Справа № 826/2251/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2251/14 (2 тома)
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника позивача
представника відповідачаБорисюк Л.П.,
Петрика І.Й., Собківа Я.М. Чайка О.С.
Бучинського О.Й. Стеценка М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 29 квітня 2014 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю спільне
українсько-англійське підприємство з
іноземною інвестицією «Соломія» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю спільне
українсько-англійське підприємство з
іноземною інвестицією «Соломія»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві в якому просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 17.10.2013 №
2, від 11.01.2014 № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
квітня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
17.10.2013 № 2, від 11.01.2014 № .

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, а рішення суду першої
інстанції змінити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами
для зміни постанови суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів в м. Києві на
підставі наказу № 1433 від 13.09.2013 було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю спільне
українсько-англійське підприємство з
іноземною інвестицією «Соломія» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин із ТОВ «Рекламне
агентство «Конкорд» за лютий, травень
2012 року.

В ході проведення перевірки податковим
органом встановлено порушення
позивачем вимог:

ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
ПДВ у сумі 1 166 666,00 грн., у т.ч. в березні
2012 року на суму ПДВ 583 333,00 грн.. в травні
2012 року на суму ПДВ 583 333,00 грн. та до
зменшення суми, що підлягає бюджетному
відшкодуванню у рахунок зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
звітних податкових періодів (ряд.23.2
Декларації) в сумі 1 166 666,00 грн., у т.ч. в
квітні 2012 року на суму ПДВ 583 333,00 грн., в
червні 2012 року на суму ПДВ 583 333,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено Акт перевірки
від 27.09.2013 № 441/26-55-22-02/25586053 на підставі
якого прийнято податкове
повідомлення-рішення (форма «В1») №
від 17.10.2013, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
в розмірі 1 166 666,00 грн. у зв'язку з тим, що
заявлені до відшкодування суми ПДВ на
момент перевірки відшкодовані ТОВ СП
«Соломія» в розмірі 1 166 666,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення (форма
«В4») № 2 від 17.10.2013, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість за квітень
2012 року в розмірі 583 333,00 грн. та червень
2012 року в розмірі 583 333,00 грн.

За результатами адміністративного
оскарження за наслідками розгляду
первинної скарги на дані податкові
повідомлення-рішення, Головне
управління Міністерства доходів
зборів України у м. Києві залишило без
змін податкове повідомлення-рішення
ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві від 17.10.2013 № , скасувало
податкове повідомлення-рішення від
17.10.2013 № 2 та зобов'язало ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві винести податкове
повідомлення-рішення форми «В4» про
зменшення від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 1
166 666,00 грн., передбачене Порядком № 1236.

Наслідком адміністративного
оскарження даних податкових
повідомлень-рішень в Міністерство
доходів і зборів України стало
залишення без змін податкового
повідомлення-рішення № від 17.10.2013
з урахуванням рішення, прийнятого за
розглядом первинної скарги.

ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві 11.04.2014 на підставі акта
перевірки № 441/26-55-22-02/25586053 від 27.09.2013
«Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
СП «Соломія» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
відносин із ТОВ «Рекламне агентство
«Конкорд» за лютий, травень 2012 року»,
яким встановлено порушення
податкового законодавства, рішення ГУ
Міндоходів у м. Києві про результати
розгляду первинної скарги №
14114/7/26-15-10-04-01 від 23.12.2013 прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
«В4» № , яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 1 166 666,00 грн.

За результатами розгляду скарги
позивача на податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві від
11.04.2014 № Головним управлінням
Міндоходів у м. Києві прийнято рішення
про залишення скарги без розгляду від
28.01.2014 № 761/10/26-15-10-06-15.

Вважаючи вищезазначені податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві протиправними,
позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не було надано належних
доказів, які б підтверджували
обґрунтованість висновків перевірки
та правомірність винесених податкових
повідомлень-рішень.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а також
права та обов'язки платників податків і
зборів, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України, який вступив в силу з 01.01.2011
року (далі по тексту - ПК України).

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 ПК України, згідно
якої право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

За приписами пункту 138.2 статті 138 ПК
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення зберігання яких
передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно пункту 201.8 ст. 201 ПК України,
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Із системного аналізу положень
Податкового кодексу України
вбачається, що право на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість виникає у платника
податків за наявності сукупності таких
елементів: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ);
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть також
свідчити і результати, відображені у
даних податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції, які
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

Вивченням матеріалів справи колегією
суддів встановлено, що основним видом
діяльності позивача згідно статутних
та реєстраційних документів є
виробництво чаю, кави та торгівля
даними продуктами.

На підставі наказу №8-бух. від 20.12.2011 з
метою збільшення попиту покупців та
просування продуктів харчування ТМ
«Батік», ТМ «Аскольд», ТМ «Небесна
пагода» ТОВ СП «Соломія» розпочало
рекламну компанію з розповсюдження
рекламних носіїв (листівок, буклетів) з
нанесеним логотипом та інформацією про
вищевказані торгові марки та прийнято
рішення про проведення тендеру для
визначення постачальника
поліграфічної продукції із
затвердженням суми витрат на її
проведення.

Наказом №9-бух від 22.12.2011 створено
комісію щодо проведення тендеру, за
результатами роботи якої та наслідками
проведеного тендеру переможцем
визначено ТОВ «Рекламне агентство
«Конкорд», що підтверджується
протоколом від 30.01.2012.

06.02.2012 між ТОВ СП «Соломія» (замовник) та
ТОВ «Рекламне агентство «Конкорд»
(виконавець) було укладено договір №
02-12, згідно якого виконавець на свій
ризик зобов'язується виконати роботи
із виготовлення рекламних буклетів,
кількість та вимоги замовника щодо
яких визначені в додатках до цього
договору, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно додаткової угоди № 1 від 06.02.2012
до договору № 02-12 від 06.02.2012, виконавець
зобов'язується надати послуги щодо
підготовки розробки дизайну та друку
інформаційно-іміджевих буклетів під ТМ
«Аскольд» замовника загальним тиражем
1 100 000 за договірною ціною 1 265 000,00 грн., у
т.ч. ПДВ 20% - 210 833,33 грн.

Умовами додаткової угоди № 2 від 06.02.2012
до договору № 02-12 від 06.02.2012 визначено,
що виконавець зобов'язується виконати
роботи щодо підготовки розробки
дизайну та другу
інформаційно-іміджевих буклетів під ТМ
«Батік» замовника загальним тиражем 1
043 750 шт. загальною вартістю 835 000,00 грн., у
т.ч. ПДВ 20 % - 139 166,67 грн.

Відповідно до умов додаткової угоди № 3
від 06.02.2012 до договору № 02-12 від 06.02.2012,
виконавець зобов'язується виконати
роботи щодо підготовки розробки
дизайну та другу
інформаційно-іміджевих буклетів під ТМ
«Небесна пагода» замовника загальним
тиражем 1 250 000 шт. за договірною ціною в
розмірі 1 400 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 233 333,33
грн.

03.05.2012 між ТОВ СП «Соломія» (замовник) та
ТОВ «Рекламне агентство «Конкорд»
(виконавець) було укладено договір №
05-12, згідно якого визначено, що
виконавець розробляє ескізи реклами
(не менше 3-х оригінальних ескізів, які
не є варіантами одного зображення)
відповідно до вимог замовника.

Додатковою угодою № 1 від 03.05.2012 до
договору № 05-12 від 03.05.2012 передбачено,
що виконавець зобов'язується надати
послуги щодо підготовки розробки
дизайну та друку
інформаційно-іміджевих буклетів під ТМ
«Аскольд» замовника загальним тиражем
1 100 000 за договірною ціною 1 265 000,00 грн., у
т.ч. ПДВ 20% - 210 833,33 грн. Ця угода є
підставою для проведення взаємних
розрахунків і платежів між виконавцем
і замовником.

Умовами додаткової угоди № 2 від 03.05.2012
до договору № 05-12 від 03.05.2012 визначено,
що виконавець зобов'язується надати
послуги щодо підготовки розробки
дизайну та друку
інформаційно-іміджевих буклетів під ТМ
«Батік» замовника загальним тиражем 100
000 шт. загальною вартістю 800 000,00 грн., у
т.ч. ПДВ 20 % - 133 333,33 грн.

Відповідно до умов додаткової угоди № 3
від 03.05.2012 до договору № 05-12 від 03.05.2012,
виконавець зобов'язується виконати
роботи щодо підготовки розробки
дизайну та другу
інформаційно-іміджевих буклетів під ТМ
«Небесна пагода» замовника загальним
тиражем 1 165 000 шт. за договірною ціною в
розмірі 1 165 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 194 166,67
грн.

Згідно додаткової угоди № 4 від 03.05.2012
до договору № 05-12 від 03.05.2012, виконавець
зобов'язується виконати роботи щодо
підготовки розробки дизайну та другу
інформаційно-іміджевих буклетів під ТМ
«Аскольд» замовника загальним тиражем
300 000 шт. за договірною ціною в розмірі 270
000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 45 000,00 грн.

Доставка поліграфічної продукції
здійснювалась за рахунок ТОВ СП
«Соломія» автопідприємством ТОВ
«Транс-Ресурс», з яким укладено
відповідний договір на транспортне
обслуговування № 4 від 28.12.2007.

На підтвердження реальності
господарських операцій, позивачем
надано акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №ТР-0000156 від 29.02.2012 та
№ТР-0000533 від 31.05.2012, прийняті за
результатами наданих послуг, в тому
числі доставки рекламної продукції ТОВ
«Рекламне агентство «Конкорд»;
податкові накладні № 7 від 28.02.2012, № 8
від 25.05.2012; видаткові накладні №М-00000005
від 28.02.2012, №М-0000024 від 25.05.2012, ТТН №5-1,
№5-2. №5-3 від 28.02.2012, №24-1, №24-2. №24-3, №24-4,
№24-5, №24-6 від 25.05.2012.

Розрахунки між позивачем та ТОВ
«Рекламне агентство «Конкорд»
проводились у безготівковій формі, що
підтверджується копіями платіжних
доручень.

Крім цього, матеріали справи містять
докази подальшого розповсюдження
отриманих позивачем буклетів.

З метою забезпечення укладання даних
буклетів та листівок з 01.08.2012 позивачем
укладено ряд договорів підряду,
відповідно до умов яких, підрядник
зобов'язується за завданням замовника
робити вкладу в ящики з продукцією ТМ
«Батік», «Аскольд», «Домашній чай» та
«Небесна пагода» брошур. Листівок.
Буклетів та інших друкованих
інформаційних матеріалів ТМ «Батік»,
«Аскольд», «Домашній чай» та «Небесна
пагода».

На підтвердження виконання умов
договорів підряду складені відповідні
акти виконаних робіт, копії яких наявні
в матеріалах справи.

Між позивачем та ПП «Почайна» укладено
договір купівлі-продажу № 15 від 31.12.2010,
предметом договору якого є передача у
власність покупця продуктів
харчування згідно накладних.

Поставка товару згідно умов договору
здійснюється окремими партіями на
умовах EXW, CIP, CIF (Інкотермс 2010) за
домовленістю сторін, з урахуванням
умов додаткової угоди № 1 від 12.02.2012 до
договору № 15 від 31.12.2010.

На виконання умов договору
купівлі-продажу позивачем видані
видаткові та податкові накладні, ТТН,
оформлено довіреності на
вантажника-експедитора для отримання
рекламної продукції контрагентом.

Заперечуючи проти вимог даного позову,
відповідач вказує на нікчемність
укладених позивачем правочинів, які
на його думку є фіктивними та не
створюють жодних юридичних наслідків,
крім тих, які пов'язані з їх
недійсністю.

Так, в ході проведення податковим
органом перевірки використано акт про
результати зустрічної звірки ТОВ
«Рекламне агентство «Конкорд» по
взаємовідносинах з ТОВ «МВ
Консалтінг», ТОВ «А.С.Груп» з питань
правомірності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту
декларації з податку на додану
вартість за період лютий 2012 року,
травень 2012 року від 24.05.2013 № 405/2220/36272335
ДПІ у Дарницькому районі м. Києва ДПС,
яким встановлено, що основними
постачальниками ТОВ «Рекламне
агентство «Конкорд» у лютому 2012 року
були ТОВ «МВ Консалтінг», ТОВ
«А.С.Груп», у травні 2012 року - ТОВ
«А.С.Груп».

Крім того, актом № 3954/22-9/35310898 від 26.02.2012
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «МВ Консалтінг»
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період з 01.08.2011 по 30.08.2012, надісланим ДПІ
у Печерському районі м. Києва ДПС
встановлено, з урахуванням матеріалів,
отриманих від ГВПМ ДПІ у Печерському
районі м. Києва ДПС службовою запискою
№ 7959/07-06/30 від 08.08.2012, наявність ознак
«фіктивності» та відсутності факту
реального здійснення господарської
діяльності.

Відповідно до статті 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу
України, встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу
України, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Дії, вчинені у межах нікчемного
правочину, не можна вважати
господарськими операціями, оскільки
зазначений правочин не створює інших
юридичних наслідків, окрім пов'язаних з
його недійсністю.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 Цивільного
кодексу України: 1) правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина: 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
економічні та соціальні основи
держави, зокрема: правочини, спрямовані
на використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності; правочини, спрямовані на
незаконне відчуження або незаконне
володіння, користування, розпорядження
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Відповідно до статті 228 Цивільного
кодексу України, правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Положенням статті 234 ЦК України
передбачено, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Фіктивний правочин
визнається недійсним в судовому
порядку. В розумінні даної норми
цивільного закону характеризуючими
ознаками фіктивного правочину є те, що
сторони вчиняють його лише для вигляду,
знаючи заздалегідь що він не буде
виконаний. Тобто, при вчинені
фіктивного правочину учасники мають
інші цілі, ніж ті що передбачені самим
правочином, не маючи на меті
встановлення його правових наслідків.
При цьому, фіктивним можна визнати
правочин тільки за умови, що обидві
сторони діяли без наміру як створення
так і досягнення відповідних
цивільно-правових наслідків.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено нікчемність
господарських операцій позивача з TOB
«Рекламне агентство «Конкорд».

Відсутність у ТОВ «МВ Консалтінг» та
ТОВ «А.С.Груп» достатніх виробничих
потужностей, трудових ресурсів,
виробничого обладнання, складських та
торгівельних приміщень, транспорту,
торгівельного обладнання, сировини та
інших основних засобів для
забезпечення ведення
фінансово-господарської діяльності в
обсягах задекларованих ним показників
не може однозначно свідчити про
невиконання цими суб`єктами договірних
зобов'язань перед ТОВ «Рекламне
агентство «Конкорд», оскільки на
момент виникнення спірних
правовідносин вказані юридичні особи
не були позбавлені права укладати з
іншими суб`єктами господарювання
субпідрядні договори, договори оренди
обладнання, транспортних засобів тощо
з метою використання відповідних
основних фондів, устаткування та інших
ресурсів для забезпечення власної
господарської діяльності.

Крім цього, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що обов'язок сплачувати
податки і збори та відповідальність за
порушення чинного законодавства є
персоніфікованими. Це означає, що на
особу не може покладатися
відповідальність за правопорушення,
вчинені іншими особами.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
визначено, що сама по собі несплата
податку продавцем (серед іншого й
внаслідок ухилення від сплати) у разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем та суму
бюджетного відшкодування.
Відповідальна за сплату податку на
додану вартість особа, що формує дані
податкового обліку з цього податку, а
не контрагент такої особи. Якщо дії
платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та /або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Колегією суддів встановлено, що
позивач має належним чином оформлені
податкові накладні, які відображають
зміст господарських операцій, в
результаті яких вони складені, та
правомірно включив до складу
податкового кредиту суму податку на
додану вартість по вищевказаним
податковим накладним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

На момент здійснення правовідносин,
контрагента позивача було
зареєстровано як юридичну особу та
платника податку на додану вартість,
доказів існування вироків суду у
кримінальних справах, якими б
встановлювався факт фіктивного
підприємництва, відповідачем не
надано.

Крім цього, судом першої інстанції
вірно не прийнято до уваги посилання
відповідача на експертний висновок від
13.06.2013 № 468, оскільки до суду
представником його не надано, а
ідентифікувати які первинні документи
(по яким господарським операціям)
досліджувались не має можливості.

Рішеннями Європейського суду з прав
людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії
(2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до
ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, визначено, що платника
податку не може бути позбавлено права
на бюджетне відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування; при цьому
платник ПДВ не повинен нести
відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальниками, якщо
платник ПДВ не знав про такі
зловживання і не міг про них знати.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Окрім того, слід зазначити, що поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у суб'єкта господарювання
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань (аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2012 у справі № К/9991/5398/12).

Таким чином, враховуючи відсутність
доказів на підтвердження обставин, на
які посилається відповідач, вказуючи
на нікчемність правочинів, укладених
між позивачем та TOB «Рекламне агентство
«Конкорд», суб'єктивний та оціночний
характер доводів, якими це
підтверджується, наявність первинних
документів та інших доказів на
підтвердження товарності спірних
правочинів, колегія суддів дійшла
висновку про незаконність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідача від
17.10.2013 № 2, від 11.01.2014 № , які
підлягають скасуванню.

Однак, колегія суддів звертає увагу на
те, що судом першої інстанції помилково
присуджено стягнути на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю спільне
українсько-англійське підприємство з
іноземною інвестицією «Соломія»
судові витрати за рахунок бюджетних
асигнувань ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві в розмірі 487,20 грн.,
а тому рішення в цій частині підлягає
зміні зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Пунктом 16 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №
845 (далі - Порядок), зокрема, зазначено,
що органи Казначейства за судовими
рішеннями про стягнення надходжень
бюджету здійснюють безспірне списання
коштів державного та місцевих
бюджетів, зокрема, для повернення
надмірно та/або помилково сплачених
податків і зборів.

Відповідно до п. 19 Порядку, безспірне
списання коштів з державного та
місцевих бюджетів і їх перерахування
на рахунок, зазначений у виконавчому
документі про стягнення надходжень
бюджету та/або заяві про виконання
рішення про стягнення надходжень
бюджету, здійснюється органами
Казначейства з відповідного рахунка,
на який такі кошти зараховані, шляхом
оформлення розрахункових документів.

Колегія суддів зазначає, що виконання
судових рішень в адміністративних
справах про стягнення судових витрат з
державного або місцевого бюджету
повинно здійснюватись органами
Державного казначейства шляхом
списання коштів з рахунків
відповідного бюджету, до якого
зараховувались надходження від сплати
цих судових витрат, за умови надання
особою, на користь якої ухвалене
рішення, всіх підтверджуючих
документів.

Більш того, чинним законодавством не
передбачено відкриття рахунків,
видатки з яких спрямовані на
асигнування діяльності Державної
податкової інспекції у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві. Судовий
збір повертається за рахунок
зарахованої суми коштів до бюджету,
внесеної позивачем, з відповідного
рахунку, на який такі кошти
зараховувались.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції помилково присуджено
стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю спільне
українсько-англійське підприємство з
іноземною інвестицією «Соломія»
судові витрати за рахунок бюджетних
асигнувань ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві в розмірі 487,20 грн.,
а тому абзац 4 резолютивної частини
оскаржуваного рішення необхідно
викласти у такій редакції: «Стягнути з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю спільне
українсько-англійське підприємство з
іноземною інвестицією «Соломія»
понесені ним витрати по сплаті
судового збору в розмірі 487,20 грн.».

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід задовольнити частково, а
постанову суду першої інстанції
змінити в частині порядку стягнення
судових витрат.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 29 квітня 2014 року -
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29 квітня 2014 року
змінити, виклавши четвертий абзац
резолютивної частини в наступній
редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю спільне
українсько-англійське підприємство з
іноземною інвестицією «Соломія»
понесені ним витрати по сплаті
судового збору в розмірі 487,20 грн.».

В решті постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
квітня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст постанови складено та
підписано - 21.11.2014

Головуючий суддя

Борисюк Л.П.

Судді:

Петрик І.Й.

Собків Я.М.