Справа № 818/1809/14
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 р.Справа № 818/1809/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Мельнікової Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
18.09.2014р. по справі № 818/1809/14

за позовом ОСОБА_5

до Державної міграційної служби
України третя особа Управління
Державної міграційної служби України в
Сумській області

про скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

09.07.2014 року ОСОБА_5 (далі-позивач)
звернувся до суду з позовом до
Державної міграційної служби України
(далі-відповідач), третя особа -
Управління Державної міграційної
служби України в Сумській області про
скасування рішення від 16.06.2014 року №342-14
та зобов'язати переглянути рішення про
відмову у визнанні біженцем або
особою,яка потребує додаткового
захисту.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 18.09.2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

Позивач не погодившись з судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу в
якій просить суд апеляційної інстанції
постанову скасувати та прийняти нову
постанову якою відмовити у задоволенні
позову.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції не
врахував, фактичні обставини справи,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги постанову суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач є громадянином
Іраку, що підтверджується копією
паспорту.

21.02.2014 позивач звернувся до третьої
особи із заявою про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту.

Наказом третьої особи від 14.03.2014 № 41
прийнято рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту позивача
та видано довідку про звернення за
захистом в Україні № 0004415.

14.05.2014 третьою особою складено висновок
про відмову позивачу у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

16.06.2014 відповідачем прийнято рішення
про відмову позивачу у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту № 342-14.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов до висновку
про відсутність обставин та підстав
передбачених "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту".

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

21.02.2014 позивач звернувся до третьої
особи із заявою про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту.

14.05.2014 третьою особою складено висновок
про відмову у визнанні біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, у зв'язку з відсутністю
достовірних фактів, які свідчили б про
обґрунтовані побоювання стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, а також загрози
його життю через смертну кару,
катування чи нелюдське або таке, що
принижує гідність, поводження чи
покарання в країні походження та
серйозну особисту загрозу життю особи
з причин недиференційованого насилля в
умовах міжнародного або внутрішнього
збройного конфлікту.

16.06.2014 відповідачем прийнято рішення
про відмову позивачу у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту № 342-14, в силу
приписів абзацу 4 частини 1 статті 6
Закону України "Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту", стосовно ОСОБА_5
встановлено, що умови, передбачені п.п.
1, 13 частини 1 статті 1 вказаного Закону,
відсутні.

В ході проведення співбесіди, з
позивачем працівниками міграційної
служби встановлено те, що позивач
народився і проживав в Іраку в м.
Ель-Фаллуджа, матеріальне становище
його родини добре, мати працює у школі
на керівній посаді, батько - пенсіонер,
позивач - наймолодший в родині, має
брата та двох сестер.

Окрім цього позивач каже,що з 2001 по 2010
рік навчався у школі в м. Ель-Фаллуджа, з
2011 по 2013 рік - в інституті Алгурія в м.
Ель-Фаллуджа на факультеті інформатики
та обслуговування комп'ютерної
техніки, навчання в якому не завершив
через початок бойових дій у місті.

У жовтні 2013 року позивач отримав від
двоюрідного брата запрошення для
в'їзду в Україну, у січні 2014 року прибув
до України.

Позивач зазначає, що він є
військовозобов'язаним, але в армії не
служив.

Підставою для звернення позивача з
вищевказаною заявою обґрунтував
неможливістю повернутися на
батьківщину через військовий
обов'язок, який в подальшому потягне за
собою несприятливі наслідки та буде
суперечити його релігійним
переконанням та нестабільною
ситуацією в Іраку.

У відповідності до ч. 5 ст. 5 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту" особа, яка на
законних підставах тимчасово
перебуває в Україні, і під час такого
перебування в країні її громадянської
належності чи попереднього постійного
проживання виникли умови, зазначені в
пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, внаслідок яких вона не
може повернутися до країни свого
походження і має намір бути визнаною
біженцем в Україні або особою, яка
потребує додаткового захисту, повинна
звернутися до відповідного органу
міграційної служби із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, до
закінчення строку перебування на
території України.

Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України № 3671-VI
орган міграційної служби, який прийняв
до розгляду заяву іноземця чи особи без
громадянства про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, видає заявникові довідку про
звернення за захистом в Україні та
реєструє заявника. Протягом
п'ятнадцяти робочих днів з дня
реєстрації заяви орган міграційної
служби проводить співбесіду із
заявником, розглядає відомості,
наведені в заяві, та інші документи,
вимагає додаткові відомості та приймає
рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, або про відмову в
оформленні документів для вирішення
зазначеного питання.

Відповідно до п. 7 ст.7 Закону України
„Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту",
до заяви про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, додаються документи, що
посвідчують особу заявника, а також
документи та матеріали, що можуть бути
доказом наявності умов для визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту. У разі якщо у
заявника відсутні документи, що
посвідчують його особу, або такі
документи є фальшивими, він повинен
повідомити про цю обставину в заяві про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, а також
викласти причини виникнення
зазначених обставин. Як доказ
необхідно пред'явити документи або їх
копії, що підтверджують
обґрунтованість побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства, належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань. Підтвердженням фактів
стати жертвою переслідування можуть
бути документи офіційних органів
влади, суду, прокуратури, державної
безпеки про залучення до
відповідальності в країні
громадянської належності або країні
постійного проживання.

Згідно до п. 66 Керівництва з процедур і
критеріїв визначення статусу біженця
УВКБ ООН для того, щоб вважитися
біженцем, особа, яка клопоче про
отримання статусу біженця, повинна
вказати переконливу причину, чому вона
особисто побоюється стати жертвою
переслідування, а також повинна надати
свідчення повністю обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань
за конвенційними ознаками.

Колегія суддів аналізуючи положення п.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців
та осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту", приходить до
висновку, що стосовно осіб, які мають
громадянство певної країни, до яких
відноситься позивач, цілком
обґрунтовані побоювання стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань визначені як
підстава, по-перше, для перебування
шукача статусу біженця за межами
країни своєї громадянської належності,
а по-друге, для неможливості або
небажання користуватися захистом
країни громадянської належності
внаслідок таких побоювань.

Матеріалами справи свідчать, що свої
висновки відповідач робив з аналізу
інформації засобів масової інформації
по країні походження позивача
встановлено, що в Іраку в провінції
Аль-Анбар в м. Ель-Фаллуджа провладними
силами безпеки здійснюється
антитерористична операція, яка
призводить до чисельних жертв серед
населення, порушення безпеки, а також
внутрішнього переміщення населення, що
викликано військовими діями.

З урахуванням інформації по країні
походження, індивідуальних обставин і
досвіду заявника, а також досвіду осіб,
що знаходяться в подібному положенні в
країні походження свідчить, що не існує
розумної можливості того, що саме
заявникові буде причинено шкоду або
неприйнятні страждання у разі його
повернення в країну громадянської
належності.

Згідно з п. 164, А, гл. V Керівництва з
процедур та критеріїв визначення
статусу біженців особи, змушені
покинути країну походження в
результаті внутрішніх та міжнародних
озброєних конфліктів, звичайно не
розглядаються як біженці за
визначенням Конвенції 1951 року та
Протоколу 1967 року про статус біженців.
Конвенція не застосовується до
конфліктів між групами, що змагаються,
чи за відсутності ефективного уряду, що
відповідає за здійснення міжнародних
зобов'язань у сфері прав людини.
Загроза життю, безпеці та свободі
внаслідок загально поширеного
насильства чи систематичного
порушення прав людини не є
конвенційною ознакою для визнання
біженцем.

Як вбачається із наданих до справи
доказів будь-яка дискримінація
стосовно позивача відсутня.

Твердження щодо поновлення восени 2013
року обов'язкового призову до Збройних
Сил Іраку в доступній інформації по
країні походження не знайшли свого
підтвердження.

Отже, враховуючи вищезазначене,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
повідомлення позивача про побоювання
бути призваним до урядової армії та
вимушеність брати участь у військових
діях проти мирного населення після
повернення до країни громадянської
належності є безпідставними та не
можуть вважатись правдоподібними чи
достовірними.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Тому,колегія суддів вважає,що рішення
суду першої інстанції є правомірним
оскільки судом встановлені всі обстави
по справі тому не підлягає скасуванню,
а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно ч.1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановленні під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що
постанова суду першої інстанції не
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 18.09.2014р. по
справі №818/1809/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Донець Л.О.Судді
Бартош Н.С. Мельнікова Л.В.