Справа № 750/10648/13-а (2-а/750/1112/13)
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
Київ К/800/11019/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - Олексієнка М.М.,

суддів: Бутенка В.І.,

Весельської Т.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
(далі - УПФ) до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області (далі - ВДВС), третя особа ОСОБА_2
про скасування постанови про
накладення штрафу за касаційною
скаргою УПФ на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року представник УПФ
звернувся в суд з позовом, відповідно
до якого просив:

визнати неправомірними дії державного
виконавця ВДВС, допущені при винесенні
постанови про накладення штрафу від 17
жовтня 2013 року ВП №32585301;

скасувати зазначене рішення.

Посилався на незаконність
оскаржуваної постанови, оскільки
судове рішення не виконується з
поважних причин, а саме за відсутності
державного фінансування на соціальні
виплати.

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 14 листопада 2013
року позовні вимоги задоволено
частково. Скасовано постанову про
накладення штрафу. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Київський апеляційний
адміністративний суд своїм рішенням
від 28 січня 2014 року зазначену постанову
скасував та ухвалив нову про відмову в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
норм процесуального права, допущені
судом апеляційної інстанції, просить
постанову цього суду скасувати і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції. Зазначає, що УПФ вчинило всі
можливі заходи, направлені на
виконання рішення суду.

З'ясувавши обставини справи в
межах, передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні касаційної скарги з
наступних підстав.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, 17 жовтня 2013 року державним
виконавцем винесено постанову, яка є
предметом оскарження, про накладення
штрафу на боржника.

Підставою до прийняття
зазначеного рішення, стало невиконання
судового рішення Апеляційного суду
Чернігівської області, на підставі
якого видано виконавчий лист № 22а-9405/2011
від 04.08.2011 року про зобов'язання УПФ,
починаючи 03.08.2008 року, здійснити
перерахунок і виплату ОСОБА_2 пенсії
відповідно до вимог статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При скасуванні оскаржуваної
постанови, суд першої інстанції
виходив з відсутності вини боржника у
невиконанні судового рішення, тому що
таке не виконувалося за браком коштів у
пенсійному фонді для фінансування
соціальних виплат.

Апеляційний суд прийшов до
висновку про законність постанови,
оскільки наведені відповідачем
підстави не можна визнати таким, які б
перешкоджали виконанню рішення суду.

Висновок апеляційного суду, на
відміну від суду першої інстанції,
відповідає дійсними обставинам справи
та нормам права.

Однією із основних засад
судочинства, передбачених частиною
другою статті 129 Конституції України, є
обов'язковість судового рішення, що
надає йому властивості закону у справі,
в якій воно ухвалено, та зобов'язує усі
органи державної влади, місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, об'єднання громадян,
інших організацій, громадян та
юридичних осіб виконувати його в
обов'язковому порядку.

Умови і порядок виконання на
території України судових рішень
визначається Законом України від 21
квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон № 606-ХІV)

Відповідно до положень частини
першої статті 89 цього Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника.

Виходячи зі змісту цієї норми,
судове рішення не може бути виконано
лише за наявності поважних причин, які
роблять неможливим його виконання у
встановлений державним виконавцем
строк. Зокрема, до таких причин
відносяться обставини, за яких
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню. Перелік
зазначених обставин наведено у частині
першій статті 37 Закону № 606-ХІV, згідно
якої провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі:

1) смерті, оголошення померлим чи
визнання безвісно відсутнім стягувача
або боржника, або припинення юридичної
особи, якщо встановлені судом
правовідносини допускають
правонаступництво;

2) визнання стягувача або боржника
недієздатним;

3) проходження боржником строкової
військової служби у Збройних Силах
України, передбачених законом інших
військових формуваннях, якщо згідно з
умовами служби провадження виконавчих
дій неможливе, чи на прохання
стягувача, який проходить строкову
військову службу в Збройних Силах
України або інших військових
формуваннях;

4) зупинення судом стягнення на
підставі виконавчого документа;

5) прийняття судом до розгляду скарги на
постанову органу (посадової особи),
уповноваженого розглядати справи про
адміністративні правопорушення;

6) зупинення виконання відповідного
рішення або виконавчого провадження
посадовою особою, якій законом надано
таке право;

7) зупинення судом реалізації
арештованого майна;

8) порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, запровадженого
господарським судом, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від реалізації майна
боржника) та виконання рішень у
немайнових спорах;

9) здійснення тимчасової адміністрації
неплатоспроможного банку або
ліквідації банку відповідно до Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб";

10) сплати боржником або іншим гарантом
у встановленому законодавством
порядку (у тому числі за договорами про
відшкодування ядерної шкоди) коштів на
відшкодування ядерної шкоди, що
дорівнюють або перевищують
встановлену законом межу
відповідальності оператора ядерної
установки. Для обчислення сплачені
кошти підлягають перерахуванню у
Спеціальні права запозичення, що
встановлюються Міжнародним валютним
фондом, за офіційним курсом
Національного банку України на день
сплати;

11) прийняття судом до розгляду
касаційної скарги прокурора на рішення
суду;

12) звернення до суду із заявою про
заміну вибулої сторони
правонаступником у порядку,
встановленому частиною п'ятою статті 8
цього Закону;

13) надання судом, який видав виконавчий
документ, відстрочки виконання
рішення;

14) наявності коштів за договорами
банківського рахунку або банківського
вкладу, які боржник не має права
вимагати до закінчення строку дії
таких договорів, у разі відсутності
іншого майна боржника, на яке може бути
звернуто стягнення;

15) внесення підприємства
паливно-енергетичного комплексу до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу";

16) затвердження плану санації боржника
до порушення провадження у справі про
банкрутство;

17) прийняття рішення про приватизацію
вугледобувних підприємств відповідно
до Закону України "Про особливості
приватизації вугледобувних
підприємств" протягом трьох років з
моменту завершення приватизації;

18) надіслання виконавчого документа до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
4 Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень".

Представником позивача не
наведено жодного переконливого доводу,
який би свідчив про поважність причин
невиконання судового рішення.

Відсутність коштів на рахунку
боржника чи порушення строків
фінансування є однією з підстав до
відстрочення виконання, зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення (частина
перша статті 263 КАС України), а не
виконання судового рішення взагалі.
Боржник, в даному випадку, не звертався
до суду з вимогою про зупинення чи
відстрочку виконання рішення суду.

Невиконання судових рішень
кваліфікується Європейським судом з
прав людини не лише як недотримання
частини першої статті 6 Конвенції з
прав людини, але і як порушення інших
конвенційних прав. У справі «Войтенко
проти України» Суд знайшов порушення
пункту 1 статті 6, статті 13 та статті 1
протоколу №1 Конвенції за невиконання
рішення українського суду через
відсутність бюджетних коштів.

З урахуванням зазначених
обставин та норм права, суд апеляційної
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про законність постанови
державного виконавця про накладення
штрафу.

Доводи, викладені в касаційній
скарзі, висновок суду не спростовують
та не дають підстав вважати рішення
суду таким, що ухвалено з порушенням
норм матеріального чи процесуального
права.

Зокрема, у випадку виникнення
сумніву щодо застосування норм закону
при виконанні судового рішення або
порядку його виконання, то таке питання
може бути вирішено за правилами,
передбаченими статтею 263 КАС України, і
не може слугувати підставою до
невиконання судового рішення.

За наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення, зацікавлена особа вправі
звернутися до суду із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу.

Відмова у відкритті
кримінального провадження за
невиконання судового рішення, не є
безумовною підставою до скасування
постанови про накладення штрафу за
невиконання рішення суду, оскільки для
цього є різні правові підстави.

Тому колегія суддів касаційної
інстанції, керуючись статтями 220, 222, 223,
224, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
залишити без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає,
проте може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

Т.Ф. Весельська