Справа № 2а-13461/09/0470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/85827/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Костенка М.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 02
червня 2010 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 червня 2011 року

у справі № 2а-13461/09/0470

за позовом Міського комунального
підприємства «Дніпропетровські міські
теплові мережі»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
02 червня 2010 року, залишеною без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 червня 2011 року, адміністративний
позов Міського комунального
підприємства «Дніпропетровські міські
теплові мережі» (далі - МКП
«Дніпропетровські міські теплові
мережі»; позивач) до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську (далі
- СДПІ по роботі з великими платниками
податків у м.
Дніпропетровську; відповідач)
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від 15
вересня 2009 року в частині визначення
МКП «Дніпропетровські міські теплові
мережі» суми податкового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
49 419,69 грн. (32 946,46 грн. - основний
платіж, 16 473,23 грн. - штрафні (фінансові)
санкції). Присуджено на користь МКП
«Дніпропетровські міські теплові
мережі» документально підтверджені
судові витрати з Державного бюджету
України в розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, СДПІ
по роботі з великими платниками
податків у м.
Дніпропетровську, посилаючись на
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 02
червня 2010 року, ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 22 червня 2011
року та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову перевірку МКП
«Дніпропетровські міські теплові
мережі» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 січня 2007 року по 31 березня 2009 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2007 року по 31
березня 2009 року, за результатами якої
складено акт №
1238/08-03/3-32082770 від 02 вересня 2009 року.

Перевіркою, серед іншого,
встановлено порушення підприємством
пункту 1.11 статті 1, підпункту 3.1.1 пункту
3.1 статті 3 Закону України від 03 квітня
1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 168/97-ВР) внаслідок
ненарахування податкових зобов'язань з
податку на додану вартість при
списанні дебіторської заборгованості
населення за надані послуги з
постачання теплової енергії.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 15 вересня 2009 року, яким
позивачу за назване порушення
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 49 419,69 грн. (32 946,46 грн.
- основний платіж, 16 473,23 грн.
- штрафні (фінансові) санкції).

Задовольняючи адміністративний
позов повністю, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті
3 Закону № 168/97-ВР об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку
з поставки товарів та послуг, місце
поставки яких знаходиться на митній
території України, у тому числі
операції з: передачі права власності на
об'єкт застави позичальнику (кредитору)
для погашення заборгованості
заставодавця; передачі об'єкта
фінансового лізингу в розпорядження
лізингоотримувача.

Відповідно до пункту 11.11 статті 11
Прикінцевих положень
Закону № 168/97-ВР тимчасово, до набрання
чинності Податковим кодексом України,
платники податку, які продають теплову
енергію, природний газ (крім
скрапленого), включаючи вартість його
транспортування, надають послуги
водопостачання, водовідведення, чи
надають послуги, вартість яких
включається до складу квартирної плати
чи плати за утримання житла, фізичним
особам, бюджетним установам, не
зареєстрованим платниками цього
податку, а також
житлово-експлуатаційним конторам,
квартирно-експлуатаційним частинам,
товариствам співвласників житла, іншим
подібним платникам податку, які
здійснюють збір коштів від зазначених
покупців з метою подальшого їх
перерахування продавцям таких товарів
(послуг) у компенсацію їх вартості (далі
- ЖЕКи), визначають базу оподаткування
операцій з поставки таких товарів
(послуг) за касовим методом. За касовим
методом визначається також база
оподаткування операцій з поставки
зазначених товарів (послуг) для ЖЕКів
та бюджетних установ, що отримують ці
товари (послуги), у разі якщо вони
зареєстровані як платники податку.

Пунктом 1.11 статті 1 Закону №
168/97-ВР визначено, що касовим є метод
податкового обліку, за яким дата
виникнення податкових зобов'язань
визначається як дата зарахування
(отримання) коштів на банківський
рахунок (у касу) платника податку або
дата отримання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) ним товарів
(послуг), а дата виникнення права на
податковий кредит визначається як дата
списання коштів з банківського рахунку
(видачі з каси) платника податку або
дата надання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) йому товарів
(послуг).

Таким чином, платники податку, які
постачають теплову енергію, газ
природний (крім скрапленого), надають
послуги з водопостачання,
водовідведення чи послуги, вартість
яких включається до складу квартирної
плати чи плати за утримання житла,
фізичним особам, бюджетним установам,
не зареєстрованим як платники податку,
та іншим особам, визначеним у пункті 11.11
статті 11 Прикінцевих положень Закону №
168/97-ВР, визнають податкові зобов'язання
з податку на додану вартість за такими
операціями на дату зарахування
(отримання) коштів на банківський
рахунок (у касу) платника податку або
дату отримання інших видів
компенсацій.

Дебіторська заборгованість, що
виникла у платників податку за
операціями з постачання
товарів/послуг, обумовлених пунктом 11.11
статті 11 Прикінцевих положень Закону №
168/97-ВР, може бути списана після
закінчення строку позовної давності за
такою заборгованістю та після вжиття
необхідних заходів з її стягнення.

В розглядуваній ситуації позивач
при постачанні теплової енергії
фізичним особам застосовував саме
касовий метод визначення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість.

Внаслідок тієї обставини, що
підприємство грошових коштів від
фізичних осіб (населення) та жодних
видів компенсацій за надані послуги з
теплопостачання не отримало,
дебіторська заборгованість набула
статус безнадійної. Під кожний випадок
списання безнадійної дебіторської
заборгованості населення за спожиту
теплову енергію позивач має необхідний
пакет документів, який є підставою для
її списання.

А відтак, враховуючи те, що списання
дебіторської заборгованості не є ані
одержанням грошових коштів на
банківський рахунок підприємства, ані
одержанням інших видів компенсацій
вартості поставлених товарів (послуг),
МКП
«Дніпропетровські міські теплові
мережі» правомірно не включало до
складу податкових зобов'язань податок
на додану вартість з реалізації послуг
теплопостачання фізичним особам
(населенню), заборгованість за якими
списано як безнадійну.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
02 червня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 22 червня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську відхилити, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 02
червня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 22 червня
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Костенко М.І.