Справа № 809/3590/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р.
справа № 809/3590/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача: Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області - не
з'явився,

відповідача: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 - не з'явилася,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу в загальній сумі
1 265,14 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 06.11.2014 року
відкрито провадження у справі за
позовом Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі по
тексту також - позивач, Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську) до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі по
тексту також - відповідач) про
стягнення податкового боргу в
загальній сумі 1 265,14 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем в порушення вимог частини
1 статті 67 Конституції України, статті
36, пункту 295.1 статті 295 Податкового
кодексу України не погашено в повному
обсязі нараховані податкові
зобов'язання по єдиному податку за
спрощеною системою оподаткування за
квітень-жовтень 2014 в загальній сумі
1 265,14 гривень. Дана сума
є узгодженим грошовим зобов'язанням і
являється податковим боргом
відповідача, який станом на день
звернення до адміністративного суду
несплачений фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 до бюджету.

Представник позивача у судове
засідання призначене на 19.11.2014 року не
з'явився. Однак, 19.11.2014 року від
представника позивача на адресу суду
надійшло письмове клопотання про
розгляд справи без його участі. Позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
просила позов задовольнити повністю
(а.с. 25).

Відповідач чи її представник у судове
засідання призначене на 19.11.2014 року не
з'явилися. Поштове повідомлення-виклик
17.11.2014 року відділенням поштового
зв'язку повернуто на адресу суду із
відміткою "за закінченням терміну
зберігання" (а.с. 19, 20). Однак, відповідно
даних Витягу із Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 18.09.2014 року
місце проживання відповідача
значиться: АДРЕСА_1, 76018 (а.с.
11), тобто адреса, за якою відправлено
повістку про виклик до суду та ухвалу
про відкриття провадження (а.с. 15, 17).

Згідно із частиною 4 статті 33 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
поштової адреси судовий виклик або
судове повідомлення надсилаються
фізичним особам за адресою їх місця
проживання, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за такою адресою вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином.

За змістом частини 11 статті 35
коментованого Кодексу, у разі
повернення поштового відправлення із
повісткою, яке не вручена адресату з
незалежних від суду причин, вважається,
що така повістка вручена належним
чином. Таким чином, суд приходить до
висновку, що відповідач повідомлений
належним чином про розгляд справи.

Відповідно до приписів частини 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Судом, за умови належного повідомлення
відповідача про розгляд справи у
відповідності до вимог частини 3 статті
33, частини 3 і 11 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, продовжено розгляд справи за
відсутності відповідача на підставі
частини 4 статті 128 коментованого
Кодексу.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши
і оцінивши зібрані по справі докази, в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального права, які
врегульовують спірні правовідносини,
суд виходить з таких підстав та
мотивів.

Встановлено, що відповідач
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, на підтвердження
чого в матеріалах міститься Витяг із
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 18.09.2014 року (а.с. 11), та взята
31.03.2001 року на облік Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області як платник
податків і зборів.

Правовідносини з приводу предмету
адміністративного позову між
позивачем та відповідачем
врегульовані положеннями Податкового
кодексу України.

Конституційний обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом
визначений частиною 1 статті 67
Конституції України.

Податковий кодекс України з 01.01.2011 року
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36
вказаного Кодексу податковим
обов'язком визнається обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом або законами з
питань митної справи.

Згідно статті 38 Податкового кодексу
України виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного
Кодексу визначено, що платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Єдиний податок, який є предметом
стягнення за даним адміністративним
позовом, відповідно до підпункту 10.1.2.
пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу
України належить до місцевих податків
і зборів (обов'язкові платежі).

Досліджуючи обставини про наявність
податкового зобов'язання з єдиного
податку, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, а також справляння єдиного
податку встановлюються Главою 1
розділу XIV Податкового кодексу України.

Згідно пункту 291.2 статті 291 Податкового
кодексу України спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Пунктом 291.3 статті 291, підпунктом 298.1.1
пункту 298.1 статті 298 вказаного Кодексу
встановлено, що юридична особа чи
фізична особа-підприємець може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам, встановленим цією
главою, та реєструється платником
єдиного податку в порядку, визначеному
цією главою.

Для обрання або переходу на спрощену
систему оподаткування суб'єкт
господарювання подає до контролюючого
органу заяву.

Приписами підпункту 2 пункту 291.4 статті
291 Податкового кодексу України,
встановлено, що до суб'єктів
господарювання другої групи, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
відносяться, зокрема, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють
господарську діяльність з надання
послуг, у тому числі побутових,
платникам єдиного податку та/або
населенню, виробництво та/або продаж
товарів, діяльність у сфері
ресторанного господарства, за умови, що
протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв - не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 10
осіб, обсяг доходу не перевищує 1 000 000,00
гривень.

За змістом пунктів 293.1, 293.2 статті 293
згаданого Кодексу ставки єдиного
податку встановлюються у відсотках
(фіксовані ставки) до розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року (далі у цій
главі - мінімальна заробітна плата), та
у відсотках до доходу (відсоткові
ставки). Фіксовані ставки єдиного
податку встановлюються сільськими,
селищними та міськими радами для
фізичних осіб - підприємців, які
здійснюють господарську діяльність,
залежно від виду господарської
діяльності, з розрахунку на
календарний місяць для другої групи
платників єдиного податку - у межах від
2 до 20 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати.

Згідно із поданою 13.01.2012 року
відповідачем заявою про застосування
спрощеної системи оподаткування та
корінцем Свідоцтва платника єдиного
податку для фізичних осіб-підприємців
платників єдиного податку серії А
№493671, з 01.01.2012 року останню переведено
на спрощену систему оподаткування
шляхом сплати єдиного податку - 2-га
група (а.с. 7-8).

Із наявної у матеріалах справи копії
рішення Івано-Франківської міської
ради від 29.12.2011 року №530-18 для другої
групи платників єдиного податку за
видом господарської діяльності, який
обрала відповідач (52.12.0. роздрібна
торгівля в неспеціалізованих
магазинах без переваги продовольчого
асортименту) встановлено фіксовану
ставку в розмірі 15% розміру мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до рішення
Івано-Франківської міської ради від
29.12.2011 року №530-18, обраного виду
господарської діяльності, корінця
Свідоцтва платника єдиного податку для
фізичних осіб-підприємців платників
єдиного податку встановлено ставку
єдиного податку в сумі 182,7 гривень (як 15%
до розміру мінімальної заробітної
плати) за спірний період 2014
року.

Згідно пункту 295.1 статті 295 Податкового
кодексу України платники єдиного
податку першої і другої груп сплачують
єдиний податок шляхом здійснення
авансового внеску не пізніше 20 числа
(включно) поточного місяця.

Статтею 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" у спірний
період нарахування єдиного податку
визначено розмір мінімальної
заробітної плати в сумі 1 218,00
гривень.

Як вже зазначено судом, рішенням
Івано-Франківської міської ради від
29.12.2011 року №530-18 і корінцем
Свідоцтва платника єдиного податку
відповідача встановлено ставку
єдиного податку у розмірі 15% розміру
мінімальної заробітної плати. Виходячи
із вимог статті 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік"
розмір єдиного податку з березня по
квітня 2014 року становив 182,70 гривень на
місяць (15% від 1 218,00 гривень).

Відповідно до пункту 295.2 статті 295
Податкового кодексу України,
нарахування авансових внесків для
платників єдиного податку першої і
другої груп здійснюється органами
державної податкової служби на
підставі заяви такого платника єдиного
податку щодо розміру обраної ставки
єдиного податку, заяви щодо періоду
щорічної відпустки та/або заяви щодо
терміну тимчасової втрати
працездатності.

Як слідує з матеріалів справи,
відповідач свої податкові зобов'язання
належним чином не виконувала та не
сплачувала в повному обсязі до бюджету
встановлену ставку єдиного податку, що
призвело до виникнення заборгованості
в загальному розмірі 1 265,14 гривень за
період з квітня по жовтень 2014 року, а
саме за квітень 2014 року в сумі 168,94
гривень і з травня по жовтень 2014 року по
182,70 гривень (а.с. 9).

На час розгляду справи нарахований
єдиний податок за квітень 2014 року
відповідачем до бюджету сплачений
частково (платіжне доручення №@2PL371849
від 04.04.2014 року - 13,76 гривень) (а.с. 9).
Вказана обставина підтверджується
витягом із облікової картки платника
єдиного податку за період з 31.12.2013 року
по 31.10.2014 року та (а.с. 12-13).

Згідно вимог підпункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Як слідує з матеріалів справи
Державною податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області 17.06.2014 року
направлено відповідачу податкову
вимогу форми "Ф" за №2588-25 від 22.05.2014 року,
про що свідчить фіскальний чек про
направлення поштової кореспонденції з
повідомленням про вручення, копія
якого містяться в матеріалах справи
(а.с. 14).

У відповідності до абзаців 2 і 3 пункту
58.3 статті 58 Податкового кодексу
України податкова вимога вважається
врученою відповідачу (а.с. 14).

Відповідач податкову вимогу не
оскаржувала у строк передбачений
законом.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), але не
сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання;

Податковий борг відповідача
підтверджується витягом із облікової
картки платника єдиного податку з
фізичних осіб за період з 31.12.2013 року по
31.10.2014 року, податковою вимогою форми "Ф"
за №2588-25 від 22.05.2014 року та
довідкою-розрахунком податкового
боргу станом на 26.10.2014 року, які
містяться в матеріалах справи (а.с. 12-13,
14, 9).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що заборгованість відповідача, яка
виникла в результаті несплати ним
податкового зобов'язання по єдиному
податку за квітень-жовтень 2014 року в
загальному розмірі 1 265,14 гривень,
являється податковим боргом
відповідача.

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідач суду не надала.

Пунктом 87.11 статті 87 Податкового
кодексу України встановлено, що орган
стягнення звертається до суду з
позовом про стягнення суми податкового
боргу платника податку - фізичної
особи. Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

За таких обставин суд дійшов
переконання, що відповідач
зобов'язаний погасити вказану суму
податкового боргу. Наявність такого
обов'язку у відповідача є визначальною
для вирішення такого спору, крім того,
даний обов'язок забезпечується
Конституцією України, стаття 67 якої
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Положеннями підпункту 10.1.2. пункту 10.1
статті 10 Податкового кодексу України
визначено, що єдиний податок
відноситься до місцевих податків і
зборів.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 71
Бюджетного кодексу України
надходження бюджету розвитку місцевих
бюджетів включають єдиний податок, що
зараховується до бюджетів місцевого
самоврядування.

Отже, стягнення заборгованості по
сплаті єдиного податку слід
здійснювати в користь місцевого
бюджету.

З огляду на вказане, позовні вимоги про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 податкового боргу в загальній
сумі 1 265,14 гривень є обґрунтованими, а
позов таким що підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
АДРЕСА_1, 76018) в дохід місцевого бюджету
податковий борг зі сплати єдиного
податку в загальній сумі 1 265 (одна
тисяча двісті шістдесят п'ять) гривень
14 (чотирнадцять) копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 5 днів. У зв'язку із
вказаним постанова в повному обсязі
виготовлена 24.11.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.