Справа № 490/11273/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
490/11273/13-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва на ухвалу Центрального
районного суду м.Миколаєва від 22 січня
2014 року за заявою Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби ГУЮ у Миколаївській
області про зміну способу і порядку
виконання рішення суду по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м.Миколаєва про
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги "дітям
війни", -

В С Т А Н О В И В:

09.09.2013 року Відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби ГУЮ у Миколаївській
області, в порядку ст.263 КАС України,
звернувся до суду із поданням про зміну
способу і порядку виконання постанови
Центрального районного суду
м.Миколаєва.

В обґрунтування заяви зазначив, що на
виконанні відділу ДВС знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2-а-3199/11,
виданого Центральним районним судом
м.Миколаєва щодо зобов'язання УПФУ в
Центральному районі м.Миколаєва
здійснити нарахування та виплату
призначеної ОСОБА_1 щомісячної доплати
до пенсії в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням проведених
виплат в сумі 2471,84 грн.

Ухвалою Центрального районного суду
м.Миколаєва від 22 січня 2014 року заяву
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ в Миколаївській області -
задоволено. Змінено спосіб виконання
рішення Центрального районного суду
міста Миколаєва у справі № 2-а-3199/11
шляхом стягнення з Управління
Пенсійного фонду України у
Центральному районі м.Миколаєва на
користь ОСОБА_1 суми підвищення,
передбаченого статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", що
нарахована боржником - 2471,84 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною
ухвалою суду 1-ї інстанції, начальник
Управління Пенсійного фонду України у
Центральному районі м.Миколаєва 04.02.2014
р. подав апеляційну скаргу, в якій
зазначив, що судом, при винесенні
оскаржуваної ухвали порушено норми
процесуального права та просить
скасувати ухвалу Центрального
районного суду м.Миколаєва від 22.01.2014 р.
та відмовити у задоволенні даного
подання ВДВС.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами 1-ї та 2-ї інстанцій встановлені
наступні обставини справи.

Постановою Центрального районного
суду м.Миколаєва у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі
м.Миколаєва про захист соціальних прав,
що передбачені Законом України "Про
соціальний захист дітей війни" позовні
вимоги було задоволено частково.
Зобов'язано відповідача провести
позивачеві нарахування та виплату
щомісячної доплати до пенсії в розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Відповідно до листа УПФУ у
Центральному районі м.Миколаєва у
встановлений термін пенсію
перераховано та нараховано борг на
користь ОСОБА_1 у загальному розмірі
2471,84 грн., а також вказано, що виплата не
проводиться у зв'язку з відсутністю
фінансування з Державного бюджету
України на зазначені цілі.

Задовольняючи заяву про зміну способу
і порядку виконання судового рішення
суд виходив з обґрунтованості цієї
заяви, а також з того, що у справі наявні
усі необхідні обставини, які
ускладнюють виконання рішення суду.

Однак, колегія суддів апеляційного
суду, уважно дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази, не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Згідно до ст..14 КАС України
встановлено, що судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Також, відповідно до п.2 ч.4 ст. 105 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги про зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії. У разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії.

За таких обставин заявник просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій.

Отже, суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, ч.1 ст. 263 КАС України
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, колегія суддів зазначає, що
виконання постанови суду фактично
можливе, хоча й за певних умов, тому
відсутні підстави для зміни способу
виконання рішення суду першої
інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує,
що "захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції при розгляді
справи порушено норми процесуального
та матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спірного
питання, а тому за таких обставин,
судове рішення відповідно до вимог п.4
ч.1 ст.202 КАС України, підлягає
скасуванню з прийняттям по справі
нової ухвали.

Керуючись ст.ст.195,197,199,202,205,206,254,263 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва -
задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду
м.Миколаєва від 22 січня 2014 року -
скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою у
задоволенні заяви Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби ГУЮ у Миколаївській
області про зміну способу і порядку
виконання постанови Центрального
районного суду м.Миколаєва від 11 жовтня
2011 року - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко