Справа № 9101/138910/2011
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2012-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2012 р. справа № 2а-11866/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - Панченко О.М.
(доповідач),

суддів - Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Мелітопольському районі Запорізької
області

на постанову Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 травня 2011 р., прийняту у
порядку скороченого провадження,

у справі № 2а-11866/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Мелітопольському районі
Запорізької області

про визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії ,-

в с т а н о в и в :

Постановою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 травня 2011 року позов
позивача задоволено частково, а саме:
визнано протиправною бездіяльність
відповідача щодо не нарахування та не
виплати пенсії позивачу, підвищеної на
30 відсотків мінімальної пенсії за
віком згідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»№ 2195- IV
від 18.11.2004 року; зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст. б Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»№ 2195- IV від 18.11.2004 року та частини
1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»з урахуванням різниці, яка
була виплачена у цей період, починаючи
з 06.11.2010 року та виплачувати до внесення
змін у законодавство або зміни
правового статусу особи - позивача.

Рішення суду вмотивовано тим, що
відповідачем було порушено вимоги ст. 6
Закону України від 18.11.2004 р. № 2195-ІV "Про
соціальний захист дітей війни" (далі
-Закон № 2195-ІV) щодо нарахування та
сплати позивачу підвищення до пенсії.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції, посилаючись на
порушенням судом норм матеріального
права. Зокрема, відповідач вказує на
відсутність підстав для застосування
до спірних правовідносин положень ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а також на відсутність
фінансування.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду у
межах доводів апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус дитини війни і в
силу ст. 6 Закону № 2195-ІV має
право на підвищення до пенсії у розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком.

Упродовж спірного періоду відповідач
виплачував позивачу підвищення до
пенсії у меншому розмірі, ніж
передбачено ст. 6 Закону № 2195-ІV, тому
суд погоджується з висновками суду
першої інстанції про задоволення вимог
в частині зобов'язання відповідача
провести відповідний перерахунок
підвищення до пенсії згідно з вимогами
ст. 6 Закону № 2195-ІV з урахуванням ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком з урахуванням фактично
отриманих сум підвищення.

При цьому, ураховуючи пріоритет закону
над підзаконним нормативно-правовим
актом, суд першої інстанції правомірно
не взяв до уваги Постанову Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008р. № 530, якою
встановлені менші розміри підвищення
до пенсії дітям війни, ніж передбачені
ст. 6 Закону № 2195-ІV.

Суд також погоджується з висновком
суду першої інстанції, що вихідним
критерієм розрахунку підвищення до
пенсії дітям війни виступає мінімальна
пенсія за віком, визначена ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Положення ч. 3 ст. 28
зазначеного Закону щодо застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ч. 1 цієї статті тільки
стосовно визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом, не
може бути перешкодою для застосування
даної величини (мінімального розміру
пенсії за віком) для розрахунку інших
пенсій чи доплат, пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Доводи відповідача про
відсутність коштів і порядку
розрахунку підвищення до пенсії не є
підставою для скасування правильного
по суті судового рішення, оскільки це
не звільняє його від виконання
покладених законом обов'язків.

Таким чином, з'ясувавши у
достатньо повному обсязі права та
обов'язки сторін, обставини справи,
перевіривши доводи сторін та давши їм
правову оцінку, суд першої інстанції
ухвалив постанову, яка відповідає
вимогам закону, тому суд не знаходить
підстав для зміни або скасування
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Мелітопольському районі Запорізької
області - залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 травня 2011 року у справі №
2а-11866/11 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ч.10
ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.М. Панченко

Суддя:
Чередниченко В.Є.

Суддя:
А.О. Коршун