Справа № 2а/0270/2897/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/90854/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Вінниці
на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 21.07.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2011 по
справі №2а/0270/2897/11 за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у місті Вінниці про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 21.07.2011,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 30.11.2011, позовні вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у місті Вінниці про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 12.04.2011 №000841721
та від 12.04.2011 №000851721.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова інспекція у місті
Вінниці 07.12.2011 звернулась з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який ухвалою від 22.12.2011
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
21.07.2011 та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 30.11.2011, прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція у місті Вінниці
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємства», підпунктів 7.4.1 та 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», статей 215,
228 Цивільного кодексу України, статей 7,
11, 69, 86, 138 та 161 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи,
наведені у скарзі доводи колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у місті Вінниці проведена
планова виїзна документальна
перевірка фінансово-господарської
діяльності фізичної особи ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2009 року по 31.12.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», у результаті чого
занижено податок з доходів фізичних
осіб у сумі 88230,00грн., підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», внаслідок
чого занижено суму податку на додану
вартість, що підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет за грудень 2010 року у
сумі 101250,00грн.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у місті Вінниці
складено акт від 04.04.2011 №1204/1721/НОМЕР_1 та
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 12.04.2011 №,
яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість на суму 101250,00грн. за
основним платежем та застосовано
штрафну фінансову санкцію у сумі
25312,50грн.; від 12.04.2011 № , яким
позивачу збільшено суму податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 88230,00грн.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, податковим органом зроблено
висновки про заниження позивачем
податку з доходів фізичних осіб та
податку на додану вартість з огляду на
нікчемність правочинів з ФГ «Дана
Плюс».

Згідно з пунктом 22.10 статті 22 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» до набрання чинності
спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, стосовно
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю діють положення розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з
громадян».

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів «Про прибутковий
податок з громадян» оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, як включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит, а також
на зменшення оподатковуваного доходу
на суму понесених витрат є фактичне
придбання товарів (робіт, послуг) та
наявність первинних документів
(зокрема, податкових накладних),
оформлених у відповідності з вимогами
чинного законодавства.

Доводи податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог статті 228
Цивільного кодексу України є її
укладання з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із
сторін щодо настання відповідних
протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Проте, існування відповідних обставин
у даній справі податковим органом не
доведено.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач здійснював
закупку у ФГ «Дана Плюс» соняшника,
факт придбання та використання
придбаного товару підтверджується
матеріалами справи, зокрема,
накладними на товар, податковими
накладними, квитанціями до прибуткових
касових ордерів. Доставка товару була
здійснена транспортом постачальника.

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності основних фондів у
останніх.

Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх податкових зобов'язань, адже
поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань.

А відтак за умови невстановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальника для
одержання незаконної податкової
вигоди, позивач не може зазнавати
негативних наслідків внаслідок діянь
інших осіб, що перебувають поза межами
його впливу.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що позивач
підтвердив факт реальності
господарських операцій з ФГ «Дана
Плюс».

Враховуючи викладене, висновки судів
попередніх інстанцій щодо
неправомірності податкових
повідомлень-рішень 12.04.2011 №000841721 та від
12.04.2011 №000851721 є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Вінниці залишити без
задоволення.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 21.07.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2011 по
справі №2а/0270/2897/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв