Справа № 824/2967/14-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 р. м.
Чернівці Справа №
824/2967/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання
Жураковської Ю.М.,

сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Патєхіної
Ж.О.,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до реєстраційної служби Чернівецького
міського управління юстиції

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_4

про скасування запису.

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду із вказаним позовом до
реєстраційної служби Чернівецького
міського управління юстиції (далі -
відповідач), в якому просив скасувати
запис про право власності за ОСОБА_4 на
житловий будинок за адресою: м.
Чернівці, АДРЕСА_1, тобто скасувати
державну реєстрацію права власності на
нерухомий об'єкт.

В обґрунтування позову позивач
вказував, що оскільки рішенням
Апеляційного суду Чернівецької
області від 03.09.2014 р. визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Чернівці
за ОСОБА_4, то і державна реєстрація
нерухомого майна повинна бути
скасована.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав повністю та посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві,
просив суд задовольнити позовні
вимоги.

Відповідачем до суду подано письмові
заперечення проти позову, відповідно
до яких, вважає позовні вимоги
необґрунтованими та просить суд у
задоволенні позову відмовити повністю,
зазначаючи, що реєстраційна служба
Чернівецького міського управління
юстиції не вчиняла запису про
реєстрацію права власності у 2005 р., а
відтак, відповідно до наданих
повноважень не може вносити зміни,
скасовувати або вилучати реєстраційні
записи, вчинені БТІ. Крім того,
відповідач вказував, що позивач не
подавав жодних заяв до реєстраційної
служби про вчинення реєстраційних дій
щодо житлового будинку АДРЕСА_1 у м.
Чернівці.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив у
його задоволенні відмовити та надати
пояснення аналогічні викладеним у
запереченнях проти позову.

Ухвалою суду від 13.10.2014 р. до участі у
справі залучено як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник
третьої особи позов не визнав, просив у
його задоволенні відмовити, вказував,
що спір щодо права власності на спірне
нерухоме майно між позивачем та ОСОБА_4
не вирішено, так як ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26.09.2014 р. на рішення
Апеляційного суду Чернівецької
області від 03.09.2014 р. відкрито касаційне
провадження та зупинено його
виконання.

Вислухавши пояснення сторін та третьої
особи, дослідивши матеріали справи
судом встановлено наступне.

У 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Чернівці з цивільним позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, виконавчого комітету
Чернівецької міської ради: про
визнання права власності на жилий
будинок, про визнання недійсним
рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради №283/6 від
12.04.2005 р., про визнання частково
недійсним рішення виконавчого
комітету Чернівецької міської ради від
07.06.2005 р. №409/9, про визнання недійсним
свідоцтва про право власності, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, про усунення
перешкод користування та
розпорядження власним жилим будинком
шляхом виселення та про вселення.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 09.07.2014 р. у справі
№727/11936/13-ц в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено повністю (а.с. 34 - 39).

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку.

Рішенням Апеляційного суду
Чернівецької області від 03.09.2014 р.
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено
частково. Скасовано рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці у справі №727/11936/13-ц від 09.07.2014
р. в частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, виконавчого
комітету Чернівецької міської ради про
визнання незаконними рішень
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради, визнання недійсним
свідоцтва про право власності. Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, виконавчого комітету
Чернівецької міської ради про визнання
незаконними рішень виконавчого
комітету Чернівецької міської ради про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності задоволено. Визнано
незаконним та скасовано п. 3.6 рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 12.04.2005 р. №283/6 про
надання дозволу на переобладнання
власного садового будинку під
індивідуальний житловий будинок.
Визнано незаконним та скасовано п. 1.10
рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 07.06.2005 р.
№409/9 про затвердження актів державних
технічних комісій щодо прийняття в
експлуатацію індивідуальних житлових
будинків, будинковолодінь і окремих
квартир. Визнано недійсним свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 у м.
Чернівці серії ЯЯЯ №486198 від 25.06.2005 р.,
видане на імя ОСОБА_4 на підставі
рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 07.06.2005 р.
№409/9. В решті рішення залишено без змін
(а.с. 6 - 18).

Не погоджуючись з рішенням
Апеляційного суду Чернівецької
області, третя особа ОСОБА_4 оскаржила
його до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26.09.2014 р. відкрито касаційне
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_4, ОСОБА_6, виконавчого комітету
Чернівецької міської ради: про
визнання права власності на жилий
будинок, визнання незаконним рішень
виконавчого комітету міської ради,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності, витребування майна з чужого
незаконного володіння, усунення
перешкод користуванні та
розпорядженні власним жилим будинком
шляхом виселення та про вселення за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Апеляційного суду Чернівецької
області від 03.09.2014 р. Зупинено виконання
рішення апеляційного суду Київської
області від 12.08.2014 р. до закінчення
касаційного провадження у справі.

Дослідженням інформації з Реєстру прав
власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна встановлено, що в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно містяться відомості про житловий
будинок з належними до нього
надвірними спорудами, який знаходиться
за адресою: Чернівецька область, м.
Чернівці, АДРЕСА_1 (реєстраційний номер
майна 11200498) зареєстрований 04.07.2005 р. за
ОСОБА_4 на праві приватної власності
(номер запису 14839 в книзі 137, с. 87).
Підстава виникнення права власності:
свідоцтво про право власності, серії
ЯЯЯ/№486198 від 25.06.2005 р., видане
виконавчим комітетом Чернівецької
міської ради на підставі рішення №409/9
від 07.06.2005 р. (а.с. 61).

З інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
щодо об'єкта нерухомого майна
вбачається, що у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відсутні відомості щодо нерухомого
майна, розташованого за адресою:
Чернівецька область, м. Чернівці,
АДРЕСА_1 (а.с. 60).

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти позову,
дослідивши та оцінивши надані докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов не підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Виходячи із положень ст.ст. 328, 331 та 334
Цивільного кодексу України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом. Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо право власності
на нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. Права на нерухоме майно,
які підлягають державній реєстрації,
виникають з дня такої реєстрації
відповідно до закону.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 182 Цивільного кодексу
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація прав
на нерухомість є публічною,
здійснюється відповідним органом, який
зобов'язаний надавати інформацію про
реєстрацію та зареєстровані права в
порядку, встановленому законом.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, їх
обтяжень, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
визначає Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. №
1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Статтею 2 цього Закону визначено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме - єдина
державна інформаційна система, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1952-IV
систему органів державної реєстрації
прав становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав).

Пунктом 1 наказу Міністерства юстиції
України від 07.02.2002 р. № 7/5 «Про
затвердження Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно», який діяв
на момент виникнення спірних
правовідносин, передбачено, що до
створення єдиної системи органів
державної реєстрації прав та
формування Державного реєстру прав на
нерухоме майно та їх обмежень
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» бюро
технічної інвентаризації здійснюють
державну реєстрацію прав власності на
нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1.4 вказаного
Тимчасового положення державна
реєстрація прав власності на нерухоме
майно - це внесення запису до Реєстру
прав власності на нерухоме майно у
зв'язку з виникненням, існуванням або
припиненням права власності на
нерухоме майно, що здійснюється БТІ за
місцезнаходженням об'єктів нерухомого
майна на підставі
правовстановлювальних документів
коштом особи, що звернулася до БТІ.

Таким чином, реєстрація прав власності
на нерухоме майно до 1 січня 2013 р.
належала до виключної компетенції бюро
технічної інвентаризації. Отже, всі дії
щодо реєстрації права власності на
нерухоме майно, починаючи з прийняття
рішення про реєстрацію права
власності, безпосередньо здійснення
реєстрації права власності, а також
рішення про скасування права
власності, здійснювались БТІ як
суб'єктом владних повноважень.

Судом встановлено, що житловий будинок
з належними до нього надвірними
спорудами, який знаходиться за адресою:
Чернівецька область, м. Чернівці,
АДРЕСА_1 зареєстрований 04.07.2005 р. за
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
власності, серії ЯЯЯ/№486198 від 25.06.2005 р.,
виданого виконавчим комітетом
Чернівецької міської ради.

Враховуючи вищевикладене, а також
зважаючи на те, що реєстрація права
власності була проведена в 2005 р., тому
суд приходить до висновку, що суб'єктом
реєстрації права власності за ОСОБА_4
був реєстратор бюро технічної
інвентаризації.

Відповідно до ст. 8 Закону №1952-IV орган
державної реєстрації прав: проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;
забезпечує ведення Державного реєстру
прав; надає інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом;
забезпечує облік безхазяйного
нерухомого майна; здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

За змістом ст. 9 Закону № 1952-IV правом
самостійно примати рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації наділений державний
реєстратор прав на нерухоме майно, до
обов'язків якого належить
встановлювати відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства.

Державний реєстратор, зокрема:
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями; приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав;
відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи; веде реєстраційні
справи щодо об'єктів нерухомого майна;
надає інформацію з Державного реєстру
прав або відмовляє у її наданні у
випадках, передбачених цим Законом; у
разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень; під час проведення державної
реєстрації прав, які виникли та
зареєстровані в установленому порядку
до 1 січня 2013 року, запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки; здійснює інші
повноваження, передбачені цим
Законом та іншими законами України.

Спірне питання щодо внесення запису
про скасування державної реєстрації
речового права урегульовані ст. ст. 19, 26
Закону №1952-IV, п.п. 41-44 Порядку №1141 та
Порядком прийняття і розгляду заяв про
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та скасування
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Так, до передбачених ст. 19 Закону № 1952-IV
підстав для проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
віднесено рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно із п. 41 Порядоку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 р. №1141 (далі - Порядок №1141)
державний реєстратор вносить записи до
Державного реєстру прав про скасування
державної реєстрації прав у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення державного реєстратора про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення
суду державної реєстрації прав,
проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно
до законодавства, що діяло на момент
такої реєстрації, записів про державну
реєстрацію прав, що містяться в
інформаційних системах, документів, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за
відсутності державної реєстрації
таких прав у Державному реєстрі прав
державний реєстратор переносить до
Державного реєстру прав записи про
державну реєстрацію прав, що містяться
в інформаційних системах, та вносить
запис про скасування державної
реєстрації прав.

Внесення записів про скасування
державної реєстрації прав
здійснюється державним реєстратором
за заявою, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

У результаті внесення записів про
скасування державної реєстрації прав у
відповідному розділі Державного
реєстру прав державний реєстратор
робить відмітку про скасування
державної реєстрації прав.

Цим же пунктом Порядку №1141 визначені
відомості, які вносяться державним
реєстратором до відповідного розділу
Державного реєстру прав для внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, зокрема, такі як
підстава для скасування державної
реєстрації прав; реєстраційний номер,
дата та час реєстрації заяви, на
підставі якої вносяться записи про
скасування державної реєстрації прав;
підстава для внесення записів про
скасування державної реєстрації прав;
прізвище, ім'я та по батькові
державного реєстратора; найменування
органу державної реєстрації прав або
найменування нотаріальної контори,
назва нотаріального округу.

Згідно із п. 44 Порядку №1141 порядок
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав,
скасування рішення державного
реєстратора та скасування записів
Державного реєстру прав установлює
Мін'юст.

Наказом Міністерства юстиції України
від 12.12.2011р. №3502/5, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 12.12.2011р.
за №1429/20167 (далі - Порядок №3502/5),
затверджено Порядок прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

За змістом п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 2.1, 2.6, 2.8, 2.9, 2.10,
2.11, 2.14, 2.15 Порядку №3502/5, рішення щодо
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав та скасування записів
Державного реєстру прав приймає
державний реєстратор прав на нерухоме
майно, яке оформлює за допомогою
Державного реєстру прав у двох
примірниках.

Документи, що подаються для внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
та скасування записів Державного
реєстру прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим законом, цим
Порядком та іншими
нормативно-правовими актами.

Для внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав та скасування записів
Державного реєстру прав заявник подає
органу державної реєстрації прав,
державним реєстратором якого було
проведено державну реєстрацію прав,
або нотаріусу, яким проведено державну
реєстрацію прав, заяву та документи,
визначені цим Порядком.

Для внесення записів про скасування
державної реєстрації прав, скасування
записів Державного реєстру прав
заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили,
та копії документів, що посвідчують
його особу, визначені Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Державний реєстратор розглядає заяви
на те саме майно в порядку черговості
прийняття заяв, у тому числі заяв про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Під час розгляду заяви та документів,
що додаються до неї, державний
реєстратор перевіряє наявність
підстав для внесення змін до записів,
внесення записів про скасування
державної реєстрації прав та
скасування записів Державного реєстру
прав.

За результатами розгляду заяви та
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор приймає рішення
щодо внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав або рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав.

Державний реєстратор на підставі
прийнятого рішення щодо внесення змін
до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
або скасування записів Державного
реєстру прав вносить зміни до записів,
вносить записи про скасування
державної реєстрації прав або скасовує
записи Державного реєстру прав.

Державний реєстратор приймає рішення
щодо відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав виключно за
наявності таких підстав:

органом державної реєстрації прав або
нотаріусом, до якого звернувся заявник,
не проводилась державна реєстрація
прав на відповідний об'єкт нерухомого
майна, взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна або внесення змін до
запису Державного реєстру прав;

подане рішення суду про скасування
рішення державного реєстратора не
набрало законної сили або не завірене
належним чином відповідно до
законодавства;

запис про скасування державної
реєстрації прав уже внесено, запис
Державного реєстру прав з відповідним
реєстраційним номером уже скасовано….

Орган державної реєстрації прав або
нотаріус у день прийняття заяви видає
або надсилає рекомендованим листом з
описом вкладення заявникові рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав
або відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав разом з
документами, що подавалися заявником
для внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав або скасування записів
Державного реєстру прав.

Таким чином, зі змісту наведених
правових норм видно, що в разі
скасування на підставі рішення суду
рішення про державну реєстрацію прав,
проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно
до законодавства, що діяло на момент
такої реєстрації, записів про державну
реєстрацію прав, що містяться в
інформаційних системах, документів, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав до 1 січня 2013 р. та за
відсутності державної реєстрації
таких прав у Державному реєстрі прав,
державний реєстратор за заявою
заінтересованої особи, до якої додані
рішення суду про скасування рішення
державного реєстратора, що набрало
законної сили та копії документів, що
посвідчують особу заявника, проводить
перевірку відповідності поданих
документів вимогам законодавства. За
наслідками проведеної перевірки,
державний реєстратор приймає рішення
щодо внесення записів про скасування
державної реєстрації прав, скасування
записів Державного реєстру прав і
переносить до Державного реєстру прав
записи про державну реєстрацію прав, що
містяться в інформаційних системах, та
вносить запис про скасування державної
реєстрації прав.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішенням Апеляційного суду
Чернівецької області від 03.09.2014 р.
скасовано рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 09.07.2014 р.
в частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, виконавчого комітету
Чернівецької міської ради про визнання
незаконними рішень виконавчого
комітету Чернівецької міської ради,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради про визнання незаконними
рішень виконавчого комітету
Чернівецької міської ради про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності задоволено. Визнано
незаконним та скасовано п. 3.6 рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 12.04.2005 р. №283/6 про
надання дозволу на переобладнання
власного садового будинку під
індивідуальний житловий будинок.
Визнано незаконним та скасовано п. 1.10
рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 07.06.2005 р.
№409/9 про затвердження актів державних
технічних комісій щодо прийняття в
експлуатацію індивідуальних житлових
будинків, будинковолодінь і окремих
квартир. Визнано недійсним свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 у м.
Чернівці серії ЯЯЯ №486198 від 25.06.2005 р.,
видане на імя ОСОБА_4 на підставі
рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 07.06.2005 р.
№409/9 (а.с. 6 - 18).

Судом встановлено, що позивач не
звертався до відповідача із
відповідною заявою скасування рішення
державного реєстратора та/або про
скасування запису про державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_4
на житловий будинок АДРЕСА_1 або із
заявою про перенесення даних до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно, щодо об'єкта нерухомого майна, що
містяться в інформаційних системах
БТІ.

Суд звертає увагу, що з аналізу
вищевикладених норм випливає, що за
відсутності поданої позивачем заяви
про скасування рішення державного
реєстратора та скасування записів
Державного реєстру прав, відповідач
немає можливості вирішити питання про
внесення таких записів, навіть при
наявності рішення суду про скасування
рішення про державну реєстрацію права
власності.

Суд критично оцінює доводи позивача,
стосовно того, що він усно звертався до
працівників реєстраційної служби
Чернівецького міського управління
юстиції стосовно скасування запису про
державну реєстрацію за ОСОБА_4,
оскільки вказана обставина
спростовується дослідженими в
судовому засіданні журналами обліку
особистого прийому громадян за 2014 р. та
реєстрації загальної вхідної
кореспонденції 2014 р.

Крім того, суд звертає увагу, що
відповідно до ст. 26 Закону № 1952-IV записи
до Державного реєстру прав вносяться
на підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Відтак у державного реєстратора
обов'язок скасувати державну
реєстрацію прав виникає лише на
підставі судового рішення про
скасування рішення про державну
реєстрацію прав. Тому звернувшись до
суд з позовом про скасування запису про
право власності на нерухоме майно
(скасування державної реєстрації права
власності на нерухомий об'єкт) за
ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою:
м. Чернівці, АДРЕСА_1, позивач обрав
неналежний спосіб захисту порушеного
права, що є підставою для відмови в
задоволенні адміністративного позову.

Також суд зазначає, що перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України
критеріям, суд не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання вимог
законодавства.

Під дискреційним повноваженням
розуміють таке повноваження, яке надає
певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

З огляду на положення КАС України щодо
компетенції адміністративного суду,
останній не може підміняти інший орган
державної влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями.

Таким чином, суд не може скасувати
запис про право власності на нерухоме
майно (скасувати державну реєстрацію
прав права власності на нерухомий
об'єкт), оскільки це є формою втручання
в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства. Тому в задоволенні
адміністративного позову суд
відмовляє повністю.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 12.03.2014 р. (справа №2а-9514/11/1609).

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України
та ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Під час вирішення
справи позивач не довів правомірність
своїх вимог, а тому позов не підлягає
задоволенню.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

Керуючись ст. 19, 129 Конституції України,
ст. ст. 71, 86, 158, 160- 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Порядок та строки набрання постановою
законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України,
може бути оскаржена в апеляційному
порядку до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано судом 24 листопада 2014 р.

Суддя
В.К.
Левицький