Справа № 826/8407/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/8407/14
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Грибан І.О. Бєлової Л.В.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Світ Інструменту
Україна» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Світ
Інструменту Україна» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
України про визнання незаконним та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів України про визнання
протиправним та скасування рішення про
визначення митної вартості
№100270004/2014/000025/2 від 04.02.2014 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
серпня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Світ
Інструменту Україна» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне та неправильне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи та порушення
норм матеріального та процесуального
права, просило його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, за
зовнішньоекономічним контрактом
№IND-MIU/14/010413 від 01.04.2013 року, укладеним
між ТОВ «Світ Інструменту Україна» та
компанією JUNEJA FORGINGS (Індія), сторони
домовились про постачання на умовах FOB
Мумбай або FOB Нхава Шева або FOB Піпавав
згідно Інкотермс-2010 товарів згідно
специфікації, вказаній у додатку №1 до
Контракту (п. 1.1.)

Позивачем до митного оформлення подано
електронну митну декларацію
№100270004/2014/339224 від 04.02.2014 року.

Рішенням Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів №100270004/2014/000025/2 від
04.02.2014 року здійснено коригування
митної вартості товару у бік її
збільшення та запропоновано позивачу
протягом 10 днів подати додаткові
документи. Передумовою для прийняття
оскаржуваного рішення стало те, що
подані позивачем документи містять
розбіжності, а тому є неналежними та не
можуть бути прийняті митним органом.

В порядку адміністративного
оскарження позивачем було подано
митному органу додаткові документи
згідно супровідного листа від 31.03.2014
року №48.

Листом від Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів від 08.04.2014 року
№4388/1/26-70-63-04 було повідомлено позивача,
що надані додаткові документи прийняті
до уваги, але не можуть бути підставою
для підтвердження заявленої митної
вартості імпортованого позивачем
товару.

Позивач 05.05.2014 року звернувся зі
скаргою до Департаменту митної справи
Міністерства доходів та зборів України
вих. №000025, в якій просив скасувати
оскаржуване рішення.

Листом Міністерства доходів і зборів
України №9765/6/99-99-24-02-0615 від 02.06.2014 року в
задоволенні скарги відмовлено.

Вважаючи, вказане рішення митного
органу про коригування митної вартості
протиправним, позивач звернувся до
суду з позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
надання неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог Митниці
щодо підтвердження митної вартості
товарів. Зокрема, суд дійшов висновку,
що документи, подані декларантом для
митного оформлення товару не містили
повної, достовірної та істотної
інформації, є недостатніми у своїй
сукупності для визначення митної
вартості за ціною договору, а тому
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації. Зазначив, що
ненадання декларантом всіх
запитуваних документів унеможливлює
визначення митної вартості товару за
першим методом, а тому є достатнім для
висновку про наявність підстав для
застосування митним органом
коригування митної вартості.

Апеляційний суд не може погодитись із
наведеними висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України, митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 2 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, визначається відповідно до
глави 9 «Методи визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування» Митного кодексу України.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України, декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Відповідно до частин 1-2 ст. 53 Митного
кодексу України, у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем були подані передбачені ч. 2
ст. 53 МК України документи.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу
України у разі якщо документи, які
підтверджують митну вартість товару,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до частин 2-7 ст. 54 Митного
кодексу України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього Кодексу
(ч. 2).

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).

Митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний: 1)
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 2) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію про причини, за яких
заявлена ними митна вартість не може
бути визнана; 3) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих у разі коригування митної
вартості, а також щодо підстав
здійснення такого коригування; 4)
випускати у вільний обіг товари, що
декларуються: у разі визнання митним
органом заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю; у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
Х цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої статті 55 цього Кодексу (ч. 4).

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345-354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю (ч. 5).

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості (ч. 6).

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (ч. 7).

За правилами Митного кодексу України
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Відповідно до частини 5 ст. 55 Митного
кодексу України декларант може
провести консультації з митним органом
з метою обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в митному
органі.

Частинами 7 та 8 ст. 55 Митного кодексу
України встановлено, що у випадку
незгоди декларанта або уповноваженої
ним особи з рішенням митного органу про
коригування заявленої митної вартості
товарів митний орган за зверненням
декларанта або уповноваженої ним особи
випускає товари, що декларуються, у
вільний обіг за умови сплати митних
платежів згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу Х цього Кодексу. Строк дії
таких гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

З аналізу наведених норм законодавства
з питань митної справи вбачається, що
право митного органу на витребування
від декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, однією з
підстав виникнення якого є виявлення
розбіжностей у поданих декларантом
документах і такі розбіжності мають
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

Аналогічний за змістом висновок
міститься також у постанові Верховного
суду України від 29 травня 2012 року у
справі № 21-91а12.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити,
зокрема, обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано та
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування (частина друга
статті 55 МК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема із змісту рішення про
коригування митної вартості,
коригування митної вартості товару
здійснено відповідно до положень ст. 55
МК України у зв'язку з тим, що надані
документи містять неповні відомості (у
наданих документах містяться
розбіжності) (а.с.28).

Водночас відповідач в своєму рішенні
не навів обґрунтованих причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано та
обґрунтувань числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем подано до митного оформлення
електронну митну декларацію
№100270004/2014/339224 від 04.02.2014 року та
документи на підтвердження митної
вартості товарів за переліком,
зазначеним у картці відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №100270004/2014/50026.

Митна вартість товару була заявлена
декларантом шляхом подання декларації
митної вартості форми 1, тобто за ціною
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Разом з тим, згідно пояснень
відповідача, за результатами розгляду
поданих до митного оформлення
документів, було виявлено, що
документи, подані до митного
оформлення відповідно до частини 2
статті 53 Кодексу, не містили всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товару та містили розбіжності, зокрема
згідно з пунктом 5.1 Контракту, 100%
загальної вартості товару мають бути
оплачені не пізніше 15 календарних днів
з моменту відвантаження, які на момент
подання митної декларації сплинули,
але платіжні документи на вимогу
органу доходів і зборів пред'явлені не
були.

За наслідками виявлених розбіжностей
митним органом було запропоновано
надати декларанту додаткові документи,
а саме:

- платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

- копію митної декларації країни
відправлення;

- виписку з бухгалтерської
документації;

- інші документи для підтвердження
митної вартості товару (за бажанням
декларанта);

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни
відправлення;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Позивачем на запит митного органу було
надано копії: бухгалтерської
документації, що підтверджує сплату за
поставлений товар; прайс-листа
постачальника; рішення про коригування
митної вартості № 100270004/2014/000025/2 від
04.02.2014 року; комерційного інвойсу
№Ехр.119 від 02.12.2013 року; Контракту з
постачальником; експортної декларації
відправника №8769827/03/12/2013 від 06.12.2013 року.

Суд першої інстанції приймаючи своє
рішення, також відштовхувався від того,
що з переліку поданих позивачем
документів вбачається, що вимоги
митного органу в частині надання
додаткових документів було виконано не
в повному обсязі.

Водночас колегія суддів звертає увагу,
що, як убачається зі змісту норм пункту
14 Порядку декларування митної вартості
товарів та частини четвертої статті 266
МК, позивач не зобов'язаний надавати
повний перелік документів, визначених
пунктом 11 зазначеного Порядку. При
цьому витребування таких документів
може мати місце тільки у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Аналогічний за змістом висновок
міститься також у постанові Верховного
суду України від 29 травня 2012 року у
справі № 21-91а12.

Разом з тим, витребувавши весь перелік
документів, передбачених пунктом 11
Порядку декларування митної вартості
товарів, митний орган не зазначив, які
саме обставини ці документи повинні
підтвердити.

Відповідач не надав доказів того, що
документи, подані позивачем для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Так, відповідачем не були обґрунтовані
сумніви щодо умисного зменшення
позивачем ціни товару, зокрема, у
оскаржуваному рішенні про визначення
митної вартості товарів відсутній
висновок відповідача про те, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару. Відповідно
до ч.3 ст. 265 МК України, лише у разі
наявності такого висновку, митний
орган має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилково висновку про те, що
відповідач прийняв спірне рішення про
визначення митної вартості
імпортованого позивачем товару в межах
повноважень та з дотриманням вимог
чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що суд першої інстанції
вирішуючи даний спір по суті не повно
з'ясував обставини справи, зокрема не
врахував доводів позивача.

Так, за наслідком розгляду додатково
поданих документів, митним органом
встановлено, що: наданий прайс-лист
фірми-виробника не містить інформації
стосовно адреси, телефонів або сайту в
мережі Інтернет для контактів покупців
із фірмою-продавцем зазначеного
товару; надана банківська виписка по
особовому рахунку № 9878 не містить
інформації щодо одержувача коштів та
його рахунку (таким чином, не можливо
ідентифікувати перерахування коштів
відповідно до конкретної поставки
товарів).

При цьому, суд першої інстанції,
оцінюючи надані позивачем докази,
дійшов висновку, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару не містили повної, достовірної
та істотної інформації, є недостатніми
у своїй сукупності для визначення
митної вартості за ціною договору, а
тому викликають сумнів у достовірності
наданої інформації.

Проте, колегія суддів з такими
висновками суду першої інстанції
погодитись не може з огляду на
наступне.

Прас-листи продукції складаються
виробником товару в процесі здійснення
його господарської діяльності та не є
технічними, товаросупроводжувальними
документами або документами, що
засвідчують якість товару. В розумінні
частини 2 статті 53 Митного кодексу
України, що залишено поза увагою
митного органу, прайс-лист не має
імперативного характеру та може бути
прийнятий митним органом як додаткове
джерело інформації при наявності
обґрунтованих сумнівів вважати
недостовірними відомості, що містяться
в обов'язкових до надання під час
митного оформлення документах, чого в
даному випадку судом не встановлено.
Відтак відсутність в наданому
позивачем прайс-листі фірми-виробника,
адреси, телефонів або сайтів не може
вплинути на митну вартість товару,
оскільки, в даному випадку такий
прас-лист є лише підставою для
укладання договору, водночас не є його
складовою. Колегія суддів звертає
увагу, що нормами права не передбачена
встановлена форма для прайс-листа,
згідно якого такий прас-лист повинен
містити перелічені вище реквізити, що
також не може поставити під сумнів ціну
визначену контрактом. Отже посилання
митного органу в цій частині є
безпідставними.

Щодо доводів відповідача про
неможливість ідентифікувати
перерахування коштів відповідно до
конкретної поставки товарів, оскільки
надана банківська виписка по особовому
рахунку № 9878 не містить
інформації щодо одержувача коштів та
його рахунку, колегія суддів звертає
увагу на наступне. Згідно вказаної
виписки по особовому рахунку за 03.02.2014
рік, вона містить посилання на переказ
коштів, в тому числі, згідно контракту
та інвойсу з посиланнями на їх номери,
що стосуються саме поставляємого
товару (а.с.32). тобто, у відповідача є
достатні дані для ідентифікації
товару, проплата за який здійснена
згідно вказаної банківської виписки.
Крім того, колегія суддів зазначає, що
безпосередня банківська виписка за
своєю суттю не може ставити під сумнів
ціну контракту на підставі якого
позивачем придбавається товар.

За таких обставин доводи відповідача, з
якими погодився суд першої інстанції
про виникнення сумнівів щодо
визначення митної вартості товару у
зв'язку з не можливістю ідентифікувати
партію товару, якої стосується
банківська виписка по особовому
рахунку №9878, є необґрунтованими
та такими, що суперечать матеріалам
справи.

Також, судом першої інстанції
зазначено, що позивачем надано не всіх
документів витребуваних митним
органом, проте яких документів не
надано суд не зазначає.

Відтак колегія суддів дійшла висновку,
що у відповідача були в наявності всі
документи, необхідні для визначення
митної вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, а тому
митний орган безпідставно застосував
шостий (резервний) метод визначення
митної вартості товару.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про те, що сумніви Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
стосовно достовірності наданих ТОВ
«Світ Інструменту України» до митного
оформлення відомостей є
необґрунтованими. Відтак знайшли свого
підтвердження доводи позивача про
необхідність визнання спірного
рішення митного органу про коригування
митної вартості протиправним та
необхідність його скасування.

Відповідно до ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; 3) невідповідність
висновків суду обставинам справи; 4)
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Таким чином, оскільки судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
то колегія суддів апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Світ
Інструменту Україна» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 15 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Світ
Інструменту Україна» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
України про визнання незаконним та
скасування рішення - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15 серпня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Світ
Інструменту Україна» - задовольнити.

Визнання протиправним та скасування
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів України про
визначення митної вартості
№100270004/2014/000025/2 від 04.02.2014 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Грибан І.О.

Бєлова Л.В.