Справа № 2а-846/11/2670
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м. Київ
К/9991/31910/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Бутенка В.І.,

Олексієнка
М.М.,

провівши у порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Управління
Пенсійного фонду України в
Святошинському районі міста Києва
(далі - Управління ПФУ) до Державного
підприємства "Український
науково-дослідний інститут
нафтопереробної промисловості "МАСМА"
про стягнення заборгованості,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Державного
підприємства "Український
науково-дослідний інститут
нафтопереробної промисловості "МАСМА"
(далі - Підприємство) на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року Управління ПФУ
пред'явило у суді позов до Підприємства
про стягнення заборгованості по
відшкодуванню коштів на виплату
різниці між пенсіями, призначеними
науковим працівникам Підприємства
згідно із Законом України від 13 грудня
1991 року № 1977-XII "Про наукову і
науково-технічну діяльність" (далі -
Закон № 1977-XII), та пенсіями, обчисленими
цим особам відповідно до інших
законодавчих актів, за грудень 2010 року
у розмірі 42 504 гривні 36 копійок.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 грудня 2011 року Управлінню ПФУ
в задоволенні позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10
квітня 2012 року постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про задоволення позовних
вимог. Стягнуто з підприємства на
користь Управління ПФУ заборгованість
з відшкодування витрат на виплату
різниці між сумами пенсій, призначених
відповідно до Закону № 1977-XII, та сумами
пенсій, призначених відповідно до
інших законодавчих актів, у розмірі 42 504
гривні 36 копійок.

В обґрунтування касаційної скарги
Підприємство посилається на
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування ухваленої ним постанови та
залишення в силі постанови суду першої
інстанції, ухваленої відповідно до
закону та скасованої помилково.

Управління ПФУ своїм правом, як сторони
у справі, не скористалося та заперечень
на касаційну скаргу не подало.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Постанова суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог
мотивована тим, що Управління ПФУ не
довело наявність у Підприємства
заборгованості з відшкодування коштів
на оплату різниці між сумою пенсії,
призначеної згідно з Законом № 1977-XII, та
сумою пенсії, обчисленої відповідно до
інших законодавчих актів за грудень 2010
року у розмірі саме 42 504 гривні 36
копійок. Окрім цього, на неможливість
документального підтвердження
зазначеної суми заборгованості
указано й у висновку
судово-економічної експертизи у
справі.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та, задовольняючи позовні
вимоги Управління ПФУ, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
Підприємство не довело виконання ним
обов'язку, встановленого Законом №
1977-XII, та сплату Управлінню ПФУ коштів
на фінансування різниці між сумою
пенсії, призначеної згідно з Законом №
1977-XII, та сумою пенсії, обчисленої
відповідно до інших законодавчих актів
за грудень 2010 року у розмірі 42 504 гривні
36 копійок, а тому вимога Управління ПФУ
про стягнення такої заборгованості є
обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком апеляційного суду.

Відповідно до частини дев'ятої статті 24
Закону № 1977-ХІІ різниця між сумою
пенсії, призначеної за цим Законом, та
сумою пенсії, обчисленої відповідно до
інших законодавчих актів, на яку має
право науковий працівник,
фінансується: для наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних бюджетних наукових установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III-IV рівнів акредитації - за
рахунок коштів державного бюджету; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників інших державних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
підприємств, установ, організацій та
закладів, а також коштів державного
бюджету в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. При цьому
за рахунок коштів державного бюджету
науковим (науково-педагогічним)
працівникам оплачується з розрахунку
на одну особу 50 відсотків різниці
пенсії, призначеної за цим Законом; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників недержавних наукових
установ, організацій та вищих
навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
установ, організацій та закладів.

На виконання наведеної норми Закону №
1977-ХІІ, Кабінетом Міністрів України 24
березня 2004 року була прийнята
постанова № 372 про затвердження
Порядку фінансування різниці між сумою
пенсії, призначеної, зокрема, науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів
акредитації, та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
вказані особи (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку,
фінансування різниці між сумою пенсії,
призначеної науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації згідно із Законом № 1977-ХІІ,
та сумою пенсії, обчисленою відповідно
до інших законодавчих актів, на яку
мають право зазначені особи, за рахунок
коштів державного бюджету
фінансується 50 відсотків різниці у
розмірі пенсії наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації у розрахунку на одну особу.
Інша частина фінансується за рахунок
коштів цих підприємств, установ,
організацій та закладів.

Пунктами 5, 8 Порядку встановлено, що
розмір витрат на фінансування різниці
у розмірі пенсії за рахунок коштів
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації визначається у розрахунку
на рік органами Пенсійного фонду до 20
січня поточного року та протягом 10 днів
з дня призначення пенсії відповідно до
Закону № 1977-ХІІ, про що відповідному
підприємству, установі, організації
або закладу відразу надсилається
повідомлення. Зазначені підприємства,
установи, організації та заклади
самостійно визначають суму, що
підлягає до сплати у розрахунку на
місяць, та щомісяця до 25 числа
перераховують органу Пенсійного фонду
за своїм місцезнаходженням відповідні
кошти для фінансування різниці у
розмірі пенсії, призначеної у минулому
та поточному роках. При цьому, у разі
порушення строку сплати коштів, які
спрямовуються на фінансування різниці
у розмірі пенсії, органи Пенсійного
фонду стягують відповідні суми у
порядку, визначеному законодавством.

Системний аналіз наведених правових
норм дає підстави для висновку, що
підприємства, установи та організації
зобов'язані самостійно визначати суму
на фінансування різниці у розмірі
призначеної пенсії, котра підлягає
сплаті у розрахунку на місяць, та
щомісяця до 25 числа перераховують її
органу Пенсійного фонду за своїм
місцезнаходженням.

Судами встановлено, що Управління ПФУ
надіслало Підприємству за формою,
встановленою Порядком, повідомлення, в
яких визначило суму витрат на
фінансування різниці між сумами пенсій
колишніх науковців, які працювали на
Підприємстві. Натомість останнє, ні
доказів самостійного визначення суми,
що підлягає сплаті у розрахунку на
місяць, ні доказів сплати до 25 числа
Управлінню ПФУ, відповідно до
отриманих ним повідомлень, коштів для
фінансування різниці у розмірі
призначених пенсій не надало.

Окрім цього, не погоджуючись з
визначеною Управлінням ПФУ до сплати
сумою різниці між розмірами пенсій,
Підприємство не надало і власного
розрахунку належних, на його думку, до
сплати сум або доказів на
підтвердження відсутності у нього
обов'язку зі сплати різниці між сумою
пенсії, призначеної згідно із Законом
№ 1977-ХІІ та сумою пенсії, обчисленою
відповідно до інших законодавчих
актів,.

За таких обставин, апеляційний суд
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позову, з огляду на недоведеність
Підприємством виконання обов'язку,
передбаченого Законом № 1977-ХІІ, та
сплати у встановленому чинним
законодавством порядку Управлінню ПФУ
коштів для фінансування різниці між
сумою пенсії, призначеної згідно із
Законом № 1977-ХІІ, та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, за грудень 2010 року
у розмірі 42 504 гривні 36 копійок.

Враховуючи те, що доводи касаційної
скарги висновків апеляційного суду не
спростовують і цей суд під час
вирішення спору правильно застосував
норми матеріального права та не
порушив норми процесуального права, то,
відповідно до частини першої статті 224
КАС України, підстави для скасування
ухваленої ним постанови відсутні.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Український
науково-дослідний інститут
нафтопереробної промисловості "МАСМА"
відхилити, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко