародних банках та інших кредитних
установах, де співробітництво
здійснюється на рівні центральних
банків;

14) здійснює відповідно до визначених
спеціальним законом повноважень
валютне регулювання, визначає порядок
здійснення операцій в іноземній
валюті, організовує і здійснює
валютний контроль за банками та іншими
фінансовими установами, які отримали
ліцензію Національного банку на
здійснення валютних операцій;

15) забезпечує накопичення та
зберігання золотовалютних резервів та
здійснення операцій з ними та
банківськими металами;

16) аналізує стан грошово-кредитних,
фінансових, цінових та валютних
відносин;

17) організує інкасацію та перевезення
банкнот і монет та інших цінностей,
видає ліцензії на право інкасації та
перевезення банкнот і монет та інших
цінностей;

18) реалізує державну політику з питань
захисту державних секретів у системі
Національного банку;

19) бере участь у підготовці кадрів для
банківської системи України;

20) визначає особливості функціонування
банківської системи України в разі
введення воєнного стану чи особливого
періоду, здійснює мобілізаційну
підготовку системи Національного
банку;

21) вносить у встановленому порядку
пропозиції щодо законодавчого
врегулювання питань, спрямованих на
виконання функцій Національного банку
України;

22) здійснює методологічне забезпечення
з питань зберігання, захисту,
використання та розкриття інформації,
що становить банківську таємницю;

221) здійснює відповідно до компетенції
повноваження у сфері депозитарного
обліку;

222) забезпечує облік і зберігання
переданих йому цінних паперів та інших
коштовностей, що конфісковані
(заарештовані) на користь держави
та/або таких, які визнані безхазяйними,
для чого може відкривати рахунки в
цінних паперах у депозитарних
установах;

23) здійснює інші функції у
фінансово-кредитній сфері в межах
своєї компетенції, визначеної законом;

25) визначає порядок здійснення в
Україні маршрутизації, клірингу та
взаєморозрахунків між учасниками
платіжної системи за операціями, які
здійснені в межах України із
застосуванням платіжних карток,
емітованих банками-резидентами;

26) створює Засвідчувальний центр для
забезпечення реєстрації, засвідчення
чинності відкритих ключів та
акредитації центрів сертифікації
ключів, визначає порядок застосування
електронного підпису, у тому числі
електронного цифрового підпису в
банківській системі України та
суб'єктами переказу коштів;

27) видає ліцензії небанківським
фінансовим установам, які мають намір
стати учасниками платіжних систем, на
переказ коштів без відкриття рахунків
28) веде реєстр платіжних систем, систем
розрахунків, учасників цих систем та
операторів послуг платіжної
інфраструктури;

29) здійснює нагляд (оверсайт) платіжних
систем та систем розрахунків.

Вказані норми Закону, який визначає
завдання, функції, повноваження і
принципи організації Національного
банку України, який є центральним
банком України і особливим
центральним органом державного
управління, не наділяють останнього
повноваженнями щодо надання фізичним
особам консультацій / роз'яснень
положень законодавства України, про що
і було повідомлено позивача листом від
06 жовтня 2013 року за №18-315/57040.

В статті 6 Конституції України
закріплено, що органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 12 статті 92 основного закону
України встановлено, що виключно
законами України визначаються
організація і діяльність органів
виконавчої влади, основи державної
служби, організації державної
статистики та інформатики.

При цьому, Конституція України не
передбачає право центральних органів
виконавчої влади застосовувати
аналогію права або закону при
вирішенні будь-яких питань, що належать
до їх компетенції, а вимагає діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на зміст листів ОСОБА_1,
датованих 15-19 вересня 2014 року і
направлених на адресу НБУ 20 вересня 2014
року, запитувана позивачем інформація
не відповідає визначенню «публічна
інформація» в розумінні Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
отже і до правовідносин, що виникли у
зв'язку з розглядом заяв позивача
положення вказаного
нормативно-правового акта не
розповсюджуються.

Враховуючи викладене, колегія визнає
правомірними дії відповідача щодо
застосування до спірних правовідносин
положення Закону України «Про
звернення громадян», як
нормативно-правового акта, яким, у
відповідності до його преамбули
регулюються питання практичної
реалізації громадянами України
наданого їм Конституцією України права
вносити в органи державної влади,
об'єднання громадян відповідно до їх
статуту пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів. Закон
забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Термін розгляду звернень громадян
визначається в статті 20 Закону України
«Про звернення громадян», відповідно
до якої, звернення розглядаються і
вирішуються у термін не більше одного
місяця від дня їх надходження, а ті, які
не потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Частиною другою статті 2 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
встановлено, що цей Закон не
поширюється на відносини щодо
отримання інформації суб'єктами
владних повноважень при здійсненні
ними своїх функцій, а також на
відносини у сфері звернень громадян,
які регулюються спеціальним законом.

Враховуючи вищенаведене та беручи до
уваги те, що позивачем оскаржуються дії
відповідача відповідно до вимог Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», який на дані
правовідносини не поширюється, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

При цьому, з огляду на приписи частини
другої статті 2 Закону України «Про
доступ до публічної інформації», судом
оцінка дій відповідача в межах Закону
України «Про звернення громадян» не
надається.

Так, визначення обсягу вимог, що
підлягають судовому захисту є
диспозитивним правом позивача.

При цьому, підстави, з якими позивач
пов'язує виникнення у нього права на
звернення до суду і для задоволення
його вимог визначаються позивачем
самостійно. Суд під час прийняття
постанови вирішує, зокрема, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються та яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин (ч.1 ст.161 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене в сукупності та
виходячи із встановлених судом
обставин, оцінивши надані позивачем та
відповідачем докази в контексті
наведених вище вимог законодавства,
колегія дійшла висновку про
недоведеність позивачем факту
наявності в діях відповідача щодо
надання інформації на запити, датовані
15-19 вересня 2014 року ознак
протиправності. З огляду на зазначене,
позовні вимоги визнаються судом
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Оскільки, за наслідками розгляду
справи по суті суд прийшов до висновку
про відсутність підстав для
задоволення вимог позивача про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання відповідача вчинити
певні дії, в силу положень статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, понесені позивачем судові
витрати стягненню з Державного бюджету
України не підлягають.

Враховуючи викладене і керуючись
ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 183-3, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Національного банку
України про визнання незаконною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, визначені ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Н.А. Добрівська

Судді:
В.П. Катющенко

Т.І. Шейко