Справа № 490/10170/13-а
Суддя: Тішко Д. А.
Дата ухвалення: 2013-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

іменем України

17 вересня 2013
року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м.
Миколаєва Тішко Д.А., розглянувши
матеріали адміністративного позову
ОСОБА_1 до Адміністрації Центрального
району Миколаївської міської ради за
участю третіх осіб – ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
скасування рішення № 160 від 21.06.1991 року
"Про оформлення самочинно збудованих
будівель", –

встановив:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради про скасування рішення
виконавчого комітету Центральної
районної ради народних депутатів № 160
від 21.06.1991 року "Про оформлення
самочинно збудованих будівель".

Вирішуючи питання щодо відкриття
провадження у справі, суддя вважає, що
позовну заяву слід залишити без
розгляду, відповідно до положень
передбачених ст.100 КАС України.

Так, дослідивши матеріали справи, було
встановлено, що оскаржуване рішення
було винесено 21.06.1991 року.

Як зазначає позивач, зі змістом
вказаного рішення вона була
ознайомлена лише 11.03.2013 року, за такого
остання клопотала у поданій заяві про
поновлення процесуальних строків на
оскарження такого рішення.

Так, згідно з ч.5 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду
щодо оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень, на підставі якого
ним може бути заявлено вимогу про
стягнення грошових коштів,
встановлюється місячний строк.

Статтею 100 КАС України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Поважними, за змістом даної статті
визнаються обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами у справі процесуальних дій.

Строк звернення до адміністративного
суду з адміністративним позовом -
проміжок часу після виникнення спору у
публічно-правових відносинах, протягом
якого особа має право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою за вирішенням цього спору і
захистом своїх прав, свобод чи
інтересів.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що строки впливають на права
та обов'язки учасників
адміністративних правовідносин,
спонукаючи їх до своєчасного
здійснення наданих їм прав чи
виконання покладених на них обов'язків.
Строки - засіб впорядкування
суспільних відносин, без якого
неможливо уявити діяльність публічної
адміністрації, нормативного акта, якою
б юридичною силою він не був наділений.

Дотримання строків розгляду
адміністративних справ одна з
обов'язкових передумов ефективності
адміністративних проваджень, оскільки
результат правозастосовної діяльності
безпосередньо залежить від часових меж
їх реалізації. Будь-який вид
адміністративного провадження
базується на процесуальних принципах,
серед яких оперативність і швидкість,
що забезпечується чітко
регламентованими строками,
закріпленими в законах та підзаконних
актах.

Згідно ч. 2 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового, так і в ході
підготовчого провадження чи судового
розгляду справи.

Причини пропуску строку звернення до
суду, зазначені позивачем у позовній
заяві не можуть бути визнані судом в
якості поважних та об'єктивних з
наступних підстав.

Відповідно до змісту позовних вимог,
позивачем оскаржується винесене
виконавчим комітетом Центральної
районної ради народних депутатів
рішення № 160 від 21.06.1991 року, відповідно
до якого громадянка ОСОБА_4 оформила
право власності на самовільно зведений
сарай «Я», що розташований на земельній
ділянці, яка знаходиться у спільній
сумісній власності між позивачем та
третіми особами.

Так, факт самовільного зведення сараю
«Я» та, як наслідок, оформлення на нього
права власності були очевидними для
позивача на час його зведення.

За такого, за наявності до того підстав,
позивач мала змогу, отже повинна була
бути юридично обізнаною стосовно своєї
земельної ділянки, яка знаходиться у
спільній сумісній власності її з
третіми особами та щодо розташованих
на ній споруд.

Виходячи з вищевикладеного, позивач
повинна була вчасно звернутись за
захистом вказаних у позові прав,
зокрема – дізнатись про наявність
оскаржуваного рішення та оскаржити
його ще у 1991 році.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у
задоволенні клопотання позивача про
поновлення процесуальних строків на
оскарження рішення виконавчого
комітету Центральної районної ради
народних депутатів № 160 від 21.06.1991 року
"Про оформлення самочинно збудованих
будівель" слід відмовити, оскільки суд
не знайшов жодних підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

За такого, вказаний адміністративний
позов підлягає залишенню без розгляду,
що відповідає положенням ст. 100 КАС
України.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 107, 160, 165 КАС
України, суддя України, суд, –

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради за участю
третіх осіб – ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
скасування рішення № 160 від 21.06.1991 року
"Про оформлення самочинно збудованих
будівель" - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення. У
разі якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя

Д.А. Тішко